ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/7131/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2021 р. суддя Дарницького районного суду міста Києва Шаповалова К.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики,

ВСТАНОВИВ:

14 червня 2021 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 червня 2021 року заяву передано судді Шаповаловій К.В., фактично заяву передано судді 15 червня 2021 року.

Разом із позовною заявою до суду було подано заяву про забезпечення позову.

Відповідно до протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 15 червня 2021 року заяву про забезпечення позову передано судді Шаповаловій К.В.

Відповідно до частини першої статті 153 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 вказує, що предметом позову є визнання недійсним договору позики (розписки) від 30 січня 2018 року. Так заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 липня 2019 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та стягнуто з останнього боргу у розмірі 185000 грн, інфляційні втрати в розмірі 11727,81 грн., 3% річних в розмірі 4409,59 грн., та судові витрати в сумі 2011,37 грн. На виконання вказаного рішення суду був виданий виконавчий лист, та постановою приватного виконавця від 14 квітня 2021 року відкрито виконавче провадження № 65156232. У заяві про забезпечення позову позивач просить зупинити стягнення на підставі виконавчого листа № 753/342/19 від 20 січня 2021 року, виданого Дарницьким районним судом м. Києва.

Вивчивши матеріали цивільної справи, суддя вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню, враховуючи таке.

Відповідно до положень статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись до суду.

Отже, умовою застосування забезпечення позову як сукупності процесуальних дій є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Види забезпечення позову визначені частиною першою статті 150

ЦПК України.

Зокрема, згідно з пунктом 6 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» визначено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

В кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Пунктом 6 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, в той час як предметом спору між сторонами, є визнання недійсним договору позики (розписки).

Стосовно посилання позивача на пункт 10 частини першої статті 150 ЦПК України, суд вважає за необхідне вказати таке.

Як вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження від 14 квітня 2021 року, підставою для відкриття провадження став виконавчий лист, виданий Дарницьким районним судом м. Києва № 753/342/19 від 20 січня 2021 року.

Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 липня 2019 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та стягнуто з останнього боргу у розмірі 185000 грн, інфляційні втрати в розмірі 11727,81 грн., 3% річних в розмірі 4409,59 грн., та судові витрати в сумі 2011,37 грн.

Вказане рішення набрало законної сили.

На виконання вказаного рішення суду Дарницьким районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 753/342/19 від 20 січня 2021 року, який пред`явлено до виконання до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Татарченка В.Г.

Статті 124, 128 Конституції України встановлюють принцип обов`язковості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності (правової певності), який передбачає, що рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

За нормою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Отже враховуючи викладене вище, зважаючи на доводи заяви про забезпечення позову, позивач ОСОБА_1 фактично просить вжити заходів забезпечення позову у вигляді зупинення виконання рішення суду, яке набрало законної сили, що є неприпустимим.

Зважаючи на вищенаведене суд дійшов висновку, що вимоги позивача про забезпечення позову суперечать засадам цивільного судочинства, є очевидно необґрунтованими, а відтак правові підстави для задоволення заяви відсутні.

Керуючись статтями 149, 150, 153, 260 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через Дарницький районний суд м. Києва до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: Шаповалова К.В.