КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/3384/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2021 року місто Київ

справа № 761/40100/20

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Саадулаєва А.І., у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року заявник ОСОБА_1 до пред`явлення позову про визнання рішення про реєстрацію права власності незаконним та скасування реєстраційних дій звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва з заявою про забезпечення позову, в якій просила:

накласти арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

заборони до вирішення спору по суті суб`єктам державної реєстрації, державним реєстраторам та іншим органам з належними повноваженнями, провадити будь-які реєстраційні дії щодо державної реєстрації права власності на вказану квартиру;

заборони будь-яким особам вчиняти будь-які дії щодо володіння, користування та розпоряджання квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Обгрунтовуючи вказану заяву заявник посилалася на те, що 05 листопада 2007 року між нею та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено кредитний договір №13-07-И/25, за умовами якого банк надав їй кредитні ресурси в сумі 78000 доларів США, терміном до 04 листопада 2027 року, з виплатою 11% річних. Додатковими угодами зменшувалась та збільшувалась відсоткова ставка за користування кредитом.

Вказувала, що кредитні ресурси за кредитним договором отримані нею на придбання однокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначала, що 05 листопада 2007 року в забезпечення виконання умов кредитного договору між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», нею та ОСОБА_3 було укладено договір поруки.

Також на забезпечення виконання умов кредитного договору, 05 листопада 2007 року між нею та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено іпотечний договір, згідно умов якого вона передала в іпотеку ТОВ «ФК «Арагон» нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

Посилалася на те, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 02 червня 2014 року у справі №761/26541/13-ц стягнуто солідарно з неї та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» суму заборгованості за кредитним договором №13-07-И/25 від 05 листопада 2007 року у розмірі 795213,36 грн.

Вказувала, що на виконання зазначеного судового рішення було видано виконавчий лист, на підставі якого Шевченківським РВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) було відкрито виконавче провадження №44887536 від 29 вересня 2014 року.

Зазначала, що заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 21 лютого 2017 року у справі №761/3304/15-ц ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» було відмовлено у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заявник посилалася на те, що їй стало відомо, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. право власності на спірну квартиру було перереєстровано на TOB «Ваканда», на підставі іпотечного договору, серія та номер: 5632, виданий 05 листопада 2007 року, видавник: Іванова Л.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу про що зроблено запис №36465954.

ОСОБА_1 вважає незаконним запис про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за TOB «Ваканда», а тому має намір звернулися до суду з позовною заявою про визнання рішення про реєстрацію права власності незаконним та скасування реєстраційних дій.

Вказувала, що на даний момент представники TOB «Ваканда» чинять їй перешкоди в здійсненні права власності спірною квартирою, різними неправомірними способами намагаються вселитися до неї та змінити замки, вже перереєстрували право власності та мають намір відчужити спірну квартиру, а тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про визнання рішення про реєстрацію права власності незаконним та скасування реєстраційних дій.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якійпосилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просила ухвалу скасувати та прийняти нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що постановивши оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не взяв до уваги та не надав належної оцінки діям ТОВ «Ваканда» та приватного нотаріуса КМНО Юдіна М.А. щодо здійснення запису про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «Ваканда» з порушенням імперативних вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Вказувала, що в порушення пп.1 п.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким встановлена заборона звернення стягнення на спірну квартиру, як в судовому так і в позасудовому порядку ТОВ «Ваканда» звернувся до приватного нотаріуса КМНО Юдіна М.А. із заявою про реєстрацію права власності на квартиру за ним, тим самим зумовив настання правових наслідків, що в даному випадку передбачає фактичний перехід до ТОВ «Ваканда» права власності на предмет іпотеки без згоди власника майна.

Зазначала, що приватний нотаріус КМНО Юдін М.А. повинен був відмовити у реєстрації права власності за ТОВ «Ваканда», у зв`язку із наявністю імперативної норми Закону, яка забороняє примусове стягнення майна, що виступає забезпеченням кредиту в іноземній валюті.

Посилалася на те, що в порушення ст.35 Закону України «Про іпотеку», ТОВ «Ваканда» обравши позасудове врегулювання, попередньо не звернувся до ОСОБА_1 із вимогою про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк та попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Оскільки лише у тому випадку, коли протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишиться без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Вказувала, що в порушення ст.40 Закону України «Про іпотеку», ТОВ «Ваканда» не звертався до ОСОБА_1 із вимогою звільнити приміщення протягом одного місяця з дня отримання вимоги та не попереджав про прийняте рішення про звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Зазначала, що суд першої інстанції не встановив та не надав оцінки тому, що ТОВ «Ваканда» вже розпорядився спірною квартирою, передавши її в іпотеку, що свідчить про реальне існування ризику переходу права власності на спірну квартиру, що в майбутньому спричинить труднощі у виконанні рішення суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

28 січня 2021 року від ТОВ «Ваканда» на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив, в якому останній посилаючись на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник заявника підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Представник ТОВ «Ваканда» у судовому засіданні апеляційного суду просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Груп», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін М.А., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кірюхова Н.С., ОСОБА_3 , ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Колегія вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з'явилися у судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано доказів та не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернеться до суду.

Крім цього, суд першої інстанції посилався на те, що заявником не надано доказів реального існування ризиків, на які вона посилаєтьсята забезпечення позову у такий спосіб, про який просить заявник, вплине не лише на інтереси самого заявника, але й на інтереси TOB «Ваканда», права якого будуть порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Колегія суддів не погоджується зданими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

У відповідності до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами .

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п.п.1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно п.6 зазначеної постанови особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Крім того, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 грудня 2020 року представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до пред`явлення позову до TOB «Ваканда», ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Груп», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М.А., приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кірюхової Н.С., третя особи: ОСОБА_3 , ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» про визнання рішення про реєстрацію права власності незаконним та скасування реєстраційних дій звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва з заявою про забезпечення позову.

Порушуючи питання про забезпечення позову, представник заявника просила:

накласти арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

заборонити до вирішення спору по суті суб`єктам державної реєстрації, державним реєстраторам та іншим органам з належними повноваженнями, провадити будь-які реєстраційні дії щодо державної реєстрації права власності на вказану квартиру;

заборонити будь-яким особам вчиняти будь-які дії щодо володіння, користування та розпоряджання квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Посилалася на те, що їй стало відомо, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. право власності на спірну квартиру було перереєстровано на TOB «Ваканда», на підставі іпотечного договору, серія та номер: 5632, виданий 05 листопада 2007 року, видавник: Іванова Л.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу про що зроблено запис №36465954.

Вказувала, що на даний момент представники TOB «Ваканда» чинять ОСОБА_1 перешкоди в здійсненні права власності спірною квартирою, різними неправомірними способами намагаються вселитися до неї та змінити замки, вже перереєстрували право власності та мають намір відчужити спірну квартиру, а тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про визнання рішення про реєстрацію права власності незаконним та скасування реєстраційних дій.

Представник заявника зазначала, що ОСОБА_1 вважає незаконним запис про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за TOB «Ваканда», а тому має намір звернулися до суду з позовною заявою про визнання рішення про реєстрацію права власності незаконним та скасування реєстраційних дій.

Тобто, ОСОБА_1 мала намір звернутися до суду з позовом немайнового характеру.

А відтак, колегія суддів вважає, що захід забезпечення позову шляхом: накладення арешту на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та заборони будь-яким особам вчиняти будь-які дії щодо володіння, користування та розпоряджання квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є неспівмірним із вимогами, які мала заявити ОСОБА_1 у позовній заяві, що відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №201/12570/18 та в постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №127/220/19, в яких вказано, що вид забезпечення позову - накладення арешту на квартиру неспівмірний із предметом позову про визнання протиправним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності.

У свою чергу, враховуючи, що ОСОБА_1 мала намір подати позов про визнання рішення про реєстрацію права власності незаконним та скасування реєстраційних дій колегія суддів вважає, що на час розгляду Шевченківським районним судом міста Києва даної заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви у суду першої інстанції були підстави для забезпечення позову шляхом заборони до вирішення спору по суті суб`єктам державної реєстрації, державним реєстраторам та іншим органам з належними повноваженнями, провадити будь-які реєстраційні дії щодо державної реєстрації права власності на спірну квартиру.

Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Згідно з ч.13 ст.158 ЦПК України заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі:

1) неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 152 цього Кодексу;

2) повернення позовної заяви;

3) відмови у відкритті провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи та як пояснила представник заявника, на виконання вимог ч.4 ст.152 ЦПК України 11 грудня 2020 року від ОСОБА_1 до Шевченківського районного суду міста Києва надійшла позовна заява до TOB «Ваканда», ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Груп», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М.А., приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кірюхової Н.С., третя особи: ОСОБА_3 , ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» про визнання договору недійсним та скасування державної реєстрації (справа №761/40507/20).

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 13 січня 2021 року вказану позову заяву було повернено заявнику на підставі п.3 ч.3 ст.185 ЦПК України, у зв'язку з поданням представником позивача заяви про відкликання позовної заяви.

В подальшому 20 січня 2021 року ОСОБА_1 повторно подала до Шевченківського районного суду міста Києва позовну заяву, тобто поза межами десятиденного строку, визначеного ч.4 ст.152 ЦПК України.

Оскільки, позовну заяву ОСОБА_1 , яка надійшла до суду першої інстанції 11 грудня 2020 року на виконання вимог ч.4 ст.152 ЦПК України ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 13 січня 2021 року було повернуто заявнику, а відтак колегія суддів приходить до висновку, що відсутні підстави для забезпечення позову шляхом заборони до вирішення спору по суті суб`єктам державної реєстрації, державним реєстраторам та іншим органам з належними повноваженнями, провадити будь-які реєстраційні дії щодо державної реєстрації права власності на спірну квартиру.

Посилання представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на те, що відлік десятиденного строку на подачу позовної заяви до суду починається з моменту винесення ухвали про забезпечення позову, в даному випадку, суд не забезпечив позов, а виніс ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до вимог ч.4 ст.152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів.

З урахуванням вищевикладеного, ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 10 грудня 2020 рокупідлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви з інших підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 лютого 2021 року.

Головуючий:

Судді: