ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2021 року м. Чернівці Справа № 714/1168/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.,

секретар: Скрипка С.В.,

позивач: акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 15 квітня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Козловської Л.Д., дата виготовлення повного тексту рішення 20.04.2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з останньої на свою користь заборгованість за кредитним договором станом на 27.10.2020 року в розмірі 13 343,65 грн, яка складається з наступного: 10 532,30 грн - заборгованість за тілом кредиту; в тому числі: 6961,34 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 3 570,96 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 669,18 грн - заборгованість за нарахованими відсотками та 2 142,17 грн - заборгованість за простроченими відсотками (а.с.2-3).

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» підписала заяву №б/н від 18.05.2007 року. При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між сторонами договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

В процесі користування кредитними коштами відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яку банк просив стягнути з ОСОБА_1 .

Вказує, що відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах не свідчить про те, що вона не була ознайомлений з ними, не означає відсутність Провадження №22-ц/822/660/21

договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості.

Згідно наданих письмових поясненнях відповідач ОСОБА_1 заперечувала щодо позову та зазначила, що нею було здійснено операції по користуванню кредитними коштами банку щодо зняття готівки, переказу коштів, поповнення мобільного телефону, оплати послуг, покупок та інших платежів на суму 50 399,09 грн, що є загальним тілом кредиту, а за проведеними операціями щодо поповнення картрахунків (погашення заборгованості) було здійснено операції на загальну суму 80 892,48 грн, що перевищує суму отриманого кредиту.

Крім того вказувала, що банком були нараховані грошові кошти за операціями, які не є складовою частиною кредитного договору, а саме щодо: списання відсотків за користування кредитним лімітом, списання відсотків за прострочений кредит, комісії за обслуговування (членський внесок), іздательская комісія, пеня за прострочку користування кредитом, штраф за прострочку, відсотки за овердрафт, одноразова операція ACQURINE FREE. Просила в задоволенні позову відмовити.

Рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 15 квітня 2021 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами у справі не було досягнуто домовленості у належній формі щодо істотних умов кредитного договору, передбаченій законодавством, а саме не узгоджено у письмовій формі розміру відсотків за користування кредитом, а сума внесених відповідачем коштів на погашення заборгованості перевищує розмір фактично отриманого кредиту.

Не погоджуючись із вказаним рішенням АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

При цьому вказує, що банком надані належні та допустимі докази, які свідчать про те, що він має право на стягнення з відповідача всіх сум, заявлених у позові. Зазначає, що укладаючи кредитний договір, відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, тарифами складають між нею та банком договір, умови якого вона зобов`язується виконувати, що підтверджується підписом у заяві. Крім того, вказує, що активація кредитної карти, отримання кредитних коштів та користування ними, що підтверджується випискою по рахунку та розрахунком заборгованості, свідчить про згоду позичальника з умовами договору.

Також вказує, що банківська виписка має статус первинного документа і з неї чітко вбачається, що відповідач користувалася кредитними коштами, однак банку їх не повернула.

Крім наведеного, банк вважає, що суд безпідставно відмовив у стягненні фактично отриманих кредитних коштів та нарахованих відсотків, чим порушив норми матеріального права.

Наголошує на тому, що висновок суду про погашення заборгованості, зроблений судом з урахуванням преюдиційного значення встановлених обставин, позбавляє банк права на ефективний судовий захист, можливості стягнути з позичальника відсотки за ст.1048 ЦК України та ст.625 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення суду залишити без змін, скаргу без задоволення.

Посилається на обставини, викладені в письмових поясненнях, а також зазначає, що заборгованість за кредитним договором відсутня і в неї перед банком наявна переплата.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про стягнення 13 343,65 грн.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення суду першої інстанції наведеним вимогам закону відповідає не в повній мірі, оскільки до своїх висновків суд прийшов невірно встановивши обставини.

При розгляді справи встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно з заявою від 29.05.2007 року (банк в позовній заяві та апеляційній скарзі зазначає 18.05.2007 року) клієнт ОСОБА_1 , раніше ідентифікована за рахунком/карткою № НОМЕР_1 , просить відкрити рахунок і надати перераховані нижче послуги: тип карти НОМЕР_2 , валюта гривня, тип кредитного ліміту фінансовий, сума кредитного ліміту 250 грн, базова процентна ставка 22,8 річних, розмір комісії за кредитне обслуговування 1% від суми заборгованості, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти, порядок погашення заборгованості щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості (погашення заборгованості може здійснюватися як шляхом внесення коштів клієнтом на карту, так і списанням банком коштів з дебетної картки № НОМЕР_3 ). ОСОБА_1 своїм підписом в заяві підтвердила те, що вона ознайомилась та згідна з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, а також те, що підписана нею заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг (а.с.16/зворот).

Крім іншого, до позовної заяви додано копії анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк від 29.05.2017 року, від 22.12.2018 року, від 03.04.2019 року, анкети-заяви клієнта фізичної особи про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 10.03.2020 року, а також копію Умов та правил надання банківських послуг, які не містять дати їх затвердження та введення в дію. Також до позовної заяви додано копію наказу шаблон №906 С-169 від 23.08.2006 року «Про внесення змін в договірну базу по платіжним картам, договірну базу по споживчому кредитуванню і в депозитні договори (в частині погашення заборгованості за рахунок депозитів» (а.с.17-31).

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , старт карткового рахунку НОМЕР_4 18.05.2007. Зміна кредитного ліміту: 18.05.2007 21 600 грн; 03.06.2007 1 500 грн; 21.02.2008 5 300 грн; 26.12.2008 5 400 грн; 27.12.2008 5 400 грн; 16.01.2009 5 300 грн; 16.03.2009 3 000 грн; 21.08.2009 2 850 грн; 30.12.2009 4 000 грн; 16.02.2010 4 000 грн; 28.12.2012 8 000 грн; 07.09.2015 8 000; 13.12.2016 11 900 грн; 13.12.2016 11 000 грн; 25.04.2019 0,00 грн (а.с.14).

При цьому, банк керувався п.п.3.2., 3.3. Договору, на підставі якого відповідач при його укладенні дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

З довідки про видані ОСОБА_1 кредитні картки вбачається, що останній надано наступні кредитні картки: НОМЕР_4 термін дії 10/15; 2885580 термін дії 04/18; НОМЕР_5 термін дії 11/22 (а.с.15).

З розрахунку заборгованості за договором б/н від 18.05.2007 року у відповідача станом на 31.05.2015 року заборгованість складала 12 098,24 грн, а станом на 27.10.2020 року складає 13 343,65 грн, в тому числі: заборгованість за поточним тілом кредиту 6 961,34 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту 3 570,96 грн, заборгованість за нарахованими відсотками 669,18 грн, заборгованість за простроченими відсотками 2 142,17 грн (а.с.4-13).

До позовної заяви банк також додав виписку за договором б/н станом на 30.10.2020 року (рух коштів по рахунку) відповідача (а.с.40-51/зворот).

З виписки по рахунку вбачається одночасне використання відповідачем кількох кредитних карток, при цьому користування кредитною карткою № НОМЕР_4 , строк дії якої закінчився 10/15 року, тривало до 01.10.2020 року, а кредитною карткою № НОМЕР_6 , строк дії якої закінчився 04/18 року, тривало до 28.03.2019 року.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Додані до позову Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та Правила є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови та Правила мав на увазі і розумів відповідач, підписуючи заяву, та відповідно, чи брав він на себе викладені у них зобов`язання, позивачем суду не надано.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, посилання позивача на те, що банк щодо встановлення кредитного ліміту керувався п. 3.2, п. 3.4 Умов та Правил надання банківських послуг, є безпідставним.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідач, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» ще у 2007 році, та в подальшому в інших заявах-анкетах від 29.05.2017 року, 22.12.2018 року, 03.04.2019 року та 10.03.2020 року.

Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції правильно виходив із того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які надав банк, відповідач розуміла, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Наведений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Проте, колегія суддів не в повному обсязі погоджується з наведеним розрахунком районного суду.

Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Згідно п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року №75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку

Отже, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, якій суд повинен надати належну оцінку.

Подібного за змістом висновку дійшов ВС у постанові від 16.09.2020 року, справа №200/5647/18.

Як вбачається з висновку ВС, викладеного у постанові по справі №755/7704/15-ц від 23 січня 2018 року, визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Перш за все, даючи оцінку законності розрахунку заборгованості позивача, суд має врахувати, що вказаний розрахунок здійснений на підставі первинно-облікового документа виписки про рух коштів з картрахунку, яка містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції).

Що стосується поточного та простроченого тіла кредиту, суд апеляційної інстанції, здійснивши перерахунок за наявними в матеріалах справи розрахунками заборгованості та виписок за договором б/н станом на 30.10.2020 року, прийшов до висновку, що відповідачем проведені операції щодо зняття готівки, переказу коштів, поповнення мобільного телефону, оплати послуг, у тому числі покупок та інших платежів, на суму 55 117,08 грн, що є фактично отриманою сумою кредитних коштів, а проведеними операціями щодо поповненню картрахунків за вищевказаний період часу було здійснено операцій на суму 69 138,58 грн, з чого доходить висновку про відсутність заборгованості у ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк».

Щодо нарахування відсотків, то колегія суддів відзначає наступне.

Так, з розрахунку вбачається, що базовою ставкою при підписанні заяви було визначено відсотки у розмірі 22,80 річних, проте у розрахунку заборгованості відсотки розраховані не тільки по 22,80% (прострочена 22,80 %), а і у збільшеному розмірі, а саме: з 06.01.2013 року 30,00 % (прострочена 30 %); з 01.09.2014 року 34,80 % (прострочена 34,80 %); з 01.04.2015 року 43,20 % (прострочена 43,20 %); з 01.06.2015 року 2,50 %; з 12.02.2016 року 2,90 %; з 26.10.2016 року 3,50 % (прострочена з 01.10.2019 року 84,00 %, з 01.03.2020 року 42,00 %), які не було узгоджено з ОСОБА_1 , а тому суд вважає за необхідне здійснити перерахунок за ставкою 22,80% річних, яка була погоджена сторонами.

Отже, в період з 18.05.2007 року по 31.12.2012 року заборгованість по відсотках складала 119,30 грн; з 01.01.2013 року по 12.12.2016 року заборгованість по відсотках складала 7 301,06 грн (8000 (кредитний ліміт) : 100 х 22,80% : 360 х 1441 день); з 13.12.2016 року по 25.04.2019 року заборгованість по відсотках складала 6 012,23 грн (11 000 (кредитний ліміт) : 100 х 22,80% :360 х 863 дні), з 26.04.2019 року кредитний ліміт складав 0, отже загальна заборгованість складає 119,30 + 7 301,06 + 6 012,23 = 13 432,59 грн. Однак, як вбачається з колонки 4 (відсотки погашені за рахунок кредита) розрахунку (а.с.9-13), за вказані періоди ОСОБА_1 погасила: 220,11 + 232,26 + 240,83 + 239 + 250,09 + 248,84 + 258,22 + 261,59 + 246,39 + 265,82 + 261,32 + 274,51 + 261,60 + 280,89 + 283,62 + 278,85 + 288,43 + 279,98 + 372,21 + 432,43 + 386,89 + 543,68 + 550,22 + 439,93 + 423,74 + 433,26 + 439,63 + 575,16 + 441,75 + 423,31 + 431,67 + 464,18 + 493,68 + 788,27 + 435,59 + 439,89 + 538,59 + 575 + 575,63 + 701,93 + 670,08 + 433,50 + 618,23 + 573,70 + 397,34 + 790,10 + 411,48 + 426,44 + 418,95 + 464,37 + 415,53 + 615,22 + 386,72 + 657,55 + 367,94 = 23 226,14 грн, що свідчить про відсутність заборгованості по відсотках.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 є безпідставними, та погоджується з висновком суду першої інстанції, що у відповідача відсутня заборгованість за кредитним договором б/н від 18.05.2007 року.

Отже, наведені судом першої інстанції розрахунки не вплинули на правильність рішення суду, однак рішення суду підлягає зміні в мотивувальній частині щодо наявності переплати з боку ОСОБА_1 у розмірі 30 492,58 грн шляхом виключення зазначеного висновку.

Пунктом 3 ч.1 ст.376 ЦПК України визначено підставу для зміни судового рішення, а саме невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

В той же час, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» є правильним та рішення суду в зазначеній частині залишається без змін, а тому на підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 15 квітня 2021 року змінити, виключивши з тексту його мотивувальної частини висновок про наявність розміру переплати в сумі 30 492,58 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку визначеному п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України

Головуючий підпис /І.Н. Лисак/

Судді підписи /І.М. Литвинюк, І.Б. Перепелюк/