Справа № 456/404/19 Головуючий у 1 інстанції: Бучківська В.Л.
Провадження № 22-ц/811/2852/20 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Шандри М.М., Приколоти Т.І.,

за участі секретаря: Сеньків Х.І.,

з участю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 , представника служби у справах дітей Стрийської міської ради - Кухар З.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи орган опіки і піклування Стрийської міської ради, служба у справах дітей Шевченківського району Львівської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа виконавчий комітет Стрийської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2019 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 03 березня 2012 вони з відповідачем зареєстрували шлюб та почали жити по АДРЕСА_1 , у квартирі матері відповідача.

Зазначала, що з ними проживала її донька від першого шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько якої помер у 2008 році.

ІНФОРМАЦІЯ_1 , у даному шлюбі, у них народився син ОСОБА_4 . Після народження сина, їхні відносини почали поступово погіршуватись, оскільки відповідач матеріально їх не забезпечував, не давав можливості брати участь у вихованні дитини погрожував їй.

В силу вказаних обставин, вона звільнилась з роботи та переїхала з донькою проживати до своєї матері у м. Львів.

Всупереч її волі, відповідач залишив проживати сина у себе вдома в м. Стрию, вона у свою чергу прийняла умови відповідача та бачилась з сином на вихідних, оберігаючи дітей від скандалів.

Вказувала, що вона постійно забезпечувала сина продуктами харчування, одягом, предметами побутового вжитку, дбала про його духовний, моральний та освітній розвиток. Влітку 2018 року відповідач почав перешкоджати їй у спілкуванні з сином та почав вимагати кошти на його утримання.

За час зимових канікул вона бачилась з сином один раз. Звернула увагу, що відповідач почав негативно налаштовувати сина проти неї та подав позов про розірвання шлюбу.

На думку позивачки, в інтересах дитини краще проживати з нею, оскільки вона працевлаштована, має стабільний дохід та належні умови проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .

Наведені обставини стали підставою для звернення до суду з позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з нею.

У квітні 2019 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 24 листопада 2011 від шлюбу з ОСОБА_1 у них народився син ОСОБА_4 , рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08 лютого 2019 року шлюб між ним та ОСОБА_1 розірвано.

З часу народження сина їхня сім`я проживала в 3-х кімнатній квартирі по АДРЕСА_3 , яка належить на праві спільної часткової власності йому та його матері. Зазначив, що на момент народження сина, відповідачка вже мала дитину від першого шлюбу та материнських почуттів до маленького сина не виявляла, не брала його на руки, не виходила з ним гуляти та не відвідувала дитячого лікаря.

З серпня 2014 року відповідачка за зустрічним позовом винаймала квартиру по АДРЕСА_4 , де проживала разом з донькою, протягом двох років та категорично відмовлялась, щоб він з сином переїхав до неї. Весь цей період вона практично не бачилась із сином, ніколи не проявляла бажання з ним зустрітися, незважаючи на його неодноразові прохання повернутися до дитини, для того щоб він відчував, що у нього є мама.

Наприкінці 2016 року ОСОБА_1 все-таки погодилась повернутися жити у квартиру по АДРЕСА_3 , проте з умовою, що в кімнаті буде стояти замок, для того, щоб син не заважав їй спати, а старшій доньці робити уроки.

В 2017 році ОСОБА_1 разом з донькою ОСОБА_5 , 2005 р.н., остаточно переїхала жити до м. Львова, а він із сином залишилися в м. Стрию.

Вказував, що він разом із сином неодноразово їздили провідувати відповідачку, проте таким зустрічам остання не була рада. Син ОСОБА_4 проживає разом із ним та має окрему кімнату, дитина забезпечена всім необхідним. Звертав увагу, що після його звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, відповідачка в свою чергу звернулась до суду з позовом про визначення місця проживання дитини.

Оскаржуваним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 серпня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи орган опіки і піклування Стрийської міської ради, служба у справах дітей Шевченківського району Львівської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа виконавчий комітет Стрийської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 768, 40 грн. сплаченого ним судового збору.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на те, що у 2017 році вона змушена була переїхати проживати у м. Львів, щоб її з відповідачем конфлікти не впливали негативно на психічний стан та здоров`я дітей.

Зазначає, що син залишився проживати разом з батьком всупереч її волі, виключно за рішенням відповідача та без врахування інтересів малолітньої дитини.

Вказує, що з 2018 року відповідач почав перешкоджати її зустрічам з дитиною, ігноруючи бажання та потребу дитини спілкуватися зі своєю мамою.

На думку скаржника, суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги висновок органу опіки і піклування виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області, згідно з яким рекомендується визначити місце проживання дитини разом з матір`ю, а також не врахував пояснень представника органу опіки та піклування, наданих в судовому засіданні.

Стверджує, що дитина проявляє негативне ставлення до своєї матері, внаслідок впливу на дитину відповідача, вважає що визначення місця проживання сина з нею якнайкраще відповідатиме інтересам дитини.

Просить скасувати рішенняСтрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 серпня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 .

Заслухавши суддю-доповідача, поясненняОСОБА_1 та представника служби у справах дітей Стрийської міської ради - Кухар З.Р на підтримання апеляційної скарги, поясненняОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на її заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом та матеріалами справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис №44, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Стрию Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області, 03 березня 2012 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб /Т.1 а.с. 7/.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08 лютого 2019, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано /Т.1 а.с. 62/.

У шлюбі в сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис №610, виданого Стрийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 /Т.1 а.с. 8/.

З пояснень сторін та свідків по справі встановлено, що з 2017 року ОСОБА_1 разом з дочкою від першого шлюбу переїхали проживати у м. Львів, добровільно залишивши сина ОСОБА_4 , проживати з батьком. Сторони не можуть дійти згоди щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який хоче проживати виключно з батьком в м. Стрий Львівської області.

Відповідно до висновку про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для вивчення даного питання працівниками служби у справах дітей проведено бесіди з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та сином ОСОБА_4 , обстежено умови проживання, опрацьовано всі надані документи та встановлено наступне: з подружжям ОСОБА_2-ОСОБА_1 з кожним окремо проводились бесіди щодо спільної участі у вихованні та утриманні дитини. ОСОБА_1 заперечує щодо проживання дитини з батьком ОСОБА_2 , оскільки любить свого сина ОСОБА_4 і робить все можливе, щоб його забезпечити. Вивчивши надані документи, поспілкувавшись з батьками дитини, з метою захисту інтересів дитини, з урахуванням рівних прав і обов`язків матері та батька стосовно дитини, керуючись принципом 6 Декларації прав дитини, ст.ст. 160, 161 СК України, п.72 Постанови КМУ №866 від 01 жовтня 2008 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», беручи до уваги те, що малолітній ОСОБА_4 довший час проживає разом з батьком ОСОБА_2 , але не переривалися стосунки з матір`ю ОСОБА_1 , орган опіки та піклування вважає за доцільне визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , за умови завершення дитиною навчального року в м. Стрию та для зміцнення стосунків з матір`ю ОСОБА_1 та сприяння з боку батька дитини, із правом виїзду з сином ОСОБА_4 у вихідні дні та в канікулярний час до місця проживання матері у м. Львів /Т.1 а.с. 73-74/.

Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається зі спеціального Закону України «Про охорону дитинства» та інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони й піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.

Згідно зі ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Умовами ч.1 ст.ст. 14,15 СК України передбачено, що здійснення сімейних прав та обов`язків є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.

Статтею 151 СК України визначено переважне право батьків перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї.

У частині першій статті 153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до статті 160 СК Сімейного кодексу України, право батьків на визначення місця проживання дитини: місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини; якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За приписами частин першої-третьої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них.

Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Наведена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду по справі №310/3195/18 від 29 липня 2020 року.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) у справі «М. С. проти України» вказано, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Отже, судові органи держави зобов`язані прийняти усіх можливих заходів, передбачених законодавством Держави для вирішення спору між батьками дитини з урахуванням насамперед інтересів дитини та на захист її прав.

Як вбачається з довідки ОСББ «Друкар» №1 від 02 січня 2019, ОСОБА_1 проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , окрім неї у вказаному помешканні прописані: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 /Т.1 а.с. 9/;

Згідно довідки про доходи від 23 листопада 2018 року ОСОБА_1 працює у ТзОВ «Фуджікура Аутомотів Україна Львів», займає посаду оператора автоматичних та напівавтоматичних ліній верстатів та установок, її заробітна плата за період з травня 2018 року по жовтень 2018 складає 59 546, 23 грн. /Т.1 а.с. 10/; факт працевлаштування позивача також підтверджується трудовою книжкою НОМЕР_3 , копію якої позивачем долучено до матеріалів справи/Т.1 а.с. 11-12/;

Відповідно до характеристики, яка видана уповноваженою особою «Фуджікура Аутомотів Україна Львів» Гринда І.Ф. про те, що ОСОБА_1 працює на вказаному підприємстві з 15 березня 2017 року, сумлінно виконує свої обов`язки та не порушує трудової дисципліни. Товариська в колективі, не була помічена у конфліктах, спиртних напоїв не вживає. Зарекомендувала себе, як хороший та відповідальний працівник /Т.1 а.с. 13/.

З довідки №177 від 29 січня 2019 року, виданої КЗ ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» вбачається, що ОСОБА_1 на диспансерному обліку не перебуває /Т.1 а.с. 14/.

Згідно медичної довідки про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів серії 12ЯХХ №714961, відповідно до якої у ОСОБА_1 психіатричних протипоказань не виявлено, довідка дійсна до 16 червня 2021 /Т.1 а.с. 15/.

Актом обстеження умов проживання від 16 січня 2019 року, відповідно до якого, на підставі листа служби у справах дітей Стрийського району, комісією проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено, що умови проживання є належними; для ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є окреме ліжко (диван), письмовий стіл для навчання; в кімнаті також буде проживати сестра ОСОБА_5 , для якої є окреме ліжко (диван); результат бесіди і ставлення членів сім`ї до рішення прийняти на виховання дитину: матір має бажання, щоб ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав разом з нею, для цього існують відповідні умови /Т.1 а.с. 16-17/.

Згідно довідки КП «Світанок» №1596 від 03 грудня 2019, ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , разом з матір`ю ОСОБА_10 , 1952 р.н. та сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказана квартира належить на праві спільної часткової власності в рівних долях ОСОБА_10 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок) від 24 січня 1997 /Т.1 а.с. 61, 64/.

З довідки №5 від 02 травня 2019 року, виданої начальником відділу кадрів ПАТ «Львівгаз», вбачається, що ОСОБА_2 працює у ПАТ «Львівгаз» з 07 вересня 2004 по теперішній час слюсарем з експлуатації та ремонту газового устаткування 3 розряду групи по роботі з боржниками Стрийської дільниці служби експлуатації систем газопостачання Стрийського відділення Управління експлуатації /Т.1 а.с. 95/.

Як вбачається з довідки про доходи №952 від 21 грудня 2018 року, ОСОБА_2 з 07 вересня 2004 працює в ПАТ «Львівгаз», на основному місці роботи, загальна сума доходу за період з 01 червня 2018 року по 30 листопада 2018 року становить 35 939, 12 грн., що свідчить про стабільний дохід ОСОБА_2 /Т.1 а.с. 91/;

Згідно психодіагностичного обстеженні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проведеного 25 березня 2019 року практичним психологом Львівського обласного дитячого психоневрологічного диспансера ОСОБА_11 , під час обстеження хлопчик контактує охоче, говіркий, орієнтований задовільно. Відмічаються порушення уваги по органічному типу. Обсяг знань та уявлень достатній. Відмічаються порушення уваги по органічному типу. Інтелектуальний розвиток, загалом, відповідає віковій нормі (IQ=102б) за тестом Векслера. В поведінці збудливий, тривожний, емоційно лабільний, інфантильний, розгальмований. За методикою Р. Теммл, В. Амен, М. Доркі виявляється високий рівень особистісної тривожності (57%). Під час обстеження відмічається виражено негативне ставлення хлопчика по відношенню до матері. Відмовився її малювати в малюнку сім`ї. Хлопчик говорить про те, що відчуває по відношенню до неї страх, злість, відмічається страх агресії та переслідування з боку матері, хлопчик боїться, що матір його забере. По відношенню до батька відмічається позитивна прив`язаність, хлопчик говорить, що хоче жити з батьком. За методикою Рене Жиля , хлопчик на користь матері 3 вибори, на користь батька 15 виборів, на користь бабусі (татової матері) 6 виборів, що підтверджує позитивну прив`язаність хлопчика по відношенню до батька /Т.1 а.с. 63/.

З акту обстеження умов проживання, відповідно до якого головним спеціалістом служби у справах дітей виконкому Стрийської міської ради Гошовською Л.М., головним спеціалістом-юристом служби у справах дітей виконкому Стрийської міської ради Кухар З.Р., на підставі заяви ОСОБА_2 , проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_3 вбачається, що для виховання та розвитку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 створено такі умови: дитина проживає в окремій кімнаті, де має спальне місце, місце для відпочинку та достатньо місця для ігор. Хлопчик забезпечений посезонним одягом і взуттям, відповідно до віку, засобами. Має у користуванні комп`ютер, мобільний телефон, планшет. Стосунки між батьком ОСОБА_2 , його матір`ю ОСОБА_10 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 доброзичливі, дружні /Т.1 а.с. 98/.

Згідно довідки начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області, 03 січня 2019 в кабінеті служби у справах дітей з малолітньою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було проведено бесіду щодо його проживання з матір`ю ОСОБА_1 . ОСОБА_4 розповів про те, що гнівається на маму через постійні сварки з батьком. Пам`ятає, як мама ображала його в той час, коли вони проживали разом. Розповів про візит мами до школи, де вона сварилась з вчителем. На питання про те, чи хоче він проживати з мамою у м. Львів, відповів, що ні, але продовжувати бачитись з мамою у вихідні дні бажає. Дитина була б задоволена, якби батьки помирились /Т.1 а.с. 104/.

Як вбачається з характеристики учня 1-Б класу СЗШ І-ІІІ ст. м. Стрия Львівської області ОСОБА_4 , хлопчик проживає з батьком ОСОБА_2 та бабусею ОСОБА_10 в трьохкімнатній квартирі по АДРЕСА_6 . Умови проживання добрі. ОСОБА_4 має окрему кімнату, окреме ліжко, стіл для занять, сезонний одяг, є необхідне шкільне приладдя. Батько та бабуся приділяють належну увагу вихованню ОСОБА_4 : цікавляться навчанням, допомагають досягти успіху, приймають активну участь у житті класу, надають допомогу вчителю, по черзі приводять та забирають дитину зі школи /Т.1 а.с. 100/;

З характеристки на працівника Стрийського УЕГГ ОСОБА_2 , вбачається, що останній до своїх обов`язків відноситься добросовісно, із сторони керівництва зауважень немає. Був нагороджений грамотою за високі показники в роботі. ОСОБА_2 є гарним сім`янином і батьком, виховує сина ОСОБА_4 , якому приділяє весь вільний від роботи час, оздоровляє сина влітку на морі /Т.1 а.с. 101/;

Згідно довідки лікаря-психіатра Стрийської міської поліклініки ОСОБА_12 від 08 травня 2019, відповідно ОСОБА_2 на обліку в лікаря-психіатра не знаходиться /Т.1 а.с. 112/;

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що як батько, так і мати дитини, належним чином ставляться до виконання своїх батьківських обов`язків, позитивно характеризуються в побуті та на роботі, не зловживають спиртними напоями чи наркотичними засобами, кожна із сторін має самостійний дохід, який може забезпечити дитині належні умови проживання, виховання та навчання, матеріально-побутові умови та рівень комфорту, які може забезпечити дитині мати, істотно не відрізняються від умов, які на даний час надає дитині батько та дійшов обґрунтованого висновку про те, що визначальне значення при вирішенні даного спору щодо місця проживання дитини мають інтереси самої дитини.

У справі «Цаунеґґер проти Німеччини» (§ 60) Європейський суд зазначив, що, спільною відправною точкою для рішень більшості держав-членів, погоджено те, що рішення щодо присудження опіки мають ґрунтуватися на найкращих інтересах дитини. Палата Лордів, наприклад, у своєму рішенні від 04 липня 1996 року вичерпно заперечила презумпцію чи принцип «переваги матері» в питаннях опіки. Більше того, він підкреслив, що перевага маленької дитини бути зі своєю матір`ю стала лише однією з багатьох конкуруючих обставин і що вона не була переважаючою (див. справу «М.Л. проти Великобританії», заява № 35705/97, 20 березня 2001 р.).

Рада Європи декілька разів засуджувала нерівне ставлення до батьків і наголошувала на тому, що роль батька щодо дітей необхідно краще визнавати і належно цінувати. Наприклад, у своїй Постанові 2079 (2015) щодо «Рівності і спільної батьківської відповідальності: роль батька» Парламентська Асамблея наголосила на важливості «подолання гендерних стереотипів щодо ролей, які приписуються жінкам і чоловікам у сім`ї» як «відображення соціологічних змін, що відбулися впродовж останніх п`ятдесяти років з огляду на організацію приватної сфери і сім`ї».

Статтею 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Стаття 8 Конвенції включає як право батьків на вжиття заходів для повернення дитини, так і обов`язок національних органів влади вживати такі заходи. Зазначене застосовується не лише у справах, пов`язаних із обов`язковим відібранням дітей на державне утримання та вжиттям заходів соціального захисту, а також у справах, у яких між батьками та іншими членами сім`ї дитини виникає спір щодо спілкування з дитиною та її проживання (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хокканен проти Фінляндії» від 23 вересня 1994 року та у справі «Фуска проти Румунії» від 13 липня 2010 року).

Крім того, таке спілкування, а також його характер та обсяг обумовлюють обставинами кожної справи та повинні визначатися з урахуванням основних інтересів дитини. Незважаючи на те, що національні органи влади зобов`язані максимально сприяти такій взаємодії, будь-який обов`язок застосування примусу з цих питань має бути обмежено, оскільки мають бути враховані інтереси, а також права та свободи усіх зацікавлених осіб, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини та її правам за статтею 8 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Йохансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року).

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у справі №215/4452/16-ц від 18 березня 2019, залишаючи без змін постанову апеляційного суду прямо зазначив, що презумпція на користь матері в справах щодо дітей, яка покладена в основу негативного для батька дитини рішення місцевого суду, не підтверджується на рівні ООН, що випливає з Декларації або прецедентної практики ЄСПЛ, а також не відповідає позиції Ради Європи та більшості держав - членів Ради Європи. При цьому ВС/КЦС послався, зокрема, на рішення ЄСПЛ в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), де Суд наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

При ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції обґрунтовано врахував сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан дитини, бажання ОСОБА_4 проживати з батьком, тривалість часу, протягом якого позивач за первісним позовом не спілкується з дитиною, той факт, що утриманням та вихованням сина протягом трьох років займається батько, який самостійно забезпечував всі життєві потреби неповнолітнього сина, піклувався про нього, забезпечує його розвиток та навчання, та дійшов обґрунтованого висновку, що визначення місця проживання сина з батьком ОСОБА_2 відповідає принципу «найкращих інтересів дитини».

Доводи апеляційної скарги щодо ухвалення судом першої інстанції всупереч Висновку органу опіки та піклування Стрийської міської ради про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , не спростовують висновків суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, у частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Так, у вказаному висновку, виконавчий комітет Стрийської міської ради керується принципом 6 Декларації прав дитини та вказує, що стосунки матері і дитини не повинні перериватися, а тому вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Однак, виконавчим комітетом Стрийської міської ради не взято до уваги те, що Декларація прав дитини, не є міжнародним договором, не має в Україні виключно обов`язкового характеру, не встановлює презумпцій у відносинах батьків і дітей. Крім того, орган опіки та піклування дійшов помилкового висновку, що відносини між матір`ю та сином не переривались, оскільки показаннями допитаних в судовому засіданні свідків встановлено, що ОСОБА_1 в м. Стрий не проживає з 2018 року; класовод малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в судовому засіданні в суді першої інстанії зазначила, що мама хлопчика приходила в школу тільки два рази, коли дитина навчалась ще в першому класі.

Крім того, працівниками відділу у справах дітей не було залучено до проведення бесід з батьками та самою дитиною спеціаліста- психолога, який має відповідний фаховий рівень і може надати психологічний висновок, оскільки у штаті відділу у справах дітей такий спеціаліст відсутній. Також працівниками відділу у справах дітей не було вивчено графіку роботи обох батьків, а відтак не встановлено та не враховано, хто має найбільш сприятливі мови для прийняття участі у вихованні та розвитку дитини а відтак визначення місця проживання дитини одним з батьків.

Так, 25 березня 2019р. практичним психологом Львівського обласного дитячого психоневрологічного диспансеру було проведено обстеження ОСОБА_4 , за наслідками якого підготовлено відповідний висновок, в якому зазначено, що при обстеженні хлопчика відмічено негативне ставлення до матері, відчуття по відношенню до неї страху, злості, агресії та переслідування, а відтак страх того, що мати може забрати його до себе. Натомість дитина проявляє позитивну прив`язаність до батька, а відтак і бажання проживати разом з ним.

Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Положеннями ст. 12 ч. 1 Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року "Про права дитини" (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року), забезпечено дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Як убачається з матеріалів справи, малолітній ОСОБА_4 в суді першої інстанції висловив категоричне бажання проживати разом з батьком, сама ж ОСОБА_1 не заперечує, що з сином разом не проживає з 2018 року і не бачила дитини більше року.

Аналіз відео розмови батька ОСОБА_2 із сином ОСОБА_4 про необхідність з`явитися до суду апеляційної інстанції для підтвердження своєї думки з ким хоче проживати останній свідчить про те, що дитина вже не хоче ходити до суду, висловлює навіяне бажання проживати з батьком і не сприймає матері, що є трагедією для дитини.

Дитина, на даний час, не сприймає ОСОБА_1 , через брак спілкування з нею.

Саме ОСОБА_1 має вжити всі можливі заходи, щоб дитина побачила в ній свою матір, а потім вирішувати питання про зустрічі та подальше визначення місця її проживання.

На даний час, з врахуванням віку ОСОБА_4 та взаємовідносин які склалися між батьками, дитині дійсно краще залишатися з батьком ОСОБА_2 , за умови посиленого спостереження за дитиною органом опіки і піклування Стрийської міської ради.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновок та рішення органу опіки та піклування є дорадчими документами та не тягнуть за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні дитини, оскільки такі висновок та рішення не порушує прав та обов`язків жодного з батьків. Правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в процесі якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, у тому числі і оспорюваних висновку та рішення органу опіки та піклування, які не мають наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини. Вказане узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 04 липня 2018 року по справі № 496/4271/16-а

За вказаних обставин, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до своєї уваги висновок виконавчого комітету Стрийської міської ради про визначення місця проживання малолітнього сина з матір`ю, зважаючи на те, що висновок органу опіки про визначення місця проживання дитини з матір`ю, не відповідає фактичним обставинам справи, встановленим як в суді першої так й апеляційної інстанції і не спрямований на забезпечення як найкращих інтересів дитини.

Доводи апеляційної скарги щодо чинення їй перешкод у спілкуванні з сином з боку ОСОБА_2 не заслуговують на увагу оскільки на підтвердження вказаного ОСОБА_1 не долучено жодних доказів звернення до уповноваженого органу з питань вирішення спору про участь у вихованні дитини та доказів чинення їй перешкод у спілкуванні з дитиною, не знайшли вказані доводи і підтвердження у суді апеляційної інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 серпня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 15 лютого 2021 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Шандра М.М.

Приколота Т.І.