Зіньківський районний суд Полтавській області
_________________________________________________________________________________
Справа № 530/9/21
Номер провадження 4-с/530/5/21

У Х В А Л А

іменем України

12.02.2021 р. м.Зіньків

Зіньківський районний суд Полтавської області у складі: головуючого судді Должко С.Р., секретаря Пилипенка Є.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні м.Зіньків скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця Зіньківського РВ ДВС Північно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Битенко Наталії Володимирівни, начальника Зіньківського РВ ДВС Шматко Ганни Ігорівни, бездіяльність та неналежний контроль за виконанням рішень виконавцями в підпорядкуванні, заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції начальника управління забезпечення примусового виконання рішень в Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Шевченка Максима Романовича, органи державної виконавчої служби, дії якого оскаржуються: Зіньківський районний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), в особі начальника Зіньківського районного відділу державної виконавчої служби: Шматко Ганни Ігорівни, старшого державного виконавця Зіньківського РВ ДВС Північно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Битенко Наталії Володимирівни; Північно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Суми) управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області в особі: заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) начальника управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

Скаржник ОСОБА_1 звернулася до Зіньківського районного суду Полтавської області із скаргою на бездіяльність старшого державного виконавця Зіньківського РВ ДВС Північно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Битенко Наталії Володимирівни, начальника Зіньківського РВ ДВС Шматко Ганни Ігорівни, бездіяльність та неналежний контроль за виконанням рішень виконавцями в підпорядкуванні, заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції начальника управління забезпечення примусового виконання рішень в Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Шевченка Максима Романовича, органи державної виконавчої служби, дії якого оскаржуються: Зіньківський районний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), в особі начальника Зіньківського районного відділу державної виконавчої служби: Шматко Ганни Ігорівни, старшого державного виконавця Зіньківського РВ ДВС Північно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Битенко Наталії Володимирівни; Північно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Суми) управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області в особі: заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) начальника управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 11.01.2021 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця Зіньківського РВ ДВС Північно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Битенко Наталії Володимирівни, начальника Зіньківського РВ ДВС Шматко Ганни Ігорівни, бездіяльність та неналежний контроль за виконанням рішень виконавцями в підпорядкуванні, заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції начальника управління забезпечення примусового виконання рішень в Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Шевченка Максима Романовича, органи державної виконавчої служби, дії якого оскаржуються: Зіньківський районний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), в особі начальника Зіньківського районного відділу державної виконавчої служби: Шматко Ганни Ігорівни, старшого державного виконавця Зіньківського РВ ДВС Північно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Битенко Наталії Володимирівни; Північно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Суми) управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області в особі: заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) начальника управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), ОСОБА_2 прийнято до розгляду.

В судове засідання скаржник та старший державний виконавець Зіньківського РВ ДВС Північно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Битенко Н.В. з"явилися. Інші учасники в судове засідання не з"явилися. Від заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) начальника управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), надійшло клопотання про розгляд скарги без його участі.

Відповідно до Указу Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19, постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2020 року №215 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211», рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року, доручення регіональної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій №3/2020 від 13 березня 2020 року, рішення ради суддів України від 17.03.2020 року № 19 встановлено обмеження.

Відповідно до рішення Ради Суддів України від 16.03.2020 року рекомендовано громадянам та іншим учасникам судових засідань подавати до суду заяви про розгляд справ у їх відсутності за наявними в справі матеріалами.

Зачитавши заяву скаржника, заслухавши скаржника і старшого державного виконавця Зіньківського РВ ДВС Північно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Битенко Н.В. та дослідивши наявні матеріали справи суд приходить до висновку.

Відповідно до ст. 450 ЦПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Судом встановлено, що на виконанні в Зіньківському відділі державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м. Суми) (далі Зіньківський РВ ДВС) перебувають на виконанні, згідно рішень суду: виконавче провадження за № 60877232 від 16.12.2019 року щодо примусового виконання виконавчого листа у справі № 530/1218/19 виданого 11.12.2019 року Зіньківським районним судом в Полтавській області на примусове виконання Рішення Зіньківського районного суду в Полтавській області від 18.10.2019 у справі № 530/1218/19 року про «стягнення з КС «Зіньківська» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за період з 01.04.2019 року по 31.08.2019 року включно у розмірі 20 865,00 грн. з обов`язковими відрахуваннями при виплаті податків і зборів.».

Виконавче провадження за № 62492476 від 07.07.2020 року щодо виконання виконавчого листа у справі № 530/27/20 виданого 06.07.2020 року Зіньківським районним судом в Полтавській області на примусове виконання Рішення Зіньківського районного суду в Полтавській області від 18.05.2020 року у справі № 530/27/20 про «Стягнення з КС «Зіньківська» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за період з 01.09.2019 року по 31.12.2019 року включно у розмірі 16 692,00 грн. з обов`язковим відрахуванням при виплаті усіх податків і зборів.».

Виконавче провадження за № 63256928 від 08.10.2020 року щодо примусового виконання виконавчого листа у справі № 530/803/20 виданого 05.10.2020 року Зіньківським районним судом в Полтавській області на примусове виконання рішення Зіньківського районного суду в Полтавській області від 03.08.2020 року у справі № 530/803/20 про «Стягнення з КС «Зіньківська» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за період з 01.01.2020 року по 30.06.2020 року включно, у розмірі 28 338,00 грн. з обов`язковим відрахуванням при виплаті усіх податків і зборів.».

Кошти за відкриття вказаних вище виконавчих проваджень вже стягнуті виконавцями, але дії по належному виконанню судових рішень по вказаних відкритих виконавчих провадженнях належним чином згідно закону «Про виконавче провадження» - не вчиняються. Фактично кошти за проведення передбачених дій вже отримані, але передбачені заходи в повній мірі не проводяться.

Позивач (скаржник) з даного приводу не одноразово зверталася до начальника Зіньківського відділення Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України із заявами, інформаційними запитами про надання пояснень щодо причини належного не виконання вище вказаних виконавчих проваджень. Також, у зв`язку із неналежним виконанням свого обов`язку посадовими особами виконавчої служби району, Позивач (скаржник) телефонувала на гарячу урядову лінію тел. 1545, що підтверджується: повідомлення № 13473 від 26.10.2020 року за підписом начальника відділу Зіньківського РВ ДВС Шматко Г.I..

По виконавчому провадженню № 60877232 протягом 2020 року на користь Позивача стягнуто середній заробіток в розмірі 7070, 53 грн. податок з доходів громадян 2000,00 грн. військовий збір в сумі 312,97 грн., згідно платіжних доручень.

В силу приписів норм Закону України Про виконавче провадження та Інструкції з організації примусового виконання рішення, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2832/5, перепон, вжити заходи примусового виконання, про котрі клопоче Позивач (скаржник), у органу ДВС не існує.

За приписами частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Окрім того, в супереч законодавству по відкритих виконавчих провадженнях № 63256928 та № 62492476, дії - стягнення відповідно виконавчою службою району взагалі не проводяться, (повідомлення від Зіньківського РВ ДВС за № 14767 від 02.12.2020 року на інформаційний запит Позивача (Скаржника) від 27.11.2020 року), тобто вказані відкриті виконавчі провадження по вказаним виконавчим листам, виданим Зіньківським районним судом в Полтавській області на примусове виконання вказаних рішень Зіньківського районного суду в Полтавській області на суму в розмірі 58824,47 грн. до цього часу до бюджету України не стягнуті податки і збори в розмірі - 25033,46 грн., а саме Податок з доходів фізичних осіб в розмірі - 9861,10 грн., військовий збір в розмірі - 675,46 грн., єдиний соціальний внесок в розмірі - 14496,90 грн..

«На даний час стягнення грошових коштів з боржника КС «Зіньківська» у виконавчому провадженні № 60877232 щодо примусового виконання виконавчого листа, по судовій справі № 530/1218/19, виданого 11.12.2019 Зіньківським районним судом в Полтавській області на примусове виконання рішення Зіньківського районного суду в Полтавській області від 18.10.2019 у судовій справі № 530/1218/19 на користь Позивача (Скаржника) ОСОБА_1 виконується не належним чином, виконавче провадження № 62492476 щодо примусового виконання виконавчого листа у судовій справі № 530/27/20 виданого 06.07.2020 року Зіньківським районним судом в Полтавській області на примусове виконання рішення Зіньківського районного суду в Полтавській області від 18.05.2020 року у судовій справі № 530/27/20, виконавче провадження № 63256928 щодо примусового виконання виконавчого листа у судовій справі №530/803/20 виданого 05.10.2020 року Зіньківським районним судом в Полтавській області на примусове виконання рішення Зіньківського районного суду в Полтавській області від 03.08.2020 року у судовій справі №530/803/20 не виконується зовсім, про що одноразово повідомлялося Відповідачеві, начальнику відділу Зіньківського РВ ДВС Шматко Г. І. і старшому державному виконавцю Битенко Н.В., заступнику начальника Північно-Східного МРУ забезпечення примусового виконання рішень в Полтавській області Північно-Східного управління міністерства юстиції (м Суми) ОСОБА_2 .

Невиконання судового рішення протягом такого тривалого часу порушує основні засади виконавчого провадження - обов`язковості виконання рішень, розумності строків виконавчого провадження. Хоча закон і не містить поняття «розумності строків», проте зволікання у вчиненні виконавчих дій не свідчить про дотримання зазначеного вище принципу. Крім того, діяльність державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження, це сукупність дій направлених на кінцевий результат - виконання судового рішення.

Ст. 48 Конституції України, передбачено, що кожен громадянин має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Зіньківський РВ ДВС, в особі начальника відділення Шматко Г.І., старшого державного виконавця Битенко Н.В., порушили непорушні Конституційні права Позивача, зокрема які передбачені ст. 48 Конституції України, окрім того порушення вчинялися вказаними посадовими особами і в частині стягнення сплати податків - поповнення бюджету, все вказане є неналежне виконання рішень суду.

На момент подання до суду скарги Позивачем (Скаржником) Відповідач, в особі начальника відділу Зіньківського РВ ДВС Шматко Г.І., в особі старшого державного виконавця Битенко Н. В., маючи права та обов`язки наділені певними владними повноваженнями, в супереч інтересам служби, громадян та Держави, продовжують вчиняти неправомірну бездіяльність, а саме: не вчиняють дії на належне примусове виконання виконавчих листів виданих Зіньківським районним судом в Полтавській області на примусове виконання рішень Зіньківського районного суду в Полтавській області у вище вказаних судових справах.

Позивач вчинив всі можливі законні заходи, щодо припинення бездіяльності відповідача, але в інший спосіб розглянути вказані питання, лише як судовий розгляд, щодо діяльності/бездіяльності відповідача - не можливо.

У зв`язку з цим, Позивач (скаржник) звертається до суду зі скаргою на бездіяльність старшого державного виконавця Зіньківського районного відділу Державної виконавчої служби Північно-Східного МРУ Міністерства юстиції (м. Суми) Битенко Наталії Володимирівни, начальника Зіньківського РВ ДВС Шматко Ганни Ігорівни, заступника начальника Північно- Східного МРУ Міністерства юстиції - начальника управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного МРУ Міністерства юстиції (м. Суми) Шевченка Максима Романовича, у не проведенні передбачених законодавством дій/заходів, неналежного контролю за діяльністю підлеглих виконавчого провадження № 60877232 щодо примусового виконання виконавчого листа у судовій справі №530/1218/19 виданого від 11.12.2019 Зіньківським районним судом в Полтавській області по судовому рішенню Зіньківського районного суду від 18.10.2019 у судовій справі №530/1218/19. Відкритому виконавчому провадженню № 62492476 щодо примусового виконання виконавчого листа у судові справі №530/27/20 виданого від 06.07.2020 року Зіньківським районним судом в Полтавській області по примусовому виконанню рішення Зіньківського районного суду в Полтавській області від 18.05.2020 року у судовій справі № 530/27/20 виконавчому провадженню на примусове виконання виконавчого листа у судовій справі № 530/803/20, виданий від 05.10.2020 року Зіньківським районним судом в Полтавській області на виконання рішення Зіньківського районного суду в Полтавській від 03.08.20 року у судовій справі № 530/803/20.

Статтею 19 Конституції України, передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 19 Конституції України, зобов`язує орган влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Отже, юридичне поняття «на підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен бути утворений в порядку, визначеному Конституцією та законами України та зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

Юридичне поняття «У межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, встановлених законами.

Юридичне поняття «У спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури вчинення дії, і повинен обирати лише встановлені законом способ правомірної поведінки при реалізації своїх владних повноважень.

Так, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено, зокрема та не обмежуючись, Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII та Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону.

Завданням органів державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (статті 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

Виконавчі дії - це заходи примусового виконання, перелік яких міститься в ст. 10 названого Закону, а саме: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувану предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частин 1-2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Окрім наведеного, відповідно до частин 4 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Разом з тим, 05.10.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішення, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2832/5.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. В свою чергу, ст. 18 Закону №606- XIV встановлювала, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення (частина 5 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження ») Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника (ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повинен періодично проводити перевірки з метою належного виконання рішення суду. Такі перевірки мають вчинятися державним виконавцем систематично, доказів дотримання та виконання даного пункту (вимоги законодавства) суду не надано.

Наведена правова позиція законодавця підтверджена судовою практикою, зокрема Постановою Верховного Суду від 23 серпня 2018 року у справі №911/167/17.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі «Глоба проти України» , №15729/07, від 05.07.2012).

Законодавцем передбачений чіткий порядок здійснення дій у виконавчому провадженні. Враховуючи те, що державний виконавець наділений владними повноваженнями, то він повинен дотримуватись цих вимог законодавства з метою забезпечення максимального дотримання засад, передбачених ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, такими засадами є - верховенство права, законність, справедливість, неупередженість та об`єктивність, гласність та відкритість виконавчого провадження. Разом з тим, порушення зазначених засад має наслідком порушення безпосередньо прав сторін виконавчого провадження, в тому числі Позивача (скаржника) .

При цьому здійснення державним виконавцем комплексу дій, які визначені законом, будуть вважатися належними у разі вжиття останнім усіх необхідних (можливих) заходів у їх передбаченій нормативно-правовим актом певній послідовності для повного виконання виконавчого документу у встановлені законом строки, з дотриманням прав учасників виконавчого провадження - стягувана та боржника.

Згідно ч. 2 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією.

Відповідно до ч. 8 ст. 48 Закону №1404-VIII виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Періодичність проведення таких перевірок чітко визначена Законом України «Про виконавче провадження», тобто такі перевірки не мають вчинятися державним виконавцем одноразово.

У свою чергу, відсутність обгрунтованого висновку стосовно належного та повного вчинення державним виконавцем визначених законом дій щодо розшуку майна боржника дає підстави вважати передчасним висновок про відсутність такого майна у боржника, та як результат про передчасність наявності підстав для посилання на неможливість виконання судового рішення за рахунок відсутності майна у Боржника - адже, відсутність майна у Боржника належним чином не підтверджена, а наявність майна у Боржника належним чином не перевірена.

Посилання на предмет того, що відповідно до абз. 3 ч. 5 ст. 13 Закону №1404-VIII порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури передбаченої цим Законом. Дана норма не звільняє державного виконавця від встановленого ч. 1ст. 18 Закону № 1404-V111 обов`язку вживати, а не загальних строків, здійснення виконавчого провадження та періодичності перевірки майнового стану боржника.

Наведена правова позиція законодавця підтверджена судовою практикою, зокрема. Постановою Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі №915/1294/13.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції»).

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України, встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Закону України від 02 червня 2016 року N 1404-VIII «Про виконавче провадження» та з метою приведення нормативно-правових актів у відповідність до вимог чинного законодавства, наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2832/5 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішення.

Відповідно до пункту 6 Інструкції з організації примусового виконання рішення, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2832/5, під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За змістом пунктів 9-11 інструкції з організації примусового виконання рішення, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2832/5, вимога виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом, та є обов`язковою для виконання органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання державному виконавцю документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень, вчинення інших дій, необхідних для виконання рішення. Вимога підписується виконавцем та надсилається поштою чи іншими засобами зв`язку або вручається виконавцем особі, яка зобов`язана вчинити дії. Доручення виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом щодо проведення окремих виконавчих дій органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами. Запит виконавця є письмовим документом, який є обов`язковим для виконання органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання виконавцю інформації, документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень. Отримана інформація використовується органами державної виконавчої служби (приватним виконавцем) виключно із службовою метою.

Враховуючи вище перераховані службові повноваження, старший державний виконавець Зіньківського РВ ДВС, начальник Зіньківського РВ ДВС, заступник начальника, начальник управління забезпечення примусового виконання рішень в Полтавській області Північно-Східного МРУ Міністерства юстиції (м Суми) будучи наділенні владними повноваженнями, в часі не виконують свої прямі обов`язки, в частині не виконання виконавчих проваджень відкритих по виконавчим листам виданим Зіньківським районним судом в Полтавській області з примусових виконань рішень Зіньківського районного суду в Полтавській області.

Вказані порушення законодавства та бездіяльність відповідача при виконані своїх обов`язків, саме порушують Конституційне право Позивача (Скаржника).

Частиною 1 ст. 46 Конституції України, передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

На виконанні Зіньківського РВ ДВС перебувало виконавче провадження за № 59220081 відкрите по виконавчому листу № 530/2005/18 від 24 травня 2019 року, .... «зобов`язати КС «Зіньківська» сплатити з стягнутої суми 531 і 7,52 коп. на користь ОСОБА_1 рішенням Полтавського Апеляційного суду по справі за № 530/1692/16-ц від 05.12.2017 року податки та збори за для зарахування страхового стажу». З метою укриття неправомірних дій та за для затягування в часі виконання перелічених вище виконавчих проваджень відкритих по виконавчих листах виданих на примусове виконання рішень по справах, старший державний виконавець Зіньківського РВ ДВС Битенко Н.В. звернулася до Гадяцького районного суду Полтавської області з поданням про зміну способу і порядку виконання рішення Гадяцького районного суду Полтавської області, згідно виконавчого листа № 530/2005/18 від 24.05.2019 року. У поданні зазначено, що у Зіньківському відділі державної виконавчої служби перебуває на виконанні виконавче провадження № 59220081 відкрите щодо примусового виконання виконавчого листа у справі 530/2005 /18 виданого від 24 травня 2019 року Гадяцьким районним судом в Полтавській області на примусове виконання рішення Гадяцького районного суду в Полтавській області від 18.04.2019 у справі 530/2005 /18 про зобов`язання КС «Зіньківська» з перерахованих коштів в сумі 53117,52 грн. стягнуті з відповідача, рішенням Полтавського апеляційного суду по справі № 530/1692/16-ц від 05.12.2017 року здійснити всі необхідні відрахування по податках та зборах. Сума стягуваних податків і зборів до бюджету України становить 22 043, 77 грн., податок на доходи фізичних осіб у розмірі - 9561,15 грн., єдиний соціальний внесок у розмірі - 11685,85 грн., військовий збір у розмірі - 796,76 грн..

Посилаючись на викладене старший державний виконавець Зіньківського РВ ДВС Битенко Н.В. просила змінити спосіб і порядок виконання рішення яке набрало законної сили і по якому відкрито провадження, сама ж в судове засідання жодного разу не з`явилася, окрім того звертаючись з заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду у справі № 530/2005/18 заявниця фактично просила змінити резолютивну частину рішення суду, що є неприпустимим. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.11.2015 року у справі № 6-1829цс15. Положенням ст. 435 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про встановлення або зміни способу або порядку виконання рішення суду, суд повинен з`ясувати обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення.

З`ясувавши обставини справи, оцінивши надані суду докази, суд не вбачив підстав які б свідчили про неможливість виконання рішення суду, та необхідності зміни способу і порядку його виконання, так як арешт на банківські рахунки КС «Зіньківська» накладено Зіньківським РВ ДВС і перешкод для стягнення коштів немає ніяких. Фактично старший державний виконавець Битенко Н.В., перевищила свої повноваження, в супереч інтересам служби та громадян, через подане до суду своє звернення, просила фактично порушити безспірне право Позивача (скаржника), передбачене в ст. 46 Конституції України, в праві на соцзахист.

З`ясувавши обставини справи, оцінивши надані судді докази, дотримання їх до законодавства Гадяцький районний суд не побачив підстав в задоволенні зміни порядку та способу виконання судового рішення, тому старшому державному виконавцю Зіньківського РВ ДВС Битенко Н. В. - було відмовлено

16.07.2020 року за № 10110 Позивач (скаржник) отримала повідомлення від Зіньківського РВ ДВС, (не зважаючи на винесену ухвалу від 9 червня 2020 року Гадяцьким районним судом в Полтавській області по судовій справі № 530/2005/18 провадження № 6/526/18/2020, у відмові зміни і способу виконання судового рішення), про повернення виконавчого листа у судовій справі №530/2005/18 виданого від 24.05.2019 Гадяцьким районними судом в Полтавській області на примусове виконання рішення Гадяцького районного суду в Полтавській від 18.04.2019 у судовій справі № 530/2005/18 стягувачу без прийняття до виконання. Таким чином Виконавчий лист № 530/2005/18 від 24.05.2019 року виданий Гадяцьким районним судом в Полтавській області по судовій справі 530/2005/18 було неправомірно повернуто стягувачу без виконання. Виконавче провадження за № 59220081 видалено з автоматизованого реєстру відкритих до виконання проваджень. Таким чином до бюджету України до цього часу не надійшли податки і збори загальному розмірі - 47077, 23 грн., з яких сума в розмірі - 25033, 46 грн., не стягнуті податки і збори до бюджету України по відкритих виконавчих провадженнях №№ 60877232, 62492476, 63256928, сума в розмірі- 22 043,77 грн. податки і збори, не виконаного виконавчого провадження № 59220081.

Бездіяльність - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, тобто не вчинення дій, які особа повинна була і могла вчинити, в даному випадку на виконання Закону України «Про виконавче провадження».

В силу приписів норм Закону України Про виконавче провадження та Інструкції з організації примусового виконання рішення, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2832/5, перепон (відвертої бездіяльності), вжити заходи примусового виконання, про котрі не вперше клопоче Позивач (скаржник) у органу ДВС не існує.

За приписами частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Зіньківський РВДВС Північно-Східного МРУ Міністерства юстиції (м. Суми) належних, повних, своєчасних та об`єктивних виконавчих дій щодо примусового виконання виконавчого листа № 530/2005/18 виданого 24.05.2019 Гадяцьким районним судом в Полтавській області на виконання рішення Гадяцького районного суду в Полтавській області від 18.04.2019 року у судовій справі №530/2005/18 не вчинив, що є порушенням Закону «Про виконавче провадження» виконавчий лист виданий від 24.05.2019 року Гадяцьким районним судом в Полтавській області на примусове виконання рішення Гадяцького районного суду в Полтавській області від 18.04.2019 року у судовій справі № 530 /2005/19 повернуто без виконання стягувачу.

Виконавче провадження за № 59220081 видалено з автоматизованого реєстру виконавчих проваджень.

Статтею 124 Конституції України, встановлено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на усій території України. При цьому держава Україна на своїй території повинна забезпечити реалізацію всіх прав, що випливають з Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі й права на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя (рішення у справах «Півень проти України» від 29.06.2004 заява № 56849/00, «Горнсбі Проти Греції» від 19.03.1997).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» від 29.06.2004 (заява № 18966/02) Високий суд нагадує практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1 (див. серед інших джерел, «Бурдов проти Росії», заява № 59498/00, § 40, ЄСПЛ 2002-ІП; «Ясіуньєне проти Латвії», заява № 41510/98, § 45, 6 березня 2003 року) - п. 53.

ЄСПЛ також наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.

У справі «Фуклев проти України», заява № 71186/01 (рішення від 07.06.2005) ЄСПЛ вказав, що Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

У пункті 43 рішення Європейського суду від 20.07.2004 р. по справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) суд зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд і водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 Конвенції як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Також у рішенні Європейського суду від 18.05.2004 р. по справі «Продан проти Молдови» суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з Прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

Варто наголосити на тому, що положення статті 26 Закону України Про виконавче провадження, не передбачає строк для добровільного виконання рішення суду Боржником, а навпаки, зобов`язує, приступити до його примусового виконання як момент відкриття виконавчого провадження, так і одразу після такого відкриття.

В п.п. 51-53 рішення Європейського Суду з прав людини від 15.01.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» зазначено, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь - якій з сторін. Ефективний доступ до суду включає виконання судового рішення без невиправданих затримок.У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно необгрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції.

Зіньківським РВДВС Північно-Східного МРУ Міністерства юстиції (м. Суми) самостійно без правового обгрунтування, зроблено підміну понять при оцінці юридичних понять, обставин та фактів справи, та врахування їх у виконавчому провадженні №5922081 щодо примусового виконання виконавчого листа у судовій справі №530/2005/18, виданого 24.05.2019 року Гадяцьким районним судом Полтавської області на примусове виконання Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 18 квітня 2019 року у судовій справі №530/2005 /18.

Верховний Суд у Постанові від 16 квітня 2018 року у справі №12/57, зокрема зазначив, що відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 05.07.2012 у справі «Глоба проти України», Суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", Reports 1997-П, п. 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява N 59498/00, п. 34, ECHR 2002-ІП, та рішення від 6 березня 2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява N 41510/98, п. 27). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України", заява N 71186/01, п. 84). Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Таким чином, помилковим є твердження, що посадові особи органу примусового виконання мають право щодо вжиття або не вжиття заходів примусового виконання. Державні виконавці мають виключно обов`язок на здійснення та вжиття заходів примусового виконання наказу суду, котрий кореспондується із правом вибору здійснення необхідного заходу такого примусового виконання. Адже, в противному випадку, вибір одного заходу примусового виконання і повна відмова від іншого примусового виконання, не відповідала б та порушувала вказані вище як рішення Європейського Суду, так і рішень Конституційного та Верховного судів.

Адже, зокрема, згідно із правовою позицією, котра викладена зокрема в пункті 15 Постанови Верховного суду від 13 лютого 2018 року у справі №923/182/13-г, судом зазначено про те, що відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень.

Поряд із цим, Позивач (Скаржник) зазначає та просить врахувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду, котра викладена у Постанові від 25 червня 2019 року у справі №924/1473/15, згідно якої господарський суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень посилалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (пункт 7.43.)

Також, доречно зауважити те, що згідно з принципом «jura novit curia» («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм (постанова Великої Палати Верховного суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц.

За для затягування виконання відкритих виконавчих проваджень, по виконавчим листам виданих на примусове виконання судових рішень у справах, а саме справа № 530/1218 /19 від 18.10.2019 Зіньківського районного суду, старший державний виконавець Зіньківського РВ ДВС, зверталася за роз`ясненнями виконання рішення суду від 18.10.2020 року по справі № 530/1218/19, але перед судовим засідання написала письмову заяву про відміну судового розгляду по зверненню.

Позивач (Скаржник) користуючись своїм правом, подав скаргу до суду на бездіяльність старшого державного виконавця Зінківського РВ ДВС Відповідно до ст.447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відомості щодо вжиття всіх належних, допустимих, своєчасних та об`єктивних виконавчих дій із врахуванням згадуваних вище норм чинного законодавства України у виконавчому провадженні №60877232, щодо примусового виконання виконавчого листа у судовій справі № 530/1218/19 року виданого 11.12.2019 року Зіньківським районним судом Полтавської області на примусове виконання Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 18 жовтня 2019 року у справі №530/1218/19, виконавче провадження № 62492476, щодо примусового виконання виконавчого листа № 530/27/20 виданого 06 липня 2020 року Зіньківським районним судом в Полтавській області на примусове виконання Рішення Зіньківського районного суду в Полтавській області від 18 травня 2020 року у судовій справі №530/27/20, виконавче провадження № 63256928 щодо примусового виконанню виконавчого листа №530/803/20 виданому 05 жовтня 2020 року Зіньківським районним судом в Полтавській області на виконання рішення Зіньківського районного суду в Полтавській області від 03 серпня 2020 року №530/803/20 в автоматизованій системі виконавчих проваджень не міститься.

Зіньківський РВ ДВС Північно-Східного МРУ Міністерства юстиції (м. Суми) зобов`язаний в максимально короткі термін довести до відома стягувача про результати розгляду поданих ним клопотань, та/або невідкладно розмістити їх до автоматизованої системи виконавчих проваджень, у випадку їх здійснення.

У відповідності до пункту 9.7. Постанови Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» зі змінами внесеними Постановою від 29 травня 2013 року №9, котра на сьогодні є чинною, якщо обов`язок органу державної виконавчої служби вчинити певну дію прямо передбачено законом, але строк її вчинення не зазначений, то бездіяльність даного органу може бути оскаржена в будь-який час, коли скаржник дійде висновку про порушення у зв`язку із цією бездіяльністю його прав та охоронюваних законом інтересів, оскільки правопорушення є таким, що триває в часі.

Відповідно до ст. 40 Конституції України, "усі мають право направляти...письмові звернення...до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк".

Позивач (Скаржник) неодноразово зверталася з заявами про бездіяльність посадових осіб Зіньківського ВР ДВС на гарячу урядову лінію, на що отримав відповідь за № Б-322/1Д/02 від 14.04.2020 року, Б-322/1П/02 від 10.07.2020 року, Б-1503 від 07.2020 року (а.с.41-43) від Управління забезпечення примусового виконання рішень в Полтавській області Північно-Східного управління Міністерства юстиції України (м. Суми), повідомлення з Зіньківського відділу державної виконавчої служби 8002/17.6-34 від 09.06.2020 року (а.с.44).

Позивач (Скаржник) зверталася до Миргородської місцевої прокуратури із заявою від 15.07.2020 року за номером 12599-20, про здійснення перевірки та встановлення факту бездіяльності і порушення почерговості виконання виконавчих проваджень (а.с.45-46).

Позивач ОСОБА_1 не одноразово здійснювала виклики за номером НОМЕР_1 , про фіксацію грубого порушення Конституційних прав в частині звернення до державного виконавчого органу, що зафіксовано та розміщено у відкритому доступі в Інтернет, на відеоресурсі Ютуб: https://youtu.be/ZfZsWSpZNOw. «Як начальник Зіньківського РВ ДВС ОСОБА_3 викликала СОГ для складання адмінпротоколу за ст. 44-3 КУпАП ч. 1, за те що Позивач (Скаржник) звернулася з проханням вчинити дію і перерахувати кошти для оплати заборгованості по комунальним тарифам, яка виникла в результаті бездіяльності посадових осіб Зіньківського РВ ДВС в особі начальника відділу Шматко Г.І., старшого державного виконавця Битенко Н.В.». За номером телефону 102 викликався наряд поліції для фіксації порушення прав Позивача (Скаржника) службовцями Зіньківського РВ ДВС повідомлення від Зіньківського ВП Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області №5229/115/120-20 від 04.08.20, довідка про результати звернення, зареєстрованого до ІТС ІПНП (ЄО за 2245 від 14.07.2020 року) (а.с.48).

В силу приписів норм Закону України Про виконавче провадження та Інструкції з організації примусового виконання рішення, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2832/5, перепон, вжити заходи примусового виконання, про котрі не вперше клопоче Стягувач, у органу ДВС не існує та не існувало й раніше.

За приписами частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В судове засідання, на неодноразові ухвали суду відповідачем було надано тільки виписки по особовому рахунку Зіньківського РВ ДВС Північно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Суми) в частині надходжень коштів та не надано кому перераховано та в якій кількості кошти.

В заперечнні вказано, що скаржник не зверталася до заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) начальника управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), ОСОБА_2 , що не відповідає дійсності.

Відповідно до запиту скаржника вона зверталася до заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) начальника управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), ОСОБА_2 ( а.с.28). Та отримала від заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) начальника управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), ОСОБА_2 відповіді (а.с.41-43). Що спростовує інформацію надану у відзиві.

Представник Зіньківського РВ ДВС Північно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Суми) незміг в судовому засіданні пояснити, чому на день розгляду скарги, два виконавчих провадження невиконуються зовсім.

Бездіяльність, посадовцями Зіньківського РВ ДВС Північно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Суми) обмежила Позивача (скаржника) в праві користуватися соціальними благами.

Конституція - Основний Закон України.

Стаття 3 Коституції України вказує, що, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Стаття 8 Коституції України: в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Вказані неправомірні дії посадових осіб, наділених владними повноваженнями суперечать положенню ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ч. 1 статті 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Також нормами статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. Тобто відповідачі, в особі посадових осіб виконавчої служби обмежують права Позивача (Скаржника) відповідно до ст. ст. 24, 64 Конституції України.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Конституція України має найвищу юридичну силу. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Верховний Суд у Постанові від 16 квітня 2018 року у справі №12/57, зокрема зазначив, що відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 05.07.2012 у справі «Глоба проти України», Суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", Reports 1997-П, п. 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява N 59498/00, п. 34, ECHR 2002-ІП, та рішення від 6 березня 2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява N 41510/98, п. 27). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України", заява N 71186/01, п. 84). Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Згідно із правовою позицією, котра викладена зокрема в пункті 15 Постанови Верховного суду від 13 лютого 2018 року у справі №923/182/13-г, судом зазначено про те, що відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, котра викладена у Постанові від 25 червня 2019 року у справі №924/1473/15, згідно котрої господарський суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (пункт 7.43.)

Також доречно зауважити те, що згідно з принципом «jura novit curia» («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 року у справі №487/10128/14-ц) .

Зіньківський РВДВС Північно-Східного МРУ Міністерства юстиції (м. Суми) зобов`язаний в максимально короткі термін довести до відома Стягувача про результати розгляду поданих ним клопотань, та/або невідкладно розмістити їх до Автоматизованої системи виконавчих проваджень (у випадку їх здійснення).

У відповідності до пункту 9.7. Постанови Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» зі змінами внесеними Постановою від 29 травня 2013 року №9, котра на сьогодні є чинною, якщо обов`язок органу державної виконавчої служби вчинити певну дію прямо передбачено законом, але строк її вчинення не зазначений, то бездіяльність даного органу може бути оскаржена в будь-який час, коли скаржник дійде висновку про порушення у зв`язку із цією бездіяльністю його прав та охоронюваних законом інтересів, оскільки правопорушення є таким, що триває в часі.

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Щодо інших доводів сторін, то Європейський суд з прав людини неодноразово зазначає (Рішенням ЄСПЛ у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 (заява № 4909/04, п. 58 Рішення)), що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, п. 29).

Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст.12,13,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

На підставі наведеного та керуючись Законом України "Про виконавче провадження"ст. 247, 258-261,451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця Зіньківського РВ ДВС Північно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Битенко Наталії Володимирівни, начальника Зіньківського РВ ДВС Шматко Ганни Ігорівни, бездіяльність та неналежний контроль за виконанням рішень виконавцями в підпорядкуванні, заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції начальника управління забезпечення примусового виконання рішень в Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Шевченка Максима Романовича, органи державної виконавчої служби, дії якого оскаржуються: Зіньківський районний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), в особі начальника Зіньківського районного відділу державної виконавчої служби: Шматко Ганни Ігорівни, старшого державного виконавця Зіньківського РВ ДВС Північно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Битенко Наталії Володимирівни; Північно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Суми) управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області в особі: заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) начальника управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), ОСОБА_2 задоволити.

Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Зіньківського РВДВС Північно- Східного МРУ Міністерства юстиції (м. Суми) Битенко Наталії Володимирівни у виконанні виконавчих провадженнях № 60877232, 62492476, 63256928 щодо примусового виконання виконавчих листів у судових справах: №530/1218/20, виконавчий лист видано 11 грудня 2019 року Зіньківським районним судом Полтавської області на примусове виконання Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 18 жовтня 2019 року у судовій справі №530/1218 /19, справа № 530 /27/20, видано виконавчий лист від 06 липня 2020 року Зіньківським районним судом в Полтавській області на примусове виконання Рішення Зіньківського районного суду в Полтавській області від 18 травня 2020 року у судовій справі № 530/27/20, справа №530/803/20 видано виконавчий лист від 05 жовтня 2020 року Зіньківським районним судом в Полтавській області на примусове виконання рішення Зіньківського районного суду в Полтавській області від 03 серпня 2020 року у судовій справі №530/803/20 котра виразилась у порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій на виконанні виконавчого провадження №60877232 щодо виконання виконавчого листа у судовій справі №530/1218 /19, виданого від 11.12.2019 Зіньківським районним судом в Полтавській області на примусове виконання рішення Зіньківського районного суду в Полтавській області від 18.10.2019 у судовій справі 530/1218 /19 у виконавчому провадженні №62492476 щодо примусового виконання виконавчого листа у судовій справі №530/27/20 виданого 06.07.2020 року Зіньківським районним судом Полтавської області на примусове виконання Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 18 травня 2020 року у судовій справі №530/27/20, у виконавчому провадженні № 63256928 щодо примусового виконання виконавчого листа у судовій справі №530/803 /20 виданого виконавчого листа від 05.10.2020 року Зіньківським районним судом Полтавської області на примусове виконання Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 03 серпня 2020 року у судовій справі №530/803/20 із врахуванням норм Закону України Про виконавче провадження.

Зобов`язати старшого державного виконавця або іншу посадову особу Зіньківського РВДВС Північно-Східного МРУ Міністерства юстиції (м. Суми) усунути допущене порушення (поновити порушене право скаржника) шляхом дотримання строків та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 60877232 щодо примусового виконання виконавчого листа у судовій справі №530/1218/19, виданого 11.12.2019 року Зіньківським районним судом Полтавської області на примусове виконання Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 18 жовтня 2019року у судовій справі №530/1218 /19, дотримання строків та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 62492476 щодо примусового виконання виконавчого листа у судовій справі №530 /27 /20 виданого 06.07.2020 року Зіньківським районним судом в Полтавській області на примусове виконання Рішенням Зіньківського районного суду в Полтавській області від 18 травня 2020 року у судовій справі №530 /27 /20, дотримання строків та порядку вчинення дій у виконавчому провадженні № 63256928 щодо примусового виконання виконавчого листа у судовій справі №530/803/20 виданого 05.10.2020 Зіньківським районним судом в Полтавській області на примусове виконання Рішення Зіньківського районного суду в Полтавській області від 03 серпня 2020 року у судовій справі №530/803/20року.

Стягти із Зіньківського РВДВС Північно-Східного МРУ Міністерства юстиції (м. Суми) на користь держави судові витрати в сумі 908 (девятсовт вісім ) гривні 00 копійок.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Зіньківського районного суду

Полтавської області С.Р. Должко