Ухвала

16 червня 2021 року

м. Київ

справа № 305/1468/16-ц

провадження № 61-9087ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу - Антонів Олеся Михайлівна, про припинення права власності, скасування рішення та запису державного реєстратора, визнання права власності на об`єкт нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу - Антонів Олеся Михайлівна, про припинення права власності, скасування рішення та запису державного реєстратора, визнання права власності на об`єкт нерухомого майна.

Рішенням Рахівського районного суду від 12 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 право власності на міні-готельний комплекс, об`єкт нерухомості, загальною площею 2 337,5 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 0,07 га, кадастровий номер: :08:001:0101, за адресою: Закарпатська область, Рахівський район, смт. Ясіня, полонина « Драгобрат» . Припинено за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,07 га, кадастровий номер: :08:001:0101, за адресою: Закарпатська область, Рахівський район, смт. Ясіня, полонина « Драгобрат ». Визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку, площею 0,07 га, кадастровий номер: :08:001:0101, за адресою: Закарпатська область, Рахівський район, смт. Ясіня, полонина « Драгобрат ». У задоволенні позовних вимог, щодо припинення за ОСОБА_1 право власності на міні-готельний комплекс, об`єкт нерухомості, загальною площею 2337,5 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 0,07 га, кадастровий номер: :08:001:0101, за адресою: Закарпатська область, Рахівський район, смт. Ясіня, полонина « Драгобрат » відмовлено. У задоволенні позовних вимог, щодо скасування рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Антонів О. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяження (з відкриттям розділу), індексний номер 31358118 від 13 вересня 2016 року та запису про реєстрацію права власності на нерухоме майно - міні-готельний комплекс, загальною площею 2337,5 кв. м, реєстраційний номер - 236, розташований на земельній ділянці площею 0,07 га, кадастровий номер: :08:001:0101 за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму 13 170 207,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2018 року в частині стягнення із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суми 13 170 207,00 грн змінено та зменшено суму стягнення до 3 031 252,00 грн. В решті рішення суду залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_1 27 травня 2021 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначаючи підстави касаційного оскарження указує, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного, зокрема, в ухвалах Верховного Суду України: від 25 вересня 2002 року; від 28 травня 2009 року у справі № 6-1386вов08, від 26 січня 2011 року у справі № 6-48675св10, від 24 вересня 2008 року у справі № 6-20884св07, від 08 червня 2011 року у справі № 6-10335св10 та рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 липня 2012 року у справі № 6-23115св12.

Касаційна скарга підлягає поверненню у цій частині з таких мотивів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).

Ухвали Верховного Суду України: від 25 вересня 2002 року; від 28 травня 2009 року у справі № 6-1386вов08, від 26 січня 2011 року у справі № 6-48675св10, від 24 вересня 2008 року у справі № 6-20884св07, від 08 червня 2011 року у справі № 6-10335св10 та рішення Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 липня 2012 року у справі № 6-23115св12, на які посилається у касаційній скарзі ОСОБА_1 не є постановою Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах. Тому посилання на ухвали Верховного Суду України: від 25 вересня 2002 року; від 28 травня 2009 року у справі № 6-1386вов08, від 26 січня 2011 року у справі № 6-48675св10, від 24 вересня 2008 року у справі № 6-20884св07, від 08 червня 2011 року у справі № 6-10335св10 та рішення Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 липня 2012 року у справі № 6-23115св12 не може бути підставою касаційного оскарження судового рішення і згідно пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, касаційна скарга у цій частині підлягає поверненню.

Керуючись статтями 260, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року в частині посилання у касаційній скарзі на ухвали Верховного Суду України: від 25 вересня 2002 року; від 28 травня 2009 року у справі № 6-1386вов08, від 26 січня 2011 року у справі № 6-48675св10, від 24 вересня 2008 року у справі № 6-20884св07, від 08 червня 2011 року у справі № 6-10335св10 та рішення Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 липня 2012 року у справі № 6-23115св12 повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат