ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

18 червня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/2197/20

Головуючий у першій інстанції Бездідько В. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/953/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.,

сторони: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт»,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» на рішення Прилуцького районного суду Чернігівської області від 19 квітня 2021 року (місце ухвалення - м. Прилуки, дата складання повного судового рішення 21.04.2021) у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями юридичної особи,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями юридичної особи. В обґрунтування позову посилався на те, що 07.05.2020 ОСОБА_1 поштовою кореспонденцією отримав вимогу від ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» про необхідність сплати боргу у розмірі 143 139, 92 грн. У повідомленні вимагалось сплатити борг, а в разі несплати погрози щодо застосування правових заходів з метою примусового стягнення боргу та покладення на боржника судових витрат та витрат виконавчого провадження. В подальшому було з`ясовано, що в призначенні платежу для погашення боргу вказано ідентифікаційний номер іншої особи прізвище ім`я по-батькові якого співпадає з позивачем - ОСОБА_1 , про що було повідомлено в телефонному режимі ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт». Проте, представник компанії відповідача незважаючи на вказане все одно телефонували на мобільний телефон та вимагала сплатити борг.

У позові позивач посилається на те, що він є інвалідом першої групи, в анамнезі має складні захворювання, майже 15 років пересувається з паличкою по власному подвір`ю. Протиправні дії відповідача щодо наявності боргу у значній сумі викликали у нього сильний емоційний стрес на фоні якого погіршився стан здоров`я внаслідок чого позивач відразу звернувся до сімейного лікаря за рекомендацією якого необхідна була госпіталізація, проте під час нестабільної епідеміологічної ситуації в місті, зважаючи вік хворого, госпіталізувати позивача було не можливо, тому лікування проводилось в домашніх умовах. Були запрошені лікарі вузької спеціалізації кардіолог та невролог, щоденно відвідував сімейний лікар, медична сестра. Зазначає, що стабілізація триває досі. На проведення лікування витрачені значні кошти у сумі 22 000 грн.

З урахуванням глибини та тривалості моральних страждань, нервового стресу, значного погіршення стану здоров`я, з урахуванням вимог розумності і справедливості вважає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди, який має бути стягнутий з відповідача на користь ОСОБА_1 становить 70 000 грн.

Рішенням Прилуцького районного суду від 19.04.2021 позов ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями юридичної особи задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди, заподіяної протиправними діями відповідача у сумі 10 000,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що виходячи з вимог розумності, виваженості та справедливості в рахунок відшкодування моральної шкоди достатнім і необхідним буде стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн, при цьому судом враховано похилий вік позивача, стан його здоров`я, погіршення здоров`я після отримання листа з вимогою про сплату боргу, тривалість вимушених змін у житті позивача внаслідок погіршення його здоров`я, небажання відповідача добровільно вирішити ситуацію щодо спростування направленої вимоги.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду директор ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» Погорєлов Ю.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 19.04.2021 повністю, та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

За доводами скарги оскаржуване рішення суду ухвалено з неповним встановленням обставин, які мають значення для справи внаслідок неправильного дослідження доказів і надання їм оцінки, недоведеність обставин, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, рішення є незаконним та необґрунтованим.

У скарзі заявник посилається, що позивачем не доведено факт порушення його прав, не надано до позовної заяви належних доказів. Не доведено та не доказано в позовній заяві посилань позивача щодо телефонного дзвінка представника компанії на мобільний телефон з вимогою спати боргу не зважаючи на пояснення ОСОБА_2 щодо боржника іншої особи. Судом не перевірені факти протиправності дій відповідача, незаконність дій відповідача є недоведеними.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить відмовити відповідачу в апеляційній скарзі, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу є аналогічним доводам позовної заяви, та зводяться до законності оскаржуваного рішення та недоведеності апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що на адресу позивача ОСОБА_1 від ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» було направлено повідомлення від 28.04.2020 про відступлення прав вимоги, з якого вбачається, що останній повідомляє ОСОБА_1 про заборгованість за кредитним договором № 999-00047545/1 від 21.03.2013 у розмірі 143 139, 92 грн, та необхідність сплати вказаної заборгованості не пізніше 3-го дня з дня отримання цього листа, та повідомлено, що в іншому випадку товариство буде змушене вжити всіх необхідних правових заходів з метою примусового стягнення заборгованості за кредитним договором з покладенням судових витрат та витрат виконавчого провадження (а.с. 48).

Вказане вище повідомлення було направлено ОСОБА_1 поштовою кореспонденцією 04.05.2020, що вбачається з відбитку штампу поштового відділення (а.с. 49).

З копії довідки № 45, виданої КНП «Прилуцький міський центр первинної медико-санітарної допомоги» вбачається, що у ОСОБА_1 08.05.2020 стався гіпертонічний криз (а.с. 12).

Матеріали справи містять копію довідки до акта огляду МСЕК ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який має І групу інвалідності загального захворювання, та потребує постійної сторонньої допомоги (а.с. 11).

Задовольняючи частково позовні вимог суд першої інстанції прийшов до висновку, що з врахуванням вимог розумності, виваженості та справедливості в рахунок відшкодування моральної шкоди достатнім і необхідним буде стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн, при цьому судом враховано похилий вік позивача, стан його здоров`я, погіршення здоров`я після отримання листа з вимогою про сплату боргу, тривалість вимушених змін у житті позивача внаслідок погіршення його здоров`я, небажання відповідача добровільно вирішити ситуацію щодо спростування направленої вимоги.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсязі, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як роз`яснено в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Звертаючись з позовом про відшкодування моральної шкоди, позивач посилався на сильний емоційний стрес на фоні якого погіршився стан здоров`я, внаслідок чого позивач звернувся до сімейного лікаря та лікування проводилось в домашніх умовах.

У підтвердження позовних вимог позивачем надано повідомлення про заборгованість та вимогу сплатити борг з наслідками її несплати, яка була направлена позивачу ТОВ «ФК «Фінрайт» поштовою кореспонденцією 04.05.2020 (а.с. 49), наслідком отримання чого у ОСОБА_1 08.05.2020 стався гіпертонічний криз (а.с. 12).

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди і серед інших, наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

П. 5 вищевказаної постанови роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч.3 ст.12, та ст.81 ЦПК України.

З врахуванням викладеного вище, доводи апеляційної скарги про не доведення позивачем факту порушення його прав, не надання ним належних доказів, не доведеності протиправності та незаконності дій відповідача є не обґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, оскільки судом встановлено, та не спростовано стороною відповідача, що внаслідок протиправних дій ТОВ «ФК «Фінрайт» щодо вимагання боргу іншої особи у ОСОБА_1 стався гіпертонічний криз, спричинені моральні страждання, які спричинили негативні зміни у його житті. Зазначені обставини не спростовані відповідачем.

Таким чином, позивачем доведено умови та підстави покладення цивільної відповідальності на відповідача, а саме, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду, оскільки оскаржуване рішення постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджено наявні у справі докази і надано їм належну оцінку, суд правильно встановив дійсні обставини справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» залишити без задоволення.

Рішення Прилуцького районного суду Чернігівської області від 19 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст рішення складено 18.06.2021.

Головуючий Судді :