"11" червня 2021 р. Справа № 489/2922/18
Провадження №4-с/489/16/21
УХВАЛА

11 червня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судового засідання Бодюл А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сазонова Дмитра

ВСТАНОВИВ:

Представниця заявника звернулася до суду зі скаргою, якою просила: визнати дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сазонова Д.К. щодо здійснення розрахунків заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини інваліда ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за виконавчими провадженнями № 58362319, № 6781458, № 5864254; скасувати розрахунки заборгованості зі сплати вищевказаних аліментів; зобов`язати головного державного виконавця Сазонова Д.К. врахувати допущені порушення при розрахунках заборгованості зі сплати вищевказаних аліментів за виконавчими провадженнями № 58362319, № 6781458, № 5864254. Посилаючись на те, що на виконанні у Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває зведене виконавче провадження № 59163978 щодо стягнення коштів з ОСОБА_1 в тому числі виконавчі провадження про стягнення аліментів. 14 січня 2021 ОСОБА_1 дізнався від головного державного виконавця про розрахунки заборгованості зі сплати аліментів за виконавчими провадженнями: № 58362319; № 6781458; № 5864254. З вказаними розрахунками ОСОБА_1 не згоден, оскільки сплачені ним суми за період часу з початку 2018 року по 01.12.2020 неправомірно зараховані головним державним виконавцем Сазоновим Д.К. в рахунок погашення заборгованості за виконавчим провадженням № 6781458 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3968, виданого 16.12.2003 Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини від усіх доходів. У період часу з початку 2018 року по 01.12.2020 ОСОБА_1 сплачував грошові кошти за поточні аліменти по виконавчим провадженням № 5864254 та № 58362319. У зв`язку з неправомірними діями головного державного виконавця існує загроза, що стягував в подальшому буде стягувати з ОСОБА_1 пеню за прострочення заборгованості або накладатимуться інші штрафні санкції.

Дослідивши матеріали скарги та матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувають виконавчі провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , а саме:

- виконавче провадження за № 6781458 з виконання виконавчого листа № 2-3968 від 16.12.2003 виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ј частки заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.12.2003 і до досягнення сином повноліття.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого головним державним виконавцем Сазоновим Д.К., станом на 01.12.2020 заборгованість складає 9522,27 грн.

- виконавче провадження № 5864254 з виконання виконавчого листа № 2-2570 виданого 21.06.2006 Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на її утримання у розмірі 160 грн. щомісячно, починаючи з 05.05.2006 на весь період проживання позивачки з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та опікування над ним.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого головним державним виконавцем Сазоновим Д.К., станом на 01.12.2020 заборгованість складає 8160 грн., заборгованість зі сплати виконавчого збору складає 816,00 грн.

- виконавче провадження № 58362319 з виконання виконавчого листа № 2/489/1768/18 виданого 28.01.2019 Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини інваліда ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб з подальшою індексацією щомісячно, починаючи з 10 травня 2018 року довічно.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого головним державним виконавцем Сазоновим Д.К., станом на 01.12.2020 заборгованість складає 24830,33 грн., заборгованість зі сплати виконавчого збору складає 2483,03 грн.

- виконавче провадження № 46666450 з виконання виконавчого листа № 2/489/2848/14 виданого 10.02.2015 Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пені за прострочені платежі аліментів на суму 45000 грн.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати пені за прострочення сплати аліментів, наданого головним державним виконавцем Сазоновим Д.К., станом на 01.12.2020 заборгованість складає 12902,42 грн.

- виконавче провадження № 58362533 з виконання виконавчого листа № 2/489/446/18 виданого 28.01.2019 Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойки від суми несплачених аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 4132,92 грн.;

- виконавче провадження № 58362808 з виконання виконавчого листа № 2/489/560/19 виданого 28.01.2019 Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткових витрат на утримання дитини інваліда ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 6750,00 грн.

Представниця скаржника зазначає, що головним державним виконавцем Сазоновим Д.К. неправомірно зараховано всі виплати ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за виконавчим провадженням № 6781458 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3968 за 2003 рік, оскільки скаржник звертався до Відділу з заявами про зарахування грошових коштів до виконавчих проваджень № 58362319 та № 6781458.

ОСОБА_1 здійснені періодичні перекази на рахунок ОСОБА_2 по аліментам починаючи з травня 2018 року по листопад 2020 року, що підтверджуються відповідними квитанціями про сплату, які долучені до матеріалів скарги.

Після кожного здійснення переказу грошових коштів, ОСОБА_1 звертався до Відділу примусового виконання рішень управління ДВС у Миколаївській області з заявами про долучення до матеріалів виконавчого провадження з виконання виконавчого листа по справі 2/489/1768/18 квитанцій про сплату аліментів на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 63-82) та до матеріалів виконавчого провадження з виконання виконавчого листа по справі № 2-3968 за 2003 рік (а.с 83-90).

Згідно ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Положеннями ч. 1 ст. 448 ЦПК України встановлено, що скарга на бездіяльність державного виконавця подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Положеннями пункту «а» ч. 1 ст.449 ЦПК України, встановлено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За статтею 46 Закону України «Про виконавче провадження» визначено черговість задоволення вимог стягувачів у разі недостатності стягнутої суми для задоволення вимог стягувачів.

Так п. 2 ч. 1 ст. 46 вказаного закону визначено, що у другу чергу задовольняються вимоги щодо стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок кримінального або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку із втратою годувальника.

Відповідно до п. 4, 5 ч. 4 розділу ХVІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час проводиться в межах десятирічного строку, що передував пред`явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим документом, пред`явленим до виконання, утримання аліментів не проводилося у зв`язку з розшуком боржника, стягнення аліментів має здійснюватись за весь період незалежно від установленого десятирічного строку та досягнення повноліття особою, на утримання якої присуджені аліменти.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», Виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів.

Частинами 9, 10 розділу ХVІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, визначено, що виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що суму аліментів стягнено в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. У разі наявності заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів, її стягнення проводиться у загальному порядку, визначеному Законом.

Тобто, станом на час виникнення спірних правовідносин, виконавче провадження № 6781458 з виконання виконавчого листа № 2-3968 за 2003 рік, не закінчено, заборгованість боржником не сплачена в повному обсязі. Деражвний виконавець при зарахуванні сплачених в рахунок погашення аліментів правомірно на підставі діючого законодавства зараховував кошти насасмперед в рахунок наявної заборгованості.

Відповідно до частини 3 статті 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

В даній справі скаржником не доведено доказами неправомірність дій державного виконавця, які стали предметом оскарження до суду, тому скарга в частині визнання неправомірними лій державного виконавця щодо розрахунку заборгованості по аліментам задоволенню не підлягає.

Стосовно вимог скарги щодо нарахування виконавчого збору, суд дійшов такого.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 27 Закону «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 % суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

За своєю природою постанова про стягнення виконавчого збору є рішенням державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Частина 1 ст. 287 КАС встановлює, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Суд в даному випадку приходить до висновку про неможливість розгляду вимог щодо оскарження постанови державного виконавця чи приватного виконавця про стягнення виконавчого збору у порядку цивільного судочинства, оскільки їх розгляд віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Такі правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 р. у справі № 370/1034/15-ц. Аналогічний висновок вже висловлювався Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 6 червня 2018 року (справа № 127/9870/16-ц), від 30 січня 2019 року (справа № 161/8267/17), Постанова ВП ВС від 19.05.2020 № 754/2223/15-ц (14-568 цс 19).

У зазначених постановах Велика Палата Верховного Суду зазначила, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законодавством умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в Законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Така пряма вказівка, зокрема, міститься у частині другій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка набула чинності 05 жовтня 2016 року, та відповідно до якої внесені зміни в ЦПК України. Ця редакція нормативного документа підлягає застосуванню у справі відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України.

За такого провадження по скарзі в частині вимог про скасування нарахування виконавчого збору підлягає закриттю, оскільки вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 352 - 355, 447 - 451 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сазонова Дмитра в частині окарження дій державного виконавця щодо розрахунків заборгованості - відмовити.

Провадження по скарзі ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сазонова Дмитра в частині скасовування нарахування виконавчого збору закрити та роз`яснити право на звернення з відповідною скаргою до адміністративного суду.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя Ленінського районного

суду міста Миколаєва Н.О. Рум`янцева

Повний текст судового рішення складено «23» червня 2021 року.