Постанова

Іменем України

17 червня 2021 року

м. Київ

справа № 725/3942/19

провадження № 61-7897св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи: ОСОБА_4 , відділ реєстрації речових прав Чернівецької міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 04 лютого 2020 року у складі судді Нестеренко Є. В. та постанову Чернівецького апеляційного суду від 13 квітня 2020 рокуу складі колегії суддів: Одинака О. О., Владичана А. І., Половінкіної Н. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2019 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , відділ реєстрації речових прав Чернівецької міської ради, про відновлення права іпотекодержателя, скасування записів про припинення іпотеки та обтяження.

Позов мотивовано тим, що з метою забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_4 за кредитним договором 03 травня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 2506/0507/88-020-Z-l, предметом якого є житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 .

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Сведбанк» передав ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за вказаними договорами.

В ході проведення ліквідаційної процедури ПAT «Дельта Банк» співробітниками банку було виявлено факт неправомірного припинення іпотеки.

Незаконне припинення іпотеки та заборони відчуження були здійснені на підставі заяви ТОВ «Кредитні ініціативи», яке не є зареєстрованим іпотекодержателем та не мало жодних договірних стосунків із ПAT «Дельта Банк». Зняття з іпотечного майна заборон та обтяжень відбулося без відома позивача.

ПАТ «Дельта Банк» просило відновити іпотеку нерухомого майна, а саме житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 шляхом повторного внесення державним реєстратором реєстраційної служби Чернівецької міської ради відомостей про обтяження нерухомого майна іпотекою та забороною на нерухоме майно, з моменту вчинення первинних записів з

03 травня 2007 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 04 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач у 2014 році звертався до Садгірського районного суду міста Чернівці за захистом своїх порушених прав. За наслідком розгляду справи судове рішення від 14 липня 2014 року набрало законної сили

24 липня 2014 року, що відповідно до статті 261 ЦК України є початком перебігу строку позовної давності. 24 липня 2017 року строк позовної даності щодо вимог ПАТ «Дельта Банк» до відповідачів сплив.

Судом встановлено, що право іпотекодержателя на іпотечне майно порушено, але строк позовної давності сплив, що є підставою для відмови в позові.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 13 квітня 2020 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково.

Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 4 лютого 2020 року змінено, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що позов пред?явлено не до усіх відповідачів, а позивачем обрано не ефективний спосіб захисту.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

12 травня 2020 року ПАТ «Дельта Банк» через засоби поштового зв?язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 04 лютого 2020 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 13 квітня 2020 року та ухвалити нове рішення. яким позовні вимоги задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неправильно визначено перебіг строку позовної давності. Заявник вказує, що ним обрано належний спосіб захисту своїх порушених прав.

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування апеляційним судом в оскаржуваному рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 490/5986/17 та відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 1 та 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Доводи інших учасників справи

19 червня 2020 року ОСОБА_3 , ОСОБА_2 через засоби поштового зв?язку подали до Верховного Суду відзив, у якому просять касаційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» залишити без задоволення, а рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 04 лютого 2020 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 13 квітня 2020 року залишити без змін.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2020 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Першотравневого районного суду міста Чернівці.

19 червня 2020 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу. Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Короткий зміст фактичних обставин справи

03 травня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 2506/0507/88-020-Z-l. Відповідно до умов договору іпотеки ОСОБА_1 з метою забезпечення зобов`язань ОСОБА_4 за кредитним договором № 2506/05007/88-020 від

03 травня 2007 року передала в іпотеку житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_1 .

25 березня 2011 року між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ОСОБА_1 було укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до договору іпотеки № 2506/0507/88-020-Z-l.

25 травня 2012 року ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» уклали договір купівлі-продажу права вимоги, в тому числі за кредитним договором від № 2506/05007/88-020 від 03 травня 2007 року та договором іпотеки № № 2506/0507/88-020-Z-l від

03 травня 2007 року.

30 грудня 2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Леордою М. А. був внесений запис про припинення іпотеки ПАТ «Дельта Банк» на підставі заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» № 107658 від 30 грудня 2013 року.

30 грудня 2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Леордою М. А., був внесений запис про припинення обтяження ПАТ «Дельта Банк» на підставі заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» № 107658 від 30 грудня

2013 року.

Житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_1 з 30 грудня 2013 року належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Заочним рішенням Садгірського районного суду міста Чернівці від 14 липня

2014 року з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором № 2506/0507/88-020 в сумі 560 223,33 грн.

На підставі вказаного вище судового рішення 10 жовтня 2014 року Садгірським районним судом міста Чернівці видано виконавчий лист № 726/178/14-ц про солідарне стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості в сумі 560 223,33 грн.

05 грудня 2015 року заступником начальника Садгірського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 46372094 щодо примусового виконання виконавчого листа № 726/178/14-ц від 10 жовтня 2014 року.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року провадження у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до Відділу з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради про визнання протиправними, скасування рішень та зобов`язання вчинити дії, закрито у зв`язку із неналежністю розгляду позову в порядку адміністративного судочинства.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року в справі № 6-32цс13.

Звертаючись до суду з цим позовом, ПАТ «Дельта Банк» просило суд відновити іпотеку нерухомого майна, а саме житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , шляхом повторного внесення державними реєстратором Реєстраційної служби Чернівецької міської ради відомостей про обтяження нерухомого майна іпотекою та забороною на нерухоме майно, з моменту вчинення первинних записів з 03 травня 2007 року.

Для регулювання відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, та спрямування на забезпечення визнання та захисту державою таких прав, Верховною Радою України прийнято Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», дія якого поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав.

За змістом частини першої статті 26 Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Проте, як було встановлено судом апеляційної інстанції, позивач не звертався до державного реєстратора з вимогою про відновлення права іпотекодержателя, а у разі відмови уповноваженої посадової особи у вчиненні відповідних реєстраційних дій, заявник має право оскаржити таке рішення у встановленому законом порядку.

Враховуючи наведене, Верховний Суд вважає, що ПАТ «Дельта Банк», обрало неналежний спосіб захисту свого права, звернувшись до суду з позовними вимогами про відновлення права іпотекодержателя не надавши належних та допустимих доказів порушення його прав державним реєстратором, а тому висновок апеляційного суду про обрання не ефективного способу захисту є правильним.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від

27 січня 2021 року у справі № 201/7425/18 (провадження № 61-8713св20) та від 21 квітня 2021 року у справі № 638/3950/18 (провадження № 61-9902св20) у подібних правовідносинах, що спростовує аргументи заявника про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками судів попередніх інстанцій щодо встановлених обставин справи. При цьому згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 04 лютого 2020 року, у не зміненій його частині, та постанову Чернівецького апеляційного суду від 13 квітня 2020 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 04 лютого 2020 року, у не зміненій його частині, та постанову Чернівецького апеляційного суду від 13 квітня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська