КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2054/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року м. Київ

Справа № 761/21006/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Телегіної Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 липня 2020 року, постановлену у складі судді Мальцева Д.О.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» про визнання протиправним рішення та зобов`язати вчинити дії,

встановив:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 липня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Надра», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа - ПАТ «Комерційний банк «Надра» про визнання протиправним рішення та зобов`язати вчинити дії.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в який просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Вказує, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2020 року у справі № 826/2232/16 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року про визнання противоправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І.О. про відхилення кредиторських вимог ОСОБА_1 скасовано. Прийнято нову постанову , якою провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І.О., третя особа: ПАТ «КБ «Надра» про визнання противоправним рішення, зобов`язання вчинити дії закрито. Одночасно позивачеві роз`яснено право на звернення до суду для захисту своїх прав в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи той факт, що законні права позивача не були вирішені в судовому порядку адміністративним судом, відповідно до ч. 4 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та враховуючи роз`яснення постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2020 року, позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом.

Однак, судом першої інстанції не прийнято до уваги постанову Шостого апеляційного адміністративного суду міста Києва від 24 березня 2020 року та допущено спір про підсудність.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги, просив ухвалу суду скасувати.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що у липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа - ПАТ «КБ «Надра», в якій просить:

- визнати протиправним рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» щодо невключення позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Надра»,

- зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити вимоги позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Надра» за договорами депозитного рахунку № 2066657 від 13.11.2014 року в сумі 10 033, 87 доларів США, поточного рахунку № НОМЕР_1 в сумі 1349, 98 євро, та віднести вимоги позивача до відповідної черги в порядку, встановленому чинним законодавством.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 були дотримані вимоги законодавства щодо вчинення всіх необхідних дій для внесення її до реєстру кредиторів, однак Уповноваженою особою Фонду протиправно відмовлено у включенні до реєстру та віднесення таких вимог у порядку черговості.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції посилаючись на правові позиції, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №755/1700/16-ц, від 30 травня 2018 року у справі №757/2216/15, виходив з того, що спір між сторонами виник у зв`язку з виконанням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб своїх обов`язків, визначених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому, обсяг та зміст конкретних обставин цієї справи та їх нормативне регулювання дають підстави вважати, що вимоги, з якими звернувся позивач, а саме зобов`язання відповідача вчинити дії, спричиняють публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням владних управлінських функцій, що підпадає під юрисдикцію адміністративних судів. Оскільки даний спір стосується захисту прав, свобод і інтересів фізичної особи (позивача) у сфері публічно-правових відносин, то відповідно до ст. 19 ЦПК України не підлягає розгляду в поряду цивільного судочинства.

З таким висновком суду колегія суддів не погоджується враховуючи наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частинами 1 та 2 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України).

У ч. 1 ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

З матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини стосуються включення кредиторських вимог позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «КБ «Надра» та віднесення вказаних вимог до відповідної черги кредиторів у порядку, встановленому чинним законодавством.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 2 зазначеного Закону уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

За змістом ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно з ч.1. ст. 4 вказаного Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділено відповідними функціями, передбаченими частиною другою статті 4 статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», серед яких, зокрема, акумулювання коштів, отриманих із джерел, визначених статтею 19 цього Закону; здійснення регулювання участі банків у системі гарантування вкладів фізичних осіб; здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, в тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організація відчуження активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Відповідно до ч. 5 ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Згідно з ч. 2 ст. 37 зазначеного Закону, Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема, вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління та органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом.

За приписами ч.1 ст. 54 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі в процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Таким чином, за змістом наведених правових норм на Фонд, який є юридичною особою публічного права, покладено функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Зі свого боку, уповноважена особа Фонду виконує від його імені делеговані Фондом повноваження щодо забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід ураховувати не лише суб`єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Правовідносини, щодо яких виник спір, обумовлені наявністю кредиторських вимог (майнових вимог фізичних осіб до суб`єкта господарювання - банку, що ліквідується), які задовольняються в порядку черговості, визначеної статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за рахунок коштів, одержаних унаслідок ліквідації та продажу майна банку.

Повноваження уповноваженої особи Фонду щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів та внесення змін до цього реєстру визначені п.3 ч.1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч.1 ст. 52 зазначеного Закону кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основні функції Фонду мають як владний характер, зокрема щодо врегулювання правовідносин у сфері банківської діяльності, так і не містять владної складової, а спрямовані на здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом тимчасової адміністрації та ліквідації.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 334/452/18, спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів з урахуванням встановленого ч. 1 ст. 26 Закону № 4452-VI граничного розміру відшкодування за вкладами. Цей правовий висновок викладено також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 квітня 2018 року у справі № 820/11591/15, від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15, від 23 січня 2019 року у справі № 761/2512/18.

Спір щодо права фізичної особи на відшкодування за вкладом за рахунок коштів Фонду у сумі, що не перевищує 200 тис. грн. (якщо адміністративна рада Фонду згідно з пунктом 17 частини першої статті 9 Закону № 4452-VI не прийняла рішення про збільшення граничної суми такого відшкодування), є публічно-правовим і пов`язаний з виконанням Фондом владної управлінської функції з організації виплати цього відшкодування. А тому такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства. Такі висновки Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала у постановах від 18 квітня 2018 року у справі № 813/921/16 , від 23 травня 2018 року у справі № 820/3770/16, від 23 січня 2019 року у справі № 285/489/18-ц та інших.

Натомість спір про включення вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів і стягнення за договором банківського вкладу коштів, що перевищують граничну суму відшкодування, є приватноправовим і залежно від суб`єктного складу має розглядатися за правилами цивільного чи господарського судочинства. Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 727/8505/15-ц та від 19 червня 2019 року у справі № 752/17889/17-ц.

Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17, суди під час вирішення тотожних за своїм змістом спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Беручи до уваги наведене та враховуючи суть спірних правовідносин, апеляційний суд дійшов висновку, що спір за позовом ОСОБА_1 про включення кредиторських вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів не є публічно-правовим і не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зверталась Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Надра» Стрюкової І.О., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: ПАТ «Комерційний банк «Надра» про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії, в якому просила:

- визнати протиправним рішення Уповноваженої особи Фонду щодо не включення позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Комерційний банк «Надра»;

- зобов`язати відповідачів включити вимоги позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» по договорам депозитного рахунку від 13 листопада 2014 року №2066657 в сумі 10 033,87 доларів США; поточного рахунку в сумі 1 349,98 євро та віднести вимоги до відповідної черги в порядку, встановленому чинним законодавством.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Стрюкової Ірини Олександрівни щодо відхилення кредиторських вимог ОСОБА_1 та зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Стрюкову Ірину Олександрівну повторно розглянути заяву представника ОСОБА_1 про включення до реєстру кредиторів Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» від 10 червня 2015 року, вийшовши за межі позовних вимог. В іншій частині адміністративного позову відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2020 року апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Надра» Стрюкової І.О. - задоволено частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2016 року - скасовано та прийнято нову постанову, якою провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Надра» Стрюкової І.О., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: ПАТ «Комерційний банк «Надра» про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії - закрито.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Як вбачається з постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2020 року, апеляційним адміністративним судом встановлено, що між ОСОБА_1 (вкладник) та ПАТ «Комерційний банк «Надра» (банк) укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках Пакету послуг «Новий ПУ «Забота» від 13 листопада 2014 року №2066657, за умовами якого вкладник розміщує у банку суму у розмірі 10 000,00 доларів США строком на 3 місяці.

Одночасно, між позивачем (вкладник) та ПАТ «Комерційний банк «Надра» (банк) укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках Пакету послуг «Новий ПУ «Забота» від 13 листопада 2014 року №2066658, за умовами якого вкладник розміщує у банку суму у розмірі 5000 доларів США строком на 1 місяць.

Після закінчення даного договору 06 січня 2015 року було переукладено договір на суму 3 884,5 доларів США (договір банківського вкладу №2098011).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 04 червня 2015 року №356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 червня 2015 року №113 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Комерційний банк «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Комерційний банк «Надра» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Надра» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Стрюкову І.О. строком на 1 рік з 05 червня 2015 року до 04 червня 2016 року включно.

Інформацію про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Надра» опубліковано в газеті «Голос України» 12 червня 2015 року №103 (6107).

З метою отримання суми коштів за вкладом, позивач звернувся до Уповноваженої особи Фонду із заявою про включення до реєстру кредиторів ПАТ «Комерційний банк «Надра» від 11 червня 2015 року.

Листом від 10 липня 2015 року №18578 Уповноваженої особи Фонду повідомила про порушення строку звернення із кредиторськими вимогами та, у зв`язку із цим, про їх погашення. За наслідками отримання вказаного листа, 20 липня 2015 року позивач повторно звернувся до Уповноваженої особи Фонду з вимогою про включення ОСОБА_1 до реєстру кредиторів ПАТ «Комерційний банк «Надра».

Однак, листом від 21 серпня 2015 року Уповноважена особа Фонду повторно відмовила позивачу, з огляду на порушення строку звернення із кредиторськими вимогами.

Оскільки позивача не було включено до реєстру кредиторів з підстав подання заяви про визнання кредитором не у межах строку, передбаченого статтею 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», позивач звернувся з цим позовом до суду.

Скасовуючи постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2016 року, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про те, що спір про включення кредиторських вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів не є публічно-правовим, не належить до юрисдикції адміністративних судів та підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції на зазначене вище уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі з підстав, визначених у п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-379, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 липня 2020 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2021 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.