Справа № 308/2558/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Малюк В.М.,

при секретарі судового засідання Матіко Я.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа: ОСОБА_2 про звільнення майна з-під арешту, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з даною позовною заявою, яку мотивує тим, що під час оформлення спадкового майна, позивачка дізналася про те, що на будинок, який належав її покійній матері - ОСОБА_3 , накладено арешт.

Вказала, що з інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, слідує, що постановою Державної виконавчої служби в м. Ужгород (наразі Ужгородський MB ДВС) від 17.08.2006 року накладено арешт на нерухоме майно, на підставі якої Першою Ужгородською державною нотаріальною конторою було внесено відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 3634164. Об`єктом обтяження виступає будинок за адресою: АДРЕСА_1 , де на даний час зареєстрований та проживає її брат ОСОБА_2 , який теж спадкуватиме частку майна.

Позивачка зазначає, що зверталась до Обласного державного нотаріального архіву та отримала копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження АА 607448 від 17.08.2006 року, яка була винесена на підставі рішення Ужгородського міського суду № 2-55/03 від 17.04.2003 року, де їй в усній формі, порекомендували звернутись до суду з приводу зняття арешту.

З свідоцтва про зміну прізвища, імені, по батькові № НОМЕР_1 вбачається, що її покійна мати і одночасно боржниця за виконавчим провадженням - ОСОБА_4 змінила прізвище « ОСОБА_5 » на прізвище « ОСОБА_6 », однак, остання померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ЇЇ батько, ОСОБА_7 , і одночасно стягувач за виконавчим провадженням також помер ще ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачка зазначає, що оскільки будь-які виконавчі провадження, по відношенню до ОСОБА_8 на даний момент відсутні в АСВП, а також враховуючи те, що і боржник ОСОБА_8 і стягувач ОСОБА_7 померли, остання вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав та просить скасувати арешт на вищезазначене майно, а саме : приміщення 1-2, 1-3,1-4,1-5,1-8,1-9 площею 51,4 кв.м, повітки літ. Б, котельні літ. В, що за адресою: АДРЕСА_1 .

14.06.2021 року, від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив, у якому останній просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку з тим, що Ужгородським міським відділом ДВС встановлено, що у базі АСВП відсутні будь-які відомості про виконавчі провадження зареєстровані відносно ОСОБА_8 , а це унеможливлює встановлення підстав завершення виконавчого провадження, у ході примусового виконання якого було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження АА 607448 від 17.08.2006 року. Також представник відповідача зазначив, що відсутнє будь-яке підтвердження сплати боржником боргу згідно виконавчого документу та виконавчого збору на користь держави.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином в тому числі і шляхом розміщення оголошення на офіційний веб-сайт судової влади.

Третя особа - ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явився хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти заявлених ОСОБА_1 позовних вимог не заперечує.

Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, постановою державного виконавця серії АА 607448 від 17.08.2006 року, при виконанні виконавчого листа №2-55/03, виданого 18.11.2003 року Ужгородським міським судом, накладено арешт на належне ОСОБА_4 майно, зокрема на: приміщення 1-2, 1-3,1-4,1-5,1-8,1-9 площею 51,4 кв.м, повітки літ. Б, котельні літ. В, що за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказані обставини також підтверджуються інформаційною довідкою №245831106 з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Як слідує зі змісту даної постанови державного виконавця, в такій також зазначено, що з ОСОБА_4 підлягає стягненню на користь ОСОБА_7 сума в розмірі 2282,48 грн.

Згідно свідоцтва серії НОМЕР_2 , виданого 28.03.2020 року Берегівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З свідоцтва про зміну прізвища, імені, по батькові № НОМЕР_1 , слідує, що покійна ОСОБА_4 змінила прізвище на « ОСОБА_6 ».

Згідно свідоцтва серії НОМЕР_3 , виданого 14.11.2008 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Тобто, як слідує з наведених обставин, сторони у виконавчому провадженні при виконанні виконавчого листа №2-55/03, виданого 18.11.2003 року Ужгородським міським судом, на даний час, померли.

Як слідує з довідки №23/02-14 від 06.05.2021 року, приватного нотаріуса Гулянич Т.М., за померлою ОСОБА_3 відкрито спадкову справу, що зареєстрована в реєстрі за №66471269 від 24.09.2020 року та згідно якої спадкоємцями майна померлої ОСОБА_3 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

З нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_9 від 11.05.2021 року, слідує, що ОСОБА_9 , яка є спадкоємцем померлого ОСОБА_7 , підтверджує факт отримання нею від спадкоємців померлої ОСОБА_3 - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 2282,48 грн., як компенсацію згідно Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.08.2006 року, яка була винесена на підставі виконавчого листа №2-55/03, виданого Ужгородським міськрайонним судом 18.11.2003 року, у зв`язку з чим заявниця стверджує, що немає будь-яких претензій до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Тобто, з наведеного слідує, що рішення суду, на підставі якого було видано виконавчий лист №2-55/03, в частині боргових зобов`язань, виконано спадкоємцями померлої ОСОБА_3 , яка була стороною у виконавчому провадження.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що накладення, на даний час, арешту на належне ОСОБА_10 майно, перешкоджає ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у встановлений законом спосіб, оформити свої спадкові права та реалізувати гарантовані Конституцією України та законами України, права щодо непорушності права власності.

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно дост.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений в його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. (ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20.03.1952, ратифікованого Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від17.07.1997 № 475/97-ВР, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини конвенційне поняття «майно» являє собою «існуюче майно» або засоби, включаючи право вимоги, відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності (заява №42527/98, рішення від 12.07.2001 р. п. 83).

Засоби юридичного захисту ефективними є тоді, коли вони можуть запобігти виникненню умов, які становлять порушення, або не допустити подальшого існування таких умов (справа «Мельник проти України», заява № 72286/01, рішення від 28.03.2006 р., щодо статті 13).

Втручання в право на мирне володіння майном повинне здійснюватися з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних право особи (справа «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Принцип верховенства права зобов`язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя (справа «Броньовський проти Польщі», заява № 31443/96, рішення від 22.06.2004 р., п. 184).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ч. 1 ст.5 ЦПК України).

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону ( ч. 2 ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Частиною 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у всіх інших випадках арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

З огляду на викладені вище фактичні обставини справи, з врахуванням вказаних норм матеріального та процесуального права, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у справі, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що потреба у подальшому накладені арешту на майно покійної ОСОБА_10 відпала, а тому з врахуванням тих обставин, що зобов`язання за виконавчим листом №2-55/03, виданим 18.11.2003 року Ужгородським міським судом, виконано спадкоємцями померлої ОСОБА_3 , а спадкоємець померлого ОСОБА_7 - ОСОБА_9 не має будь-яких претензій до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а відтак суд вважає, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають до задоволенню.

Керуючись ст. 55 Конституції України, ст.ст. 316,317,319,321 ЦК України, ст. 59 Закону України „Про виконавче провадження", ст.ст. 12, 13, 76, 77, 78, 80, 81, 259, 261, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву - задоволити.

Арешт, накладений постановою державного виконавця серії АА №607448 від 17.08.2006 року, при виконання виконавчого листа, виданого 18.11.2003 року Ужгородським міськрайонним судом, у справі №2-55/03, на все належне ОСОБА_4 майно, а саме на: приміщення 1-2, 1-3,1-4,1-5,1-8,1-9 площею 51,4 кв.м, повітки літ. Б, котельні літ. В, що за адресою: АДРЕСА_1 - скасувати.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.п.15.5 п.15 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються до або через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Повний текст рішення суду складено 23.06.2021 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.М. Малюк