Справа № 645/3104/21
Провадження № 2/645/1645/21

Р І Ш Е Н Н Я
22 червня 2021 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Алтухової О.Ю.
секретар судового засідання Калягіна М.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною в якій просить суд стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 1700,00 дол. США та судові витрати.
В обґрунтування позову зазначила, що 14.01.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, укладений у простій формі у вигляді розписки, відповідно до умов якого відповідач прийняв від позивача суму 1700,00 доларів США та зобов`язався їх повернути у строк до 01.03.2021 року. Однак зазначені обов`язки відповідач не виконував та у визначений договором строк кошти не повернув, у зв`язку із чим позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 травня 2021 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
У судове засідання позивач та її представник не з`явились. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі (вх.№ ЕП-3082).
У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідач в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами справи , що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1046 ЦК України договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості.
Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За змістом частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Матеріали справи свідчать про те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 14.01.2021 року був укладений договір позики у простій формі, на підтвердження чого складено розписку, відповідно до умов якого відповідач прийняв від позивача у позику грошові кошти в розмірі 1700,00 доларів США та зобов`язався їх повернути не пізніше 01.03.2021 року.
При укладенні позики сторонами було визначено строк повернення грошового зобов`язання, а саме до 01.03.2021 року.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, суд приходить до висновку про наявність між сторонами відносин, які виникли з договору позики, а відповідною розпискою підтверджується як факт отримання боржником ОСОБА_2 коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти ОСОБА_1 .
Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження повернення відповідачем позивачу грошових коштів за договором позики від 14.01.2021 року.
Велика Палата ВС, розглянувши справу № 373/2054/16, дійшла висновку, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.
Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
У зв`язку з викладеним суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість у розмірі 1700,00 доларів США.
Відповідно ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На підтвердження витрат на правничу допомогу у матеріалах справи міститься: копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1715 від 02.04.2009 року; копія ордеру серії АХ №1055228 про надання правової допомоги від 10.06.2021 року на підставі договору про надання правової допомоги, укладеного між адвокатом Шипіловим А.Ю. та ОСОБА_1 .
При цьому, матеріали справи не містять акту прийому передачі виконаних робіт з надання правової допомоги з особистим підписом виконавця робіт, будь-яких квитанції про сплату позивачем коштів за правову допомогу.
У зв`язку з викладеним, суд вважає, що витрати ОСОБА_1 пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката задоволенню не підлягають через їх недоведеність.
Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при поданні позову судовий збір у розмірі 908,00 грн.
Керуючись ст.ст. 206, 265-268 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 14.01.2021 року у сумі 1700,00 (одна тисяча сімсот) доларів США.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 грн 00 коп.
У задоволенні вимог про стягнення з відповідача витрат на надання правової допомоги - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчисляється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на оскарження, якщо апеляційна скарга на рішення суду подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважний причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;
Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , вказана в позовній заяві адреса: АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення складено 22.06.2021 року.
Суддя