Номер провадження: 22-ц/813/5764/21
Номер справи місцевого суду: 496/4632/18
Головуючий у першій інстанції Галич О. П.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2021 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючої - судді Ващенко Л.Г.

суддів - Сєвєрової Є.С., Колеснікова Г.Я.,

за участі секретаря - Чепрас А.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 04 березня 2019 року (одноособово суддя Галич О.П.) у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Біляївський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про встановлення факту постійного проживання на території України,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

Заявник ОСОБА_1 звернувся із заявою у порядку окремого провадження, заінтересована особа Біляївський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі-ГУ ДМС) про встановлення факту постійного проживання на території України.

Заява обґрунтована наступним.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Кірсово Комратського району Республіки Молдова. В 1986 році, він, разом із батьками переїхав проживати до України і оселився у с. Христофоріка Баштанського району Миколаївської області. З 01.09.1986 року заявник навчався у Привільненській спеціальній загальноосвітній школі-інтернаті Баштанського району Миколаївської обласної ради, яку закінчив у 1995 році (9) класів. У вересні 1995 році заявник був зарахований до середнього професійно-технічного училища № 15 (СПТУ-15) де навчався 2 роки до 1997 року, здобувши спеціальність «тракторист-машиніст». В с. Христофоріка заявник проживав постійно до 2007 року, до цього часу там залишились проживати його сестра. Згодом заявник зустрів жінку, з якою проживає по теперішній час у АДРЕСА_1.

Починаючи з 1986 року і по теперішній час заявник за межі України не виїжджав.

У зв`язку з тим, що заявник не отримував будь-який паспорт і не має можливості підтвердити свою особу та вчиняти правочини, встановлення факту постійного проживання на території України необхідне заявнику для отримання паспорта громадянства України, ОСОБА_1 просив заяву задовольнити.

Представник заінтересованої особи не приймав участі у судовому засіданні.

Рішенням Біляївського районного суду м. Одеси від 04.03.2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Суд встановив факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року, з 1986 року.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

ГУ ДМС не погодилось із рішенням суду від 04.03.2019 року і в особі представника подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про відмову у задоволенні заяви, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга представника ГУ ДМС зазначає:

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про громадянство України» (далі-Закон 1) громадянство України набувається: за народженням; за територіальним походженням; внаслідок прийняття до громадянства; внаслідок поновлення у громадянстві; внаслідок усиновлення; внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону 1, за клопотанням до громадянства України можуть бути прийняті особи, які протягом останніх п`яти років безперервно проживали на території України. Заявник може звернутись до органів ДМС України із заявою про набуття громадянства України.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, проте законодавство України має чіткий порядок встановлення як факту проживання та набуття громадянства України. Заявник не звертався із заявою про набуття громадянства України чи отримання дозволу на імміграцію до ДМС України чи її територіальних підрозділів.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, згідно з Положенням про порядок розгляду питань, зв`язаних з громадянством України, затвердженим Указом Президента України від 31 березня 1992 року, для вирішення заяв про належність до громадянства України може бути представлено рішення суду про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту проживання на території України, а не будь-яке інше рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року, не можуть бути встановлені в судовому порядку факти щодо належності до певної національності, набуття громадянства України громадянином іншої держави.

ГУ ДМС проти встановлення факту постійного проживання на території України за період станом на 24.08.1991 року, оскільки наявний спір про право.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Кірово Комратського району Республіки Молдова, що підтверджується свідоцтвом про народження. Актом депутата Маяківської сільської ради ОСОБА_2 від 01.11.2018 року, який складений у присутності сусідів, підтверджує факт постійного проживання однією сім`єю заявника з ОСОБА_3 з 2007 року і до теперішнього часу.

Цей факт свідчить про можливість звернення заявника до органів ДМС України із заявою про набуття громадянства України, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України». ОСОБА_1 не звертався до територіальних підрозділів ГУ ДМС із заявою встановленого зразка про набуття чи встановлення належності до громадянства України, отже заявник не використав всі можливості для отримання статусу громадянина України. Заявник не надав жодних доказів свого легального перебування на території України станом до 24.08.2019.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Законодавець передбачає можливість набуття громадянства особами, які проживали на території України до 24.08.1991 року. Результат встановлення факту проживання заявника до 24.08.2019 року прямо впливає на набуття ним громадянства України, а розгляд заяв з питань набуття громадянства входить до повноважень ДМС України та її територіальних підрозділів.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

Заявник не скористався правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

Заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народився у с. Кірсово Комратського району МРСР (Молдавської Радянської Соціалістичної Республіки, яка до 1991 року входила до складу СРСР), зараз Республіка Молдова, що вбачається зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 09.03.1978 року (а.с. 4).

Відповідно до архівної довідки Христофорівського виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області № 528/21.03-7 від 13.09.2018 року, заявник ОСОБА_1 разом із матір`ю ОСОБА_4 , сестрою ОСОБА_5 ,. братом ОСОБА_6 , у період з 1986 року по 2005 рік, проживали в с. Христофорівка Баштанського району Миколаївської області, що підтверджується книгами погосподарського обліку, особові рахунки №№261,237, 384 за 1986-1990 роки (а.с. 9).

ОСОБА_1 , відповідно до довідки № 87 від 11.09.2018 року Привільненської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату Баштанського району Миколаївської обласної ради, з 01.09.1986 року навчався у школі-інтернаті, де закінчив навчання після 9 класу в 1995 році (а.с. 6).

З 01.09.1995 року ОСОБА_1 навчався в СПТУ-15 у Надбузькому професійному аграрному ліцеї (філія) в с. Воскресенське Вітовського району Миколаївської області за спеціальністю «тракторист-машиніст, слюсар з ремонту с/г техніки» на денному відділенні з терміном навчання 2 роки та був відрахований зі складу учнів 27.06.1997 року, у зв`язку з закінченням навчання, довідка № 170 від 12.09.2018 року (а.с 7).

Згідно довідки Консульства Республіки Молдова в м. Одесі № 043/2 від 19.10.2018 року, ОСОБА_1 народився у с. Кірсово Комратського району на території сучасної Республіки Молдова. За даними Державного реєстру населення Республіки Молдова, заявник ОСОБА_1 не приймав громадянство Республіки Молдови, а також не звертався з питання отримання паспорта громадянина Республіки Молдови (а.с. 5).

Відповідно до акту депутата Маяківської сільської ради Москаленко А.В. від 01.11.2018 року, з 2007 року і до теперішнього часу ОСОБА_1 проживає у АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Допитаний в суді першої інстанції в якості свідка ОСОБА_8 пояснив, що у заявника було свідоцтво, видане у Молдові, з 80-х років заявник проживає на території України, свідок пам`ятає його ще неповнолітнім хлопцем. Свідок ОСОБА_9 повідомив суду, що заявник проживав на території України з 1986 року, свідок працював комбайнером, а заявник, який був неповнолітнім хлопцем, допомагав йому на полі.

Судом апеляційної інстанції встановлені нові обставини і досліджені нові докази.

За клопотанням представника заявника до матеріалів справи долучена довідка Біляївського відділу ГУ ДМС № 5127-717/5127.1-20 від 04.12.2020 року про те, що ОСОБА_1 звернувся з питання щодо оформлення набуття громадянства України і проведеною перевіркою встановлено, що він має підстави для набуття громадянства України, відповідно до ст. 3 Закону 1, як такий, що проживав разом із матір`ю ОСОБА_4 станом на 24.08.1991 року на території України. Для набуття громадянства України йому необхідно підтвердити факт постійного проживання на території України разом із матір`ю станом на 24.08.1991 року та на момент набрання чинності Закону 1 (13.11.1991 року) у судовому порядку.

Предметом розгляду у порядку окремого провадження є заява про встановлення факту, що має юридичне значення, яка підлягає вирішенню, відповідно до норм ЦПК України із застосуванням норм Закону 1.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України виходив з того, що заявник має намір встановити належність до громадянства України з підстав, визначених Законом 1, встановлення факту постійного проживання станом на 24.08.1991 року на території, яка стала територією України, має юридичне значення для заявника та породжує для нього юридичні наслідки, встановлення вказаного факту у судовому порядку надає йому право подати заяву про набуття громадянства України (а.с.28-32).

Колегія суддів погоджується з висновками суду в цій частині з таких підстав.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення (ст. 293 ч.2 п.5 ЦПК України).

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ст. 315 ч.2 ЦПК України).

Громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках. Особа без громадянства - особа, яку жодна держава відповідно до свого законодавства не вважає своїм громадянином (ст. 1 Закону 1).

Громадянство України набувається, зокрема, внаслідок прийняття до громадянства (ст. 6 ч.1 п.3 Закону 1).

Іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотаннями прийняті до громадянства України, і, умовою прийняття до громадянства України, у тому числі є безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років (ст. 9 ч.2 п.3 Закону 1).

В порядку окремого провадження вирішуються справи про встановлення юридичних фактів, якщо такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від встановлення таких фактів залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, заявник не має іншої можливості посвідчити факт, що має юридичне значення, встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право особи.

У розумінні ч.2 ст. 315 ЦПК України та п.3 ч.2 ст. 9 Закону 1, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, а саме, факт безперервного проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років.

Зважаючи на викладене, з метою набуття громадянства України, особа має право, у порядку ст. 315 ЦПК України, встановити юридичний факт безперервного проживання на території України, у тому числі і станом на 24.08.1991 року.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується належними та допустимими доказами, що заявник, який народився на території МРСР (сучасна територія Республіки Молдова), на законних підставах, як неповнолітня особа, у 1986 році, за часів СРСР, разом із матір`ю прибув на проживання до України. Заявник з 1986 року і до цього часу проживає на території України.

Станом на час розгляду справи у суді, заявник є особою без громадянства, оскільки не має громадянства ні Молдови, ні України.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ч.1 ЦПК України).

У 2013 році Україна приєдналася до Конвенції ООН 1954 року про статус осіб без громадянства і до Конвенції ООН 1961 року про скорочення безгромадянства (дата приєднання України 11.01.2013 року, дата набрання чинності для України 23.06.2013 року).

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини (ст.3 ч.ч.1,2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", далі-Закон 2).

Особа, яка не може отримати паспортний документ у зв`язку з тим, що вона не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону, має право звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, із заявою про визнання особою без громадянства, незважаючи на законність чи незаконність її перебування на території України (ст. 4 п. 22 абз.2 Закону 2).

Зважаючи на те, що заявник з 1986 року перебуває на території України, станом на час розгляду справи в суді є особою без громадянства, має бажання набути громадянство України для чого йому необхідно встановити юридичний факт безперервного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи представника ГУ ДМС у скарзі, що: заявник не звертався із заявою про набуття громадянства України чи отримання дозволу на імміграцію до ДМС України і її територіальних підрозділів; не можуть бути встановлені в судовому порядку факти набуття громадянства України громадянином іншої держави; ГУ ДМС проти встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, оскільки наявний спір про право; письмові докази свідчать про можливість звернення заявника до органів ДМС України із заявою про набуття громадянства України, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України», однак ОСОБА_1 не звертався до територіальних підрозділів ГУ ДМС із такою заявою; результат встановлення факту проживання заявника до 24.08.2019 року прямо впливає на набуття ним громадянства України, проте розгляд таких заяв входить до повноважень ДМС України та її територіальних підрозділів, - до уваги не приймаються.

Системний аналіз положень ч.2 ст. 315 ЦПК України та п.3 ч.2 ст. 9 Закону 1 дає підстави для висновку, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, які породжують право у особи на набуття громадянства України, а саме, факт безперервного проживання особи на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років.

Факт безперервного проживання ОСОБА_1 на території України з 1986 року підтверджується належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Встановлення юридичного факту безперервного проживання ОСОБА_1 на території України має для заявника юридичне значення, оскільки заявник, у позасудовому порядку, реалізовує право на громадянство України шляхом прийняття його до громадянства у порядку ст. 3 та ст. 6 ч.1 п.3 Закону 1.

Та обставина, що заявник спочатку у 2018 році звернувся із заявою до суду про встановлення факту, що має юридичне значення, а після цього у 2020 році звернувся до органів ДМС з питання щодо оформлення набуття громадянства України, не є підставою для відмови у задоволенні заяви.

За повідомленням Біляївського відділу ГУ ДМС №5127-717/5127.1-20 від 04.12.2020 заявник дійсно звернувся з питання щодо оформлення набуття громадянства України, разом з тим, для набуття громадянства України йому необхідно підтвердити у судовому порядку факт постійного проживання на території України разом із матір`ю станом на 24.08.1991 року та на момент набрання чинності Закону 1.

Ствердження представника ГУ ДМС, що порушення заявником процедури набуття громадянства свідчить про спір про право, не заслуговують на увагу.

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду.

Надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції ( рішення ЄСПЛ від 13.01.2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії»).

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Оскільки від встановлення юридичного факту залежить виникнення особистих прав заявника, законом не визначено іншого порядку встановлення юридичного факту безперервного проживання на території України, право заявника захищено судом шляхом задоволення заяви.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст.375 ч.1 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ

При ухваленні судом рішення у справі, що розглядається у порядку окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом (ст. 294 ч.7 ЦПК України).

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381?382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 04 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду складено 11.02.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Є.С. Сєвєрова

Г.Я. Колесніков