ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 лютого 2021 року

м. Харків

справа №641/744/14-ц

провадження №22-ц/818/514/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Іманвердізаде А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра В`ячеславовича про звернення стягнення на нерухоме майно за апеляційною скаргою приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра В`ячеславовича на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2020 року, постановлену під головуванням судді Маньковської О.О., в залі суду в містів м. Харкові,-

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року приватний виконавець Виконавчого округу Харківської області Кудряшов Дмитро В`ячеславович звернувся до суду з заявою про звернення стягнення на нерухоме майно.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2020 року у задоволенні заяви приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. про звернення стягнення на нерухоме майно - відмовлено.

В апеляційній скарзі приватний виконавець Виконавчого округу Харківської області Кудряшов Д.В. просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким вирішити питання про звернення стягнення на майно боржника, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 45,3 кв.м. житловою площею 31.0 кв.м. розташованої за адресою АДРЕСА_1 , яка в установленому законом порядку не зареєстрована за ОСОБА_1 та належить на праві власності ОСОБА_2 ..

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; зазначає, що суд першої інстанції встановивши, що нерухоме майно, на яке накладено арешт приватним виконавцем, не зареєстроване на праві приватної власності за боржником, залишив поза увагою укладання договору купівлі-продажу від 27.12.2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 посвідченого ПН ХМНО Сульженко Ж.О. за №2230. Таким чином, суд першої інстанції не дослідив всі обставини справи, а саме купівлю боржником вказаного нерухомого майна за нотаріально посвідченою угодою.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. про звернення стягнення на нерухоме майно, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки нерухоме майно, на яке накладено арешт приватним виконавцем, не зареєстроване на праві приватної власності за боржником ОСОБА_1 та згідно інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу від 04.12.2007 року. У зв`язку з цим відсутні підстави для задоволення заяви про звернення стягнення на нерухоме майно.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. знаходиться виконавчий лист від 18.05.2015 року, виданий Комінтернівським районним судом м. Харкова по справі № 641/744/14-ц, провадження № 2/641/5/2015 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № ML -701/1083/2008 від 27.12.2007 року в розмірі 1 977 597,72 грн..

Постановою від 23.04.2020 року за вказаним виконавчим документом відкрито виконавче провадження № 61906937 від 23.04.2020 року та цього ж дня направлено на адресу боржника рекомендованою кореспонденцією.

Також приватним виконавцем винесено постанови від 23.04.2020 року про стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про арешт майна боржника, а саме - всього нерухомого та рухомого майна боржника ОСОБА_1 .

Згідно відповіді Пенсійного фонду України № від 24.04.2020 року на запит № 78457346 від 23.04.2020 року про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи убачається, що ОСОБА_1 працює в Комунальному некомерційному підприємстві Харківської обласної ради «Центр Екстреної медичної допомоги та медицини катастроф».

Відповідно отриманої приватним виконавцем відповіді про наявні рахунки від 23.04.2020 року - боржник ОСОБА_1 за вказаним у запиті податковим номером та номером паспорта на обліку в органах ДФС не перебуває.

З відповіді державного реєстру МВС України про зареєстровані за боржником транспортні засоби убачається, що за ОСОБА_1 транспортні засоби не зареєстровані.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, вбачається, що на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , внесено запис: про заборону на нерухоме майно до Єдиного реєстру заборон на нерухоме майно 27.12.2007, реєстраційний номер 6340798; про іпотеку до Державного реєстру іпотек 27.12.2007 року, реєстраційний номер обтяження 6340828: про іпотеку Державного реєстру іпотек 27.12.2007 року, реєстраційний номер обтяження 6340828, на підставі договору іпотеки від 27.12.2007 року, зареєстрованого приватним нотаріусом ХМНО Сульженко Ж.О. за реєстраційним номер 2235 та договору відступлення прав вимоги від 12.11.2010 року, зареєстрованого Приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Бондар І.М. за реєстраційним № 8893, за яким ОСОБА_1 є іпотекодавцем, однак право власності зареєстровано за ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі- продажу за № 1335, виданого 04.12.2007 року приватним нотаріусом ХМНО Шатернікою Т.М..

Як на підставу вимог заяви про звернення стягнення на нерухоме майно боржника приватний виконавець Виконавчого округу Харківської області Кудряшов Д.В. посилається на те, що ОСОБА_1 на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , проте боржник ухиляється від реєстрації права власності на майно та згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 . У зв`язку з цим приватний виконавець звернувся до суду з заявою в порядку п.2 ч.4 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Відповідно до ч. 4 ст. 50 Закону після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Згідно ч. 1 ст. 53 Закону виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов`язані подати на запит виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває у них, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржнику.

Відповідно до ч.ч. 4 та 7 статті 51 Закону реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

Нормами статей 37, 38 цього Закону також передбачено право сторін договору іпотеки визначати інші позасудові способи задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що передбачений розділом V Закону України «Про іпотеку» та Законом України «Про виконавче провадження» спеціальний примусовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог іпотекодержателя, застосовується за умови ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки або вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Водночас, якщо виконавчі дії вчиняються на підставі судового рішення про стягнення заборгованості та за відсутності судового рішення або виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, то вони регулюються загальними нормами Закону України «Про виконавче провадження», а не нормами спеціального Закону України «Про іпотеку».

Так, державний виконавець у своїй заяві порушує питання про звернення стягнення на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку не зареєстроване у встановленому законодавством порядку за боржником ОСОБА_1 ..

За змістом ч. 10 ст. 440 ЦПК України судом вирішується питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку.

Матеріали справи свідчать про те, що згідно договору купівлі-продажу від 27.12.2007 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Сульженко Ж.О. за № 2230 убачається, що ОСОБА_1 придбав двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Також 27.12.2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП (далі - ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір N 701/1083/2007 від 27.12.2007 року, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 40 000 доларів США.

В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір Іпотеки № РСL-701/1083/2007 від 27.12.2007 року, згідно з яким для забезпечення повного і своєчасного виконання зобов`язань, визначених Кредитним договором, ОСОБА_1 передав в іпотеку належне йому нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.

Пунктом 5.2.3 Договору сторони узгодили, що ОСОБА_1 зобов`язаний здійснити державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно в термін не більше 30 календарних днів з моменту нотаріального посвідчення та державної реєстрації цього договору.

Разом з тим ОСОБА_1 не здійснив за собою державну реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 набув право власності на спірне нерухоме майно шляхом укладення договору купівлі-продажу, разом з тим, не зареєстрував його у встановленому законом порядку, що позбавляє державного виконавця вчиняти дії, визначені Законом України «Про виконавче провадження», а саме звернути стягнення на зазначене нерухоме майно. А враховуючи, що судове рішення боржником не виконане, а державний виконавець зобов`язаний вживати всіх можливих заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» для виконання рішення суду, наявні підстави для задоволення заяви останнього.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яке не зареєстровано за ним.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Виходячи зі змісту п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи, що при постановлені оскаржуваної ухвали судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви приватного виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра В`ячеславовича задовольнити.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2020 року - скасувати.

Заяву приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра В`ячеславовича про звернення стягнення на нерухоме майно задовольнити.

Надати дозвіл приватному виконавцю Виконавчого округу Харківської області Кудряшову Дмитру В`ячеславовичу в межах виконавчого провадження № 61906937 з примусового виконання виконавчого листа Комінтернівського районного суду. м. Харкова від 14.04.2016 року по справі №641/744/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № ML-701/1083/2008 від 27.12.2007 року в розмірі 1 977 597,72 грн., звернути стягнення на двокімнатну квартиру, загальною площею 45,3 кв.м., житловою площею 31,0 кв.м.., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що є предметом іпотеки згідно Договору іпотеки від 27.12.2007 року зареєстрованого за №2235 та укладеного між ОСОБА_1 (іпотекодавець) та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого на підставі договору про відступлення права вимога № 8893 від 12.11.2010 року, є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - (іпотекодержатель) та в установленому законом порядку за ОСОБА_1 не зареєстрована.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра В`ячеславовича судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 420,40 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 11.02.2021 року.