ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

12 лютого 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/1499/20

Головуючий у першій інстанції Меженнікова С. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/262/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої-судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

із секретарем Зіньковець О.О.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Михайло-Коцюбинська територіальна громада в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району та області, Приватно-орендне підприємство ім. Войкова,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Чернігівська районна державна нотаріальна контора Чернігівської області, Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, Чернігівська районна державна адміністрація Чернігівської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 25 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Михайло-Коцюбинської територіальної громади в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району та області, Приватно-орендного підприємства ім. Войкова про визнання права на земельну частку (пай),

місце ухвалення судового рішення м. Чернігів,

дата складення повного тексту рішення суду першої інстанції 25 листопада 2020 року.

У С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Михайло-Коцюбинської селищної ради, ПОП ім. Войкова, в якому просив визнати за ним право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності КСГП ім. Войкова, в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері, ОСОБА_2 .

Заявлені вимоги мотивував тим, що після смерті матері відкрилась спадщина, частину якої він вже нотаріально оформив на своє ім`я. Також до складу спадщини входить і право на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСГП ім. Войкова, проте він позбавлений можливості оформити свої спадкові права на указане майно, оскільки його мати помилково не було включено до списку осіб, які мають право на земельну частку відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю, виданого на підставі рішення виконкому Чернігівської районної ради від 28 липня 1995 року № 67.

Рішенням від 25 листопада 2020 року Чернігівський районний суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Михайло-Коцюбинської територіальної громади в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району, ПОП ім. Войкова про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи рішення необґрунтованим і посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, неповноту з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не було належним чином встановлено наявність умов, за якими особа набуває право на земельну частку (пай), а саме: перебування померлої в членах КСП на час паювання та при виході на пенсію, а також включення її до списку осіб, доданого до державного акту на право колективної власності на землю.

Позивач зазначає, що законодавець пов`язує виникнення права особи на земельну частку (пай) не з часом внесення членів КСП до списків, доданих до державного акту, перевірки, уточнення і затвердження таких списків, а з моменту передачі державного акту про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого є відповідна особа.

Звертає увагу на той факт, що державний акт було видано КСГП ім. Войкова 16 серпня 1995 року, отже його матір, залишаючись членом зазначеного підприємства, як пенсіонер, набула право на земельну частку (пай) у землях цього КСГП. Крім того, підтвердженням наведеного є й та обставина, що ОСОБА_2 , як член колгоспу, приймала участь у розпаюванні колгоспного майна, і розмір її майнового паю був визначений, виходячи з її трудового внеску та кількості відпрацьованих трудоднів.

Не погоджується з висновком районного суду про те, що померла ОСОБА_2 не була включена до списку (додатку до Державного акту) осіб, які отримали право на земельну частку, з посиланням на те, що ні у Міжрайонного управління у Ріпкинському та Чернігівському районах ГУ Держгеокадастру, ні у ПОП ім. Войкова відсутні такі списки, отже безпосередньо судом такі списки взагалі не досліджувались і не можуть бути належними доказами у справі.

Вважає, що відсутність у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) підпису його матері достеменно не може свідчити про те, що вона не була включена до списку, який додається до державного акта на право колективної власності на землю та не набула права на земельну частку.

Посилається на залишення поза увагою суду тієї обставини, що сертифікати на земельну частку (пай) по КСП ім. Войкова оформлювались і видавались після рішення Чернігівської РДА від 29 липня 1996 року, тобто вже після смерті його матері, отже за життя вона не могла знати про те, що не отримає сертифікат і може виникнути відповідний спір. Вважає, що суд не мав об`єктивних підстав ставити під сумнів наявність у ОСОБА_2 права на земельну частку або ж сумніватися у можливості отримання цього сертифікату за її життя. Той факт, що матір не встигла отримати сертифікат на право на земельну частку, на думку заяника, не позбавляє її відповідного права, оскільки законодавством передбачений чіткий механізм успадкування її права на земельний пай, що здійснюється за нормами ЦК України.

Наголошує також тому, що Михайло-Коцюбинською селищною радою позов було визнано, а ПОП ім. Войкова, яким не було висловлено позиції щодо спору, із запереченням проти заявлених вимог не зверталося.

Учасниками справи відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, суд першої інстанції, застосувавши нормативно-правові акти та норми ЦК УРСР, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, виходив з того, що матір позивача ОСОБА_2 не отримала сертифікат на земельну частку (пай), не була включена до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, і за життя не реалізувала свого права на земельну частку.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що позивач є сином ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 7 зворот).

З повідомлення ПОП ім. Войкова від 03 грудня 2019 року вбачається, що на підставі рішення зборів колгоспу від 27 січня 1992 року (протокол №1) колгосп ім. Войкова перейменовано в КСП ім. Войкова, який у подальшому на підставі рішення зборів КСП від 22 лютого 2000 року (протокол № 3) реорганізовано в СВК ім. Войкова, а той на підставі рішення загальних зборів СВК від 12 лютого 2001 року (протокол № 1), реорганізовано в ПОП ім. Войкова (а.с. 10 зворот).

16 серпня 1995 року КСП ім. Войкова на підставі рішення виконкому Чернігівської районної Ради народних депутатів від 28 липня 1995 № 67 був виданий Державний акт на право колективної власності на землю серії ІІ-ЧН № 000157, згідно з яким указаному підприємству було передано у колективну власність 4 336,5 га землі в межах згідно з планом. Акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 9 (а.с. 51). Додатком 1 до цього акту є список громадян членів КСП.

Згідно з довідкою ПОП ім. Войкова від 28 вересня 2020 року копія списку громадян членів КСГП ім. Войкова, який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю КСГП ім. Войкова серії ІІ-ЧН № 00015 від 16 серпня 1995 року, відсутня (а.с. 75). Інформація про відсутність наведеного списку громадян до Державного акту підтверджується й листом Міжрайонного управління у Ріпкинському та Чернігівському районах ГУ Держгеокадастру у Чернігівській від 30 жовтня 2020 року (а.с. 105).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла (а.с. 8). Після її смерті відкрилась спадщина, яку прийняв син померлої ОСОБА_1 , про що свідчать видані 05 серпня 1997 року свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 12, 13). До спадкового майна, на яке були видані свідоцтва, належать земельна ділянка площею 0,48 га, розташована на території Михайло-Коцюбинської селищної ради, та житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться по АДРЕСА_1 .

За повідомленням Міжрайонного управління у Ріпкинському та Чернігівському районах ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 18 жовтня 2019 року сертифікат на право на земельну частку (пай) по колишньому КСП ім. Войкова на території Михайло-Коцюбинської селищної ради на ім`я ОСОБА_2 не виготовлявся та не видавався, про що свідчить відсутність підпису у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку пай. (а.с.11зворот).

Довідка ПОП ім. Войкова від 26 листопада 2019 року свідчить про те, що ОСОБА_2 працювала у колгоспі ім. Войкова з 1948 по 1953 роки включно, з 1955 по 1956 роки включно, з 1960 по 1980 роки включно (а.с. 15). З 01 листопада 1985 року ОСОБА_2 було призначено пенсію пожиттєво, що підтверджується пенсійним посвідченням, виданим 05 травня 1987 року колгоспом ім. Войкова (а.с. 9).

Звернувшись з позовом про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, ОСОБА_1 зазначав, що у зв`язку з помилковою відсутністю його матері ОСОБА_2 у списках осіб, які мають право на земельну частку відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю, виданого на підставі рішення виконкому Чернігівської районної ради від 28 липня 1995 року, він позбавлений можливості успадкувати право на земельну частку (пай) після смерті матері, яка була членом колгоспу, а отже мала гарантоване законом право на її отримання.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

У відповідності до приписів ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Пунктами 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року встановлено, що ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Отже спірні відносини, що виникли між учасниками справи, регулюються нормами ЦК УРСР та ЦК України.

Правовідносини щодо здійснення паювання землі регулюються Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/95, згідно з п. 2 якого право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Таким чином, особа набуває право на земельну частку (пай) за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акту на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акту.

Відповідно до ч.ч. 9, 10 ст. 5 ЗК України від 18 грудня 1990 року (в редакції, чинній на час відкриття спадщини), кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому ч.ч. 6, 7 ст. 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. За відсутності спадкоємців переважне право на земельну частку мають члени цих підприємств, кооперативів і товариств.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЗК України від 18 грудня 1990 року (в редакції, чинній на час відкриття спадщини) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Статтею 1 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією (ч. 1 ст. 2 указаного Закону).

Відповідно до ст. 9 ЦК УРСР здатність мати цивільні права і обов`язки (цивільна правоздатність) визнається в однаковій мірі за всіма громадянами Української РСР та інших союзних республік. Правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється зі смертю.

Стаття 524 ЦК УРСР визначає можливість спадкоємства за законом і за заповітом.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Зважаючи на вищенаведені норми та дослідивши обставини справи в сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що висновок районного суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за наявністю для цього законних підстав ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам закону.

Так, за матеріалами справи встановлено, що мати позивача ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Державний акт на право колективної власності на землю серії ІІ-ЧН № 000157, згідно з яким КСП ім. Войкова передано у колективну власність 4 336,5 га землі в межах згідно з планом, був виданий 16 серпня 1995 року.

На підтвердження того факту, що ОСОБА_2 була членом КСП ім. Войкова стороною позивача в ході розгляду справи були надані копія пенсійного посвідчення, довідка ПОП ім. Войкова про періоди роботи ОСОБА_2 у колгоспі та список осіб на невитребувані майнові паї колгоспу ім. Войкова (а.с. 9, 15, 14).

Проте, на переконання колегії суддів, предметом доказування у даній справі є не лише належність матері позивача до членів КСП, а й реалізація нею свого права на отримання сертифікату на земельну частку (пай). Наявні у справі матеріали свідчать про відсутність в архівах ПОП ім. Войкова та Міжрайонного управління у Ріпкинському та Чернігівському районах ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області списків громадян, які є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю по КСГП ім. Войкова від 16 серпня 1995 року. Матеріали цивільної справи не містять жодної інформації, яка б дозволяла зробити висновок про те, що ОСОБА_2 брала участь у жеребкуванні щодо земельних часток (паїв).

В.о. заступник начальника відділу у Чернігівському районі Міжрайонного управління у Ріпкинському та Чернігівському районах ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області у листі від 18 жовтня 2019 року на адресу позивача повідомив його про те, що сертифікат на право на земельну частку (пай) по колишньому КСП ім. Войкова на ім`я ОСОБА_2 не виготовлявся та не видавався, про що свідчить відсутність відповідного запису в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку.

Отже, за життя ОСОБА_2 своє право на отримання сертифікату на земельну частку (пай) не реалізувала. Саме до такого висновку дійшов і суд першої інстанції, вирішуючи даний спір.

За змістом п. 17 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України лише отримані громадянами сертифікати на право на земельну частку (пай) вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

У своїй постанові від 17 березня 2020 року у справі № 396/1683/18-ц Верховний Суд дійшов висновку про те, що у разі відсутності у спадкодавця сертифікату на право на земельну частку (пай) у колишньому КСП та не надання доказів наявності у нього на час смерті права на земельну частку (пай) у колективній власності на землю цього КСП, підстави для визнання за позивачем у порядку спадкування права власності на вказаний пай відсутні. Суд касаційної інстанції зазначив, що громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку. У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП.

Таким чином, всі дії особи щодо набуття права на земельну частку (пай), в тому числі зобов`язання включити до списку осіб, що мають таке право, мають вчинятись особою, яка вважає своє право порушеним. Спадкоємець лише успадковує ті права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Виходячи з наведеного вище, апеляційний суд погоджується з посиланням суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , навіть за умови її включення до списків громадян членів колгоспу, що мали право на земельну частку (пай), які в матеріалах справи відсутні, за свого життя не реалізувала свого права на земельну частку (пай), оскільки її правоздатність припинилась у зв`язку зі смертю.

Відтак, права на земельну частку (пай), яке посвідчено сертифікатом, ОСОБА_2 не набула, а отже і успадкувати таке право позивач не може. Сама по собі обставина, що на момент видачі Державного акту на право колективної власності на землю від 16 серпня 1995 року матір позивача була колишнім членом КСП ім. Войкова, правового значення для правильного вирішення спору не має з підстав, наведених вище.

Не беруться до уваги доводи апеляційної скарги про визнання одним з відповідачів Михайло-Коцюбинською селищною радою позовних вимог, оскільки відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України прийняття у даній справі визнання відповідачем позову буде суперечити вимогам закону.

Таким чином суд першої інстанції у повному обсязі перевірив обставини, що мають значення для вирішення справи, та дійшов переконання про не підтвердження факту набуття ОСОБА_2 за життя права на земельну частку (пай), яке мало б бути посвідчено відповідним сертифікатом, у зв`язку з чим обґрунтовано відмовив позивачеві у визнанні за ним права на землю в порядку спадкування.

Ураховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 25 листопада 2020 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 лютого 2021 року.

Головуюча: Судді: