Провадження №2/447/101/21
Справа №447/2659/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

08.06.2021 Миколаївський районний суд Львівської області в складі судді Головатого А.П., за участю секретаря судового засідання Венгер Л.М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судовому засіданні у м. Миколаїв Львівської області справу за позовом ОСОБА_1 до Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

представники відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Процесуальні дії у справі.

29.09.2020 представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулася до Миколаївського районного суду Львівської області з позовом до МКП «Миколаївводоканал», у якому просила визнати звільнення ОСОБА_1 незаконним, скасувати наказ директора МКП «Миколаївводоканал» № 69 від 26.08.2020 «Про звільнення економіста ОСОБА_1 », поновити позивачку на посаді економіста МКП «Миколаївводоканал» з 27.08.2020 та стягнути з МКП «Миколаївводоканал» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 27.08.2020 по дату винесення рішення суду. Крім цього, представник позивача просила покласти судові витрати на відповідача. В обґрунтування позову зазначила наступне.

ОСОБА_1 з 01.02.2008 працювала на різних посадах у МКП «Миколаївводоканал». 01.11.2011 була переведена на посаду провідного економіста. 24.01.2020 згідно наказу №7 до неї було застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді догани за упущення в роботі. Згідно наказу № 35 від 20.05.2020 ОСОБА_1 було попереджено про зміну істотних умов праці з 21.07.2020, згідно ст. 32 КЗпП України. Відповідно до наказу №55-к від 27.07.2020, позивачку переведено з посади провідного економіста на посаду економіста з посадовим окладом згідно штатного розпису, тобто мало місце переведення ОСОБА_1 26.08.2020 відповідно до наказу №69 від 26.08.2020 ОСОБА_1 було звільнено із посади економіста по п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків. Вказує, що звільнення позивачки є незаконним, оскільки відбулось із грубим порушенням норм законодавства про працю та норм Конституції України. Крім цього, представник позивача у позовній заяві зазначила, що ОСОБА_1 була звільнена з посади економіста, обов`язки якого почала виконувати з 27.07.2020, однак, у наказі про звільнення не обґрунтовано які саме обов`язки вона не виконувала. Більше того, з відповіді на адвокатський запит з`ясовано, що у МКП «Миколаївводоканал» не розроблено посадової інструкції економіста, відтак, позивач не була проінформована про свої права та обов`язки за посадою. У зв`язку з наведеним, відсутні докази того, що порушення, зазначені в наказі про звільнення, стосуються тих посадових обов`язків, які є складовими трудової функції позивача. Окрім того, всупереч приписам ст. 148 КЗпП України, у наказі про звільнення ОСОБА_1 наведені порушення, з дня виявлення яких пройшло більше одного місяця. Відповідачем при звільненні позивачки не було обґрунтовано причинно-наслідкового зв`язку між її діями та ситуацією, що склалася в МКП «Миколаївводоканал», не зазначено дати вчинення порушення. Пояснення у ОСОБА_1 відбиралися лише щодо одного факту вчинення порушення. Тому, змушена звернутися до суду з метою захисту порушених прав. Разом із позовною заявою представник позивача подала клопотання про витребування у відповідача довідки про заробітну плату та кількість відпрацьованих ОСОБА_1 днів за червень-липень 2020 року, оскільки на адвокатський запит таку їй не було надано.

Ухвалою від 02.10.2020 відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, встановлено строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечення, а також клопотання про проведення розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

27.10.2020 представник відповідача подав до суду відзив, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , вважає такі необґрунтованими та не підтвердженими належними й достатніми доказами. Посилався на те, що згідно наказу №69 від 26.08.2020 «Про звільнення економіста ОСОБА_1 », позивачка була звільнена за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України. Підставою для її звільнення стали: пояснення економіста ОСОБА_1 від 11.08.2020, наказ №7 від 24.01.2020 «Про дисциплінарне стягнення» з поясненням ОСОБА_1 , наказ №16 від 21.02.2020, протоколи №2 та №4 оперативної наради апарату МКП «Миколаївводоканал» від 18.06.2020 та 05.08.2020 відповідно; штатний розпис погодинних робочих і їх фонду зарплати МКП «Миколаївводоканал»; проект калькуляції планової собівартості послуг асенізаційної машини; довідка про результати практичної допомоги МКП «Миколаївводоканал» в детальному економічному аналізі та розробці оперативних заходів реагування стабілізації фінансового становища. Вказав на те, що у наказі №69 від 26.08.2020 зазначено, що наказом №7 від 24.01.2020 провідному економісту ОСОБА_1 за неналежне виконання посадових обов`язків було оголошено догану. Дані заходи застосування дисциплінарного впливу не призвели до позитивного результату щодо належного виконання своїх посадових обов`язків економістом ОСОБА_1 , тому зі сторони позивачки було систематичне невиконання свої посадових обов`язків передбачених трудовим договором. Крім того, зазначив, що згідно наказу №55-к від 27.07.2020, позивачку переведено з посади провідного економіста на посаду економіста згідно її заяви. Таке переведення відповідало її кваліфікації та посаді, визначеній укладеним трудовим договором. З моменту виконання обов`язків економіста позивачкою, зі сторони роботодавця не вимагалися виконання роботи, не обумовленої трудовим договором. Відтак, у позовній заяві помилково трактується те, що ОСОБА_1 не була проінформована зі сторони роботодавця про свої права та посадові обов`язки за посадою. Позивачка працювала на посаді економіста з 27.07.2020 до часу звільнення 26.08.2020, тобто виконувала певні трудові обов`язки за які їх виплачувалося заробітна плата. Тобто, з моменту оформлення наказу №55-к від 27.07.2020 про переведення з посади провідного економіста на посаду економіста ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання виконувати визначену роботодавцем певну роботу відповідно до її посади та кваліфікації. Посилався на те, що зі сторони позивачки було винне систематичне неналежне виконання покладених на неї трудових обов`язків обумовлених трудовим договором, а також наявність причинного зв`язку між бездіяльністю і неналежним виконанням своїх трудових обов`язків і тому звільнення відбулося відповідно до чинного трудового законодавства України. Крім цього, разом із відзивом подав клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та довідку № 608 від 23.10.2020 про заробітну плату ОСОБА_1 для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням.

29.10.2020 постановлено ухвалу щодо розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

04.11.2020 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача вказала на те, що у відзиві представник відповідача визнає той факт, що ОСОБА_1 з 27.07.2020 по дату звільнення 26.08.2020 перебувала на посаді економіста та виконувала обов`язки без посадової інструкції, що є тим документом, який необхідний для встановлення прав та обов`язків працівника, а також визначення міри його відповідальності за посадою. Зазначила, що наявність посадової інструкції є передумовою для звільнення працівника за пунктом 3 статті 40 КЗпП України.

09.11.2021 представник відповідача подав до суду заперечення, у яких вказав, що нормами КЗпП України не передбачається обов`язкова наявність посадових інструкцій на підприємствах, натомість встановлено обов`язок власника або уповноваженого ним органу проінструктувати працівника і визначити йому робоче місце до початку роботи, роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці. Крім цього, з моменту оформлення наказу №55-к від 27.07.2020 про переведення з посади провідного економіста на посаду економіста (укладення трудового договору), ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання виконувати визначену роботодавцем певну роботу відповідно до її посади та кваліфікації. У попереджені про зміну істотних умов праці ОСОБА_1 вказано, що змінюється тільки найменування посади з «провідного економіста» на «економіст», тобто зміст трудових функцій залишився той самий, розмір заробітної плати збільшився, режим роботи не змінився, тому для розроблення нової посадової інструкції на той час не було ніяких підстав. Крім цього, до заперечень додано копію попередження, штатних розписів, копію наказу №35 від 20.05.2020.

26.11.2020 від представника відповідача надійшли доповнення до заперечення з копією довідки «Про результати службової перевірки стану дотримання вимог ЗУ «Про відпустки» та використання фонду оплат праці на МКП «Миколаївводоканал» з додатками №1 та №2.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримала з підстав у ньому викладених, просила такий задоволити у повному обсязі. Зазначила, що оскільки ОСОБА_1 працювала на посаді економіста МКП «Миколаївводоканал», а посадова інструкція не була розроблена працедавцем, відтак, немає прямого причинно-наслідкового зв`язку між вчиненням, на думку відповідача, порушень, оскільки немає чітко визначених до виконання працівником обов`язків. Більше того, відсутність посадової інструкції це порушення трудового законодавства, згідно ст. 41 КУпАП та ст. 265 КЗпП. Згідно правових позицій Верховного Суду у справах про поновлення на роботі просила суд перевірити накази про накладення дисциплінарного стягнення, які ввійшли в систему для звільнення, незалежно від того, чи оскаржувався кожен наказ окремо в установленому законом порядку, позаяк лише правомірно накладені стягнення можуть ураховуватись і бути підставою для звільнення працівника за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Щодо зазначених у наказі про звільнення підстав, представник позивача вказала наступне. Відносно забезпечення переходу на нові договірні відносини з співвласниками багатоквартирних будинків м. Миколаїв і с. Липівка та проведення розрахунків абонентської плати на кожен багатоквартирний будинок до встановленого строку 15.03.2020 та необхідність подання такого на затвердження, зазначила, що споживачі послуг не приходили укладати такі договори, відтак, нарахування абонентської плати за неукладеними договорами є неможливим. Договори про надання послуг підписуються директором, а не економістом. Тим більше з 15.03.2020 пройшло більше 1 місяця з дня вчинення порушення, відтак, стягнення за цією підставою накладено незаконно. Щодо невикористання загальнобудинкових лічильників, наголосила, що позивачка є економістом, і це не входить у сферу її компетенції, оскільки для того, щоб використовувати лічильники за призначенням, необхідно попередньо укласти договори з балансоутримувачами будинків, тобто житлово-експлуатаційними конторами чи об`єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, залежно від обраної форми управління будинком. Такі договори не укладалися, у зв`язку із цим досягнення економічного ефекту було неможливим. Ствердила, що підстава для звільнення із посиланням на п. 5.6 посадової інструкції від 01.11.2011, а саме незабезпечення роботи по плануванню економічних показників діяльності підрозділів, не проведення роботи по впровадженню техніко-економічних показників у виробництво, здійснення аналізу роботи підприємства економістом ОСОБА_1 по факту (кінцевих показників) та даних бухгалтерського обліку за звітний період, є незаконною, адже як було вже сказано, позивачка працювала без прийнятої посадової інструкції. Щодо збитковості підприємства як наслідку неефективної роботи ОСОБА_1 на посаді економіста, пояснила, що 2019 рік у порівнянні з 2020 роком був значно прибутковим, проте, міським головою на початку 2020 року було підписано рішення про тарифи на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення для споживачів м. Миколаєва, на виконання якого МКП «Миколаївводоканал» повинен був впровадити такі встановлені тарифи, як наслідок прибутковість підприємства впала. Відносно систематичного ігнорування вказівок та розпорядження керівництва підприємства, допущення помилок (невірного зазначення кількості одиниць працюючих у штатному розписі: замість «49,31» вказано «48,31», у калькуляції планової собівартості на послуги асенізаційної машини та в інших калькуляціях допущені помилки в розрахунках, що не дають правильного розрахунку вартості надання послуг, вказала, що позивачкою були допущені описки, однак, калькуляція була вірною, розрахунки були проведені. Крім того, штатний розпис із опискою був затверджений керівником 19.05.2020, а тому на момент звільнення ОСОБА_1 минув встановлений ст. 148 КЗпП України, строк притягнення до відповідальності за вказане порушення. Окрім того, вважає, що очевидні описки та технічні помилки, які допускаються працівником, не є підставою притягнення останнього до відповідальності. Крім наведеного, представник позивача зазначила, що відповідачем не було взято до уваги те, що з 22.06.2020 по 24.07.2020 ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному та амбулаторному лікуванні у зв`язку із захворюванням на коронавірус. Тобто, формулювання «з 20.05.2020 по 26.08.2020 систематично ігноруються вказівки та розпорядження керівництва підприємства, допущення помилок» не є вірним. Повідомила суду, що позивачка не оскаржувала оголошену їй догану лише тому, що необхідно було сплатити судовий збір, що є значним тягарем для неї.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала, просила такий задоволити. Надала пояснення, аналогічні наданим її представником. Крім того, повідомила, що одного разу було здійснено нарахування по загальнобудинкових лічильниках, однак, не згідно спожитого, а шляхом розподілу показника лічильника серед тих споживачів, у кого немає поквартирного лічильника. Таке нарахування було оскаржено, тому колишнім керівництвом МКП «Миколаївводоканал» більше не надавалася вказівка щодо здійснення нарахувань абонентської плати таким шляхом. Щодо укладання договорів з ОСББ та ЖЕК повідомила, що були складені листи для того, щоб повідомити споживачів про необхідність оформлення таких, однак, листи залишилися проігнорованими. Більше того, багато будинків у м. Миколаїв не мають управителя, тому укладення договорів є неможливим. Щодо збитковості підприємства пояснила, що тарифи, закладені на 2020 рік були більшими у порівнянні з тарифами, встановленими рішенням, підписаним міським головою, яким їх було знижено. На запитання чи було змінено істотні умови праці відповіла ствердно, вказавши, що заробітна плата зменшилася, із посадовою інструкцією не була ознайомлена, однак, виконувала такі самі обов`язки як і до переведення на іншу посаду.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні у задоволенні позову просив відмовити, покликаючись на підстави, викладені у відзиві. Крім цього, повідомив, що ОСОБА_1 не було переведено на іншу посаду, а відбулася лише зміна найменування посади з «провідного економіста» на «економіст», про що її було повідомлено, істотні умови праці не змінювалися, посадові обов`язки залишилися такими ж, а посадову інструкцію не було розроблено з вини головного бухгалтера ОСОБА_5 . Щодо пропущених строків накладення стягнення пояснив, що представник позивачки помилково стверджує, що в наказі про звільнення наведені всі порушення, з дня виявлення яких на момент звільнення пройшло більше місяця. Так, дійсно у наказі про звільнення економіста ОСОБА_1 наведені порушення, з дня виявлення яких на момент звільнення пройшло більше місяця, зокрема: проведення розрахунків абонентської плати на кожен багатоквартирний будинок до 15.03.2020, на що були виділені кошти 31.10.2018 для встановлення 16-ти загальнобудинкових лічильників у сумі 190 000 грн.; систематичне ігнорування вказівок та розпоряджень керівництва підприємств; допущення помилок в штатному розписі погодинних робочих і фонду їх зарплати, у калькуляції планової собівартості на послуги асенізаційної машини. Але, згідно протоколу №4 оперативної наради апарату МКП «Миколаївводоканал» від 05.08.2020, позивачці винесено попередження про систематичне невиконання доручень керівництва щодо впровадження форм щоденного оперативного аналізу фінансово-господарської діяльності підприємства та зобов`язано її в триденний термін забезпечити виконання попередніх розпоряджень керівника підприємства з даного питання. Тобто, у наказі про звільнення економіста ОСОБА_1 наведено ряд вчинених нею порушень відносно невиконання своїх обов`язків, обумовлених трудовим договором, з моменту винесення дисциплінарного стягнення згідно наказу №7 від 24.01.2020, у тому числі з дня виявлення яких на момент звільнення пройшло більше одного місяця, і порушення з моменту якого не пройшло одного місяця з моменту виявлення до дня звільнення (попередження відповідно до протоколу №4 оперативної наради апарату МКП «Миколаївводоканал» від 05.08.2020). Крім того, позивачка з моменту виходу на роботу 27.07.2020 після хвороби до моменту звільнення мала можливість виконати доручення та вказівки керівництва підприємства щодо впровадження форм щоденного оперативного аналізу фінансово-господарської діяльності підприємства.

Представник відповідача ОСОБА_6 у судовому засіданні 13.04.2021 просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Повідомив, що конкретного часу вчинення проступку ОСОБА_1 немає, адже вчинені нею порушення є триваючими. Також зазначив, що зміни істотних умов праці не відбулося, МКП «Миколаївводоканал» змінило найменування посад та штатний розпис відповідно до запровадження нової назви посади, адже нормами КЗпП таке не заборонено, посадові обов`язки економіста не збільшувалися і не зменшувалися, а заробітна плата зросла. Також звернув увагу на те, що догана ОСОБА_1 не оскаржувалася, є діючою, а тому звільнення позивачки є законним.

У судовому засіданні директор МКП «Миколаївводоканал» Гавуляк В.С. просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Додатково вказав, що ОСОБА_1 пропонувалося подати пояснення за всіма фактами систематично вчинених нею порушень.

З досліджених у судовому засіданні доказів встановлено наступне.

Відповідно до копії планового розрахунку адмінвитрат у рік по МКП «Миколаївводоканал» від 13.01.2020, затверджених директором МКП, у статті витрат за №5 заправка і ремонт картриджа провідним економістом ОСОБА_1 закладено 2 тис. грн. (а.с. 40).

Згідно розрахунку змінних загально-виробничих та постійно розподіл загальновиробничих витрат в рік по МКП «Миколаївводоканал» від 13.01.2020, затверджених директором МКП, у статті витрат під №4 поштово-канцелярські витрати, заміна картриджів закладено 5 тис. грн. (а.с. 41).

Водночас, відповідно до копії розрахунку планових витрат на збут на рік по МКП «Миколаївводоканал» від 13.01.2020, затверджених директором МКП, у статті витрати на виготовлення квитанцій, договорів та інших канцтоварів на 2020 рік провідним економістом ОСОБА_1 закладено 13.2 тис. грн. (а.с. 39).

Згідно наказу №7 «Про дисциплінарне стягнення» від 24.01.2020, провідному економісту ОСОБА_1 оголошено догану за упущення в роботі, оскільки такою при складанні плану закупівель на 2020 рік допущено порушення при формуванні нового тарифу на послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затвердженого 14.01.2020 виконавчим комітетом Миколаївської міської ради Львівської області, що може призвести до збитковості підприємства, а саме не було враховано заробітної плати робітників при виникненні аварій у святкові та неробочі дні, та заплановані видатки на заправку картриджів до принтерів значно менші фактичного споживання у 2019 році, а саме 2 тис. грн. проти 9 тис. грн. (а.с. 10).

У пояснювальній записці від 24.01.2021 ОСОБА_1 викладено, що робота у вихідні і святкові дні може компенсуватись наданням іншого дня відпочинку (як практикують в інших комунальних підприємствах) або оплачуватись за рахунок фонду економії заробітної плати (за рахунок листків тимчасової непрацездатності). З приводу заправки картриджів вказано, що видатки для цих цілей закладені в статті «витрати на збут» та в статті «змінні загально-виробничі витрати». Разом закладено в тариф 20,2 тис. грн., що на 7,3 тис. грн., більше ніж було закладено в попередніх тарифах (а.с. 11).

Згідно копії листка тимчасової непрацездатності серії АДФ №982397, з 18.02.2020 по 26.02.2020 ОСОБА_1 перебувала на амбулаторному лікуванні. До роботи позивачка приступила з 27.02.2020 (а.с. 31).

Згідно копії наказу №16 від 21.02.2020, із яким ОСОБА_1 було ознайомлено 27.02.2020, що стверджується відповідною датою та підписом позивачки навпроти зазначеного її прізвища та ініціалу, провідному економісту ОСОБА_1 доручено провести розрахунок абонентської плати на кожен багатоквартирний будинок до 15.03.2020 та подати на затвердження, до 01.04.2020 доручено розробити нові тарифи на послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення із врахуванням виведення витрат на списання показників та надати пакет необхідних документів у міську раду для прийняття рішення про затвердження (а.с. 22).

Відповідно до копії штатного розпису погодинних робочих і їх фонду зарплати МКП «Миколаївводоканал», введеного в дію з 20.05.2020, затвердженого директором 19.05.2020, дійсно у графі всього працівників по підприємстві зазначено кількість «48,31» (а.с. 20-21).

У судовому засіданні представник позивача та позивачка неодноразово наголошували на тому, що була вчинена описка, бо решту прорахунків було здійснено вірно. Крім того, представник позивача посилалася на те, що строк притягнення до відповідальності закінчився, оскільки розпис затверджено директором 19.05.2020.

Відповідно до копії наказу МКП «Миколаївводоканал» №35 «Про скорочення чисельності і штату працівників» від 20.05.2020, ОСОБА_1 , яка займає посаду провідного економіста попереджено про зміну істотних умов праці з 21 липня 2020 року відповідно до ст. 32 КЗпП України (а.с. 12).

Згідно п. 5 протоколу №2 оперативної наради апарату МКП «Миколаївводоканал» від 18.06.2020, прийнято рішення до 25.06.2020 керівникам підрозділів погодити всі посадові інструкції адміністративно-управлінського персоналу і контролерів та подати на затвердження (а.с. 23-24).

Згідно п. 6 вищевказаного протоколу №2, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 було доручено підготувати наказ, дефектний акт кошторис на виконання ремонтних робіт в адміністративному приміщенні, передбачивши придбання необхідної кількості матеріалів (а.с. 23-24).

Відповідно до копій листків тимчасової непрацездатності серії АДХ №898757, що виданий на період часу з 22.06.2020 по 16.07.2020, серії АДХ №901225, що виданий на період часу з 07.07.2020 по 16.07.2020, серії АДХ №950050, що виданий на період часу з 17.07.2020 по 24.07.2020 ОСОБА_1 перебувала на амбулаторних та стаціонарному лікуванні. До роботи позивачка приступила 27.07.2020 (а.с. 28-30).

Згідно копії наказу МКП «Миколаївводоканал» №55-к «Про переведення ОСОБА_1 » від 27.07.2020, позивачку було переведено з посади провідного економіста на посаду економіста з 27.07.2020 на підставі заяви ОСОБА_1 від 27.07.2020 (а.с. 9).

У листі-роз`ясненні Департаменту економіки системи життєзабезпечення Міністерства розвитку громад та територій України від 06.08.2020 щодо формування та встановлення тарифів на послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, який надійшов до Миколаївської міської ради Львівської області за вх. №274/02-21 14.08.2020, вказано, що відповідно до Закону України «Про природні монополії», ціни (тарифи) на товари, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій є предметом державного регулювання діяльності суб`єктів природних монополій. Згідно ст. 12 ЗУ «про ціни і ціноутворення», державні регульовані ціни запроваджуються на товари, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, мають істотну соціальну значущість, а також на товари, що виробляються суб`єктами, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку. Водночас, встановлення тарифів на комунальні послуги, згідно ст. 28 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» належить до власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Крім цього, зазначається про застосування тарифів на комунальні послуги, передбачені ст. 5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», які встановлені уповноваженими органами, у тому числі органами місцевого самоврядування, може здійснюватися виключно в умовах переходу на нові договори про надання комунальних послуг (а.с. 34-36).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради Львівської області №9 «Про тарифи на послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення для споживачів м. Миколаєва» від 14.01.2020, встановлені тарифи на вищевказані послуги, які набрали чинності 01.02.2020. У п. 3 рішення передбачено покладення на директора МКП «Миколаївводоканал» укладення договорів про надання комунальних послуг централізованого водопостачання та централізованого водовідведення із споживачами (населення приватного сектору та багатоквартирних будинків) (а.с. 38).

Згідно п. 9 протоколу №4 оперативної наради апарату МКП «Миколаївводоканал» від 05.08.2020, прийнято рішення попередити економіста ОСОБА_1 про системне невиконання доручень керівництва МКП щодо впровадження форм щоденного оперативного аналізу фінансово-господарської діяльності МКП. У триденний термін забезпечити виконання попередніх розпоряджень керівника МКП з даного питання (а.с. 25-26).

З копії пояснюючої записки ОСОБА_1 від 11.08.2020 встановлено, що позивачка надала письмові пояснення за фактом описок наявних у калькуляції планової собівартості послуг асенізаційної машини по МКП «Миколаївводоканал» (а.с. 27). ОСОБА_1 зазначила, що складає калькуляції на додаткові послуги у зв`язку з отриманням заяв від одержувачів послуг з резолюцією директора, додаток до калькуляцій складається головним інженером, де вказується кількість пального на весь об`єм виконаних робіт. Згідно вказаної калькуляції ОСОБА_1 зазначила у графі під №6 10 л бензини А-92 по 20,83 грн., та вивела суму 124,98 грн.

У пояснювальній записці та у судовому засіданні було встановлено, що зазначення 10 л є опискою, так як за 10 л бензини необхідно було б вивести суму 208,30 грн. Однак, встановлено, що стягнення за цим фактом не накладалося.

Згідно протоколу №117 засідання профспілкового комітету МКП «Миколаївводоканал» від 26.08.2020, постановлено дати згоду на звільнення економіста ОСОБА_1 , оскільки відсутні об`єктивні підстави заперечення (а.с. 32-33).

Згідно копії наказу МКП «Миколаївводоканал» №69 «Про звільнення економіста ОСОБА_1 » від 26.08.2020, позивачку було звільнено з 26 серпня 2020 року за систематичне невиконання нею без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України (а.с. 7).

Економістом ОСОБА_1 було проведено аналіз фінансово-господарської діяльності МКП «Миколаївводоканал» за 6 місяців 2020 року, затверджений директором МКП Гавуляком В.С. (а.с. 37).

Представником позивача разом із позовом було додано посадову інструкцію провідного економіста, затвердженої директором МКП «Миколаївводоканал» від 01.11.2011 (а.с. 17-19).

Разом із відзивом представники відповідача не подали жодного доказу, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, окрім витребуваної судом довідки про заробітну плату та кількість фактично відпрацьованих ОСОБА_1 днів за червень-липень 2020 року. Представником відповідача такі докази було подано разом із запереченнями.

Однак, протягом усього розгляду справи та у судовому засіданні представниками відповідача не повідомлено суд про об`єктивні причини неможливості подання доказів у встановлений ст. 83, 178 ЦПК України та в ухвалі про відкриття провадження строк.

Відтак, згідно ч. 8 ст. 83 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються.

Оцінка суду.

Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Право на працю є основним конституційним правом громадян України. Згідно статті 43 Конституції України, право на працю визнається за кожною людиною і становить собою можливість заробляти на життя працею, яку людина вільно обирає або на яку погоджується. Частиною шостою статті 43 Основного Закону громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно ст. 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника визначені у статтях 40, 41 КЗпП України.

У пункті третьому частини першої статті 40 КЗпП України вказано, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконанням працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року.

На підставі ст. 149 КЗпП України, за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. До таких видів стягнень, згідно ч. 1 ст. 147 КЗпП України, належать догана та звільнення.

Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.

Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. За відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

У трудовому праві діє принцип презумпції невинуватості, згідно з яким не можна притягнути працівника до дисциплінарної відповідальності, доки роботодавцем не доведена його вина, і працівник не зобов`язаний сам доводити свою невинуватість.

Згідно положень ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Більше того, при оспоренні до суду наказу про звільнення за ч. 3 ст. 40 КЗпП України, суд зобов`язаний перевірити всі накази про накладення дисциплінарного стягнення, які ввійшли в систему для звільнення, незалежно від того, чи оскаржувався кожен наказ окремо в установленому законом порядку. Лише правомірно накладені стягнення можуть ураховуватись і бути підставою для звільнення працівника за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відтак, посилання представників відповідача на те, що наказ не оспорений та не скасований, а тому є чинний, є безпідставними з огляду на зазначену вище правову позицію, сформовану у постановах ВС у справах №417/395/17, № 461/3277/15-а та інших.

Як вбачається з наказу №69 «Про звільнення економіста ОСОБА_1 » від 26.08.2020, у систему для звільнення увійшов наказ №7 «Про дисциплінарне стягнення» від 24.01.2020 та протокол №4 оперативної наради апарату МКП «Миколаївводоканал» від 05.08.2020.

При звільненні працівника, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у наказі про звільнення повинні наводитися конкретні факти допущеного працівником невиконання обов`язків, та необхідне зазначення, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли.

Таким чином, на переконання суду, роботодавець під час винесення наказу про застосування дисциплінарного стягнення від 24.01.2020 не з`ясував всіх обставин справи, що стало причиною для хибного висновку щодо вказаного порушення ОСОБА_1 , не було враховано попередньої роботи позивачки, її пояснення, у яких спростовувалися всі наведені у наказі порушення, не було доведено її вину, що призвело до невиправданого формалізму та присутності суб`єктивного фактору при вирішенні питання притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника, що, у свою чергу, встановлює його невідповідність вимогам ст. 147-149 КЗпП України, та безпідставність врахування його в систему для звільнення ОСОБА_1 .

Щодо покладення протоколу оперативної наради в систему для звільнення ОСОБА_1 , то таке також є безпідставним, адже положеннями ст. 147 КЗпП України чітко визначено види дисциплінарних стягнень і ст. 149 КЗпП України передбачено, що стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Таким чином, попередження ОСОБА_1 у протоколі №4 оперативної наради не являється стягненням і не може бути підставою для звільнення позивача за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Крім наведеного, відповідачем було допущено інші порушення процедури звільнення позивачки з посади. Зокрема, не було враховано, що ОСОБА_1 звільнено з посади економіста, при цьому відповідач у наказі про звільнення здійснював відсилання до посадової інструкції провідного економіста від 01.11.2011. З матеріалів справи вбачається і в судовому засіданні встановлено, що посадова інструкція економіста була відсутня.

З положень ст. 29 КЗпП України випливає обов`язковість наявності посадових інструкцій. Роботодавець має роз`яснити працівникові його права й обов`язки, умови праці тощо.

З огляду на наведене, ОСОБА_1 згідно наказу №35 від 20.05.2020 була переведена з посади провідного економіста на посаду економіста, однак, із посадовою інструкцією, згідно якої повинна працювати, не ознайомлювалася.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Водночас, при розгляді даної категорії справ, саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку та обов`язок доведення правомірності звільнення працівника.

Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, доказами, перевірених у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення, оскільки досліджені докази вказують на допущення порушень стосовно порядку та підстав звільнення особи з роботи за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, відтак свідчать про незаконність звільнення позивачки з посади.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік.

Позивачка просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27.08.2020 по дату винесення рішення суду, тобто 08.06.2021.

Згідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів від 08.02.1995 №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки № 608 від 23.10.2021 про заробітну плату ОСОБА_1 , заробітна плата позивачки за червень та липень 2020 року становила 11 272,10 грн. та 3 521,30 грн. відповідно, при кількості робочих днів 14 у червні 2020 року та 5 у липні 2020 року (а.с. 61).

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивачки становить 778,60 грн.

Слід враховувати, що після звільнення позивачки 26.08.2020, її позовної вимоги про поновлення на роботі з 27.08.2020, для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, кількість робочих днів у серпні 2020 року становить 3 дні.

Згідно листа Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік» від 29.07.2019 №1133/0/206-19, кількість робочих днів у вересні становить 22 дні, у жовтні та листопаді 21 день, у грудні 22 дні.

Згідно листа Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік» від 12.08.2020 № 3501-06/219, кількість робочих днів у січні становить 19 днів, у лютому 20 днів, у березні та квітні 22 дні, у травні 18 днів.

Кількість робочих днів у червні 2021 року становить 6 днів, оскільки проголошення вступної та резолютивної частини рішення відбулося 08.06.2021.

Відтак, для обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу сумарну кількість робочих днів із 27.08.2020 по 08.06.2021, що становить 196 днів, слід помножити на середньоденну заробітну плату у розмірі 778,60 грн.

Таким чином, середній заробіток позивачки за час вимушеного прогулу становить 152 605,60 грвень.

Згідно ч. 5 ст. 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Суд, ухвалюючи рішення, може допустити негайне його виконання у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті.

Таким чином, суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі.

Крім наведеного, позивачка просила стягнути з відповідача судові витрати, а саме витрати на правову допомогу та судовий збір.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу слід зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Позивачка просить про відшкодування судових витрат у сумі 2 500 грн. за написання позовної заяви та 1 000 грн. за участь її представника у кожному судовому засіданні, згідно договору про правову допомогу №42/08 від 28.08.2020 та додатку №1 до такого.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у додатковій постанові у справі №201/14495/16-ц від 30.09.2020, провадження №61-22962св19, зазначив, що підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, її розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі №362/3912/18 (провадження №61-15005св19).

Водночас, договором про надання правової допомоги та додатком до нього передбачено, що вартість підготовки позовної заяви становить 2 500 грн., участь у судовому засіданні 1 000 грн., однак, якщо судове засідання не відбувається, але адвокат прибув до суду 500 грн.

Таким чином, з огляду на викладене та матеріали справи щодо кількості засідань та присутності адвоката у таких, суд знаходить підстави для стягнення з відповідача у користь позивачки судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 500 гривень.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивачка звільнена від сплати судового збору. Враховуючи те, що позов підлягає до задоволення, судовий збір слід стягнути з відповідача у дохід держави.

Керуючись ст. 43 Конституції України, ст. 40, 147, 149, 235 КЗпП України, ст. 4, 12, 76-80, 89, 141, 259, 264, 265, 430 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов задоволити.

Визнати незаконним звільнення ОСОБА_1 .

Скасувати наказ Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» «Про звільнення економіста ОСОБА_1 » №69 від 26.08.2020.

Поновити ОСОБА_1 на посаді економіста міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» з 27.08.2021.

Стягнути з Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 152 605 (сто п`ятдесят дві тисячі шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Стягнути з Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» на користь ОСОБА_1 5 500 (п`ять тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок у дохід держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач Міське комунальне підприємство «Миколаївводоканал», місцезнаходження: вул. Чорновола 1, м. Миколаїв, Львівська область, 81600, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 03348809.

Повний текст рішення складено 18.06.2021.

Суддя Головатий А.П.