Справа №333/688/20
Пр. №2-др/333/5/21
РІШЕННЯ
14 червня 2021 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
судді: Наумової І.Й.,
за участю секретаря судового засідання: Кунець В.В.,
представника позивача: Колеснік І.Г.
відповідача: ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, заяву відповідача по справі ОСОБА_1 , про винесення додаткового рішення по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25.11.2020 р. по вищезазначеній цивільній справі позовні Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - задоволені частково. Присуджено: стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 ), на користь Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», (), заборгованість, яка складається з: 3% річних в загальній сумі 5088,20 доларів США (з яких: 1 987,28 дол. США - 3% за прострочення сплати основного боргу по кредитному договору № 75708С4/5 від 26.09.2008 р.; 3100,92 дол. США - 3% за прострочення сплати процентів по даному кредитному договору). Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 ), на користь Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», () витрати на оплату судового збору в розмірі 1901,92 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

23.12.2021 р. відповідач звернувся із заявою про винесення додаткового рішення по даній справі, оскільки вищезазначеним рішення суду не було вирішено питання про розподіл судових витрат на правову допомогу, понесених відповідачем та заявлених ним під час розгляду справи. Відповідач зазначає, що він поніс витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн, тому просить стягнути з позивача на його користь ці витрати у розмірі 5167,20 грн., пропорційно до частки відмовлених позовних вимог.

Представник позивача надав письмове клопотання про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки відсутній детальний розрахунок понесених витрат та заявлена сума витрат значно перевищує суму, заявлену відповідачем у орієнтованому розрахунку витрат у відзиві на позов.

Відповідач надав додаткові письмові пояснення з приводу заявлених витрат на правову допомогу, пославшись, що під час складання відзиву він не міг достеменно знати скільки буде відбуватись судових засідань по справі, вважає, на підтвердження понесених витрат, надані належні докази, а заявлені позивачем заперечення не обґрунтовані.

В судовому засіданні відповідач підтримав свою заяву просив ухвалити додаткове рішення по справі, яким стягнути з позивача на його користь заявлені ним витрати на правову допомогу.

Представник позивача просив відмовити в задоволенні стягнення витрат на правову допомогу.

Вислухав пояснення представника позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Встановлено, що дійсно під час ухвалення вищевказаного судового рішення, судом не вирішені заявлені відповідачем вимоги про стягнення на його користь витрати на правову допомогу, тому є підстави для ухвалення додаткового рішення по справі.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

Згідно з положенням пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару успіху, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З огляду на зазначене, положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19.

У відзиві на позов відповідачем заявлені вимоги про стягнення з позивача на його користь понесених судових витрат на правову допомогу, зазначений орієнтовний розрахунок суми судових витрат: 500 грн (консультація адвоката з приводу предмету спору), складання адвокатом відзиву на позов 1500,00 грн., участь у судовому засіданні 1000 грн., всього у розмірі 3000,00 грн. На підтвердження понесених витрат відповідачем надано договір про надання правової допомоги від 01.06.2020 р., укладеного між відповідачем ОСОБА_1 та адвокатом Біліченко О.О., та додаткову угоду №1 до цього договору від 10.06.2020 р., відповідно до яких клієнт зобов`язується сплатити гонорар за отриману ним правову допомогу за погодженими тарифами, в межах цієї цивільної справи; ордер на надання адвокатом Біліченко О.О. правової допомоги відповідачу у цій справі, Акт приймання виконаних робіт/послуг №1 від 11.06.2020 р., в якому зазначено, що адвокат Біліченко О.О. надав наступні послуги ОСОБА_1 , а останній оплатив їх у далі зазначеному розмірі: консультація адвоката з приводу предмету спору 500,00 грн., складання адвокатом відзиву на позов 1500,00 грн., участь у судовому засіданні 11.06.2020 р. 1000 грн.; квитанція до прибуткового ордеру №1 від 11.06.2020 р. про оплату ОСОБА_1 послуг за Актом №1 на суму 3000,00 грн., Акти приймання виконаних робіт/послуг №2,3,4 від 16.07.2020 р., 19.10.2020 р., 25.11.2020 р., в яких зазначено, що адвокат Біліченко О.О. надав послуги ОСОБА_1 у вигляді представництва інтересів у судових засіданнях: 16.07.2020 р., 19.10.2020 р., 25.11.2020 р., а останній оплатив їх по 1000 грн. за кожен судодень; квитанції до прибуткових ордерів №2, №3, №4 про оплату ОСОБА_1 послуг за Актами №2, №3, №4 на загальну суму 3000,00 грн. (по 1000,00 грн., в кожній квитанції).

Позивачем заявлено клопотання про відмову у стягненні правових витрат, оскільки позивачем не наданий детальний розрахунок понесених витрат із зазначенням часу потраченого на виконання певних правових послуг.

В наданому договорі про надання правої допомоги відсутні відомості про розмір гонорару, який має бути сплачений за цим договором, не конкретизовані тарифи за якими має здійснюватися оплата за надані послуги, в актах приймання виконаних робіт/послуг не зазначені відомості про здійснені адвокатом витрати часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2020 року у справі № 638/7748/18, провадження № 61-13573св19.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог відповідача про стягнення на його користь витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.137,141, 270, 353, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цій справі - задовольнити.

Ухвалити додаткове рішення по цій справі.

В задоволенні вимог відповідача ОСОБА_1 про стягнення на його користь з позивача Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» витрат на правову допомогу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 22.06.2021 р.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя І.Й. Наумова