Дата документу 18.06.2021
Справа № 501/1390/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі

головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

предмет та підстави позову: про визнання права власності на автомобіль, визнання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту виконаними, припинення дій договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне та

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 07.05.2021 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на автомобіль, визнання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту виконаними, припинення дій договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, згідно якого просить суд:

- визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки TOYOTA, марки COROLLA, рік випуску 2007, колі сірий, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_1 , тип ТЗ легковий седан, двигун 1794, реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

- визнати зобов`язання виконаними за договором про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу №0 від 03.09.2007, що укладений між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним іноваційним банком «УкрСиббанк», право вимоги за яким належить ОСОБА_1 згідно договору №13791744 про відступлення прав вимоги за кредитним договором застави транспортного засобу від 16.04.2021;

- припинити дію договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 03.09.2007, що укладений між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним іноваційним банком «УкрСиббанк», право вимоги за яким належить ОСОБА_1 згідно договору №13791744 про відступлення прав вимоги за кредитним договором застави транспортного засобу від 16.04.2021.

Позов обґрунтований тим, що 03.09.2007 року між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним іноваційним банком «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, предметом якого є купівля автомобілю марки TOYOTA, марки COROLLA, рік випуску 2007, колір сірий, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_1 , тип ТЗ легковий седан, двигун 1794, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

В подальшому між ПАТ «Дельта банк» та ПАТ «Укрсиббанк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011.

Між ТОВ «Вердикт Капітал» та ПАТ «Дельта банк» укладено договір купівлі-продажу майнових прав №950/К від 09.11.2008, відповідно до якого до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги за кредитним договором №0.

В подальшому між ОСОБА_2 досягнуто згоди щодо відступлення права вимоги за кредитним договором на іншу особу у разі сплати 140 000 грн. на рахунок ТОВ «Вердикт Капітал».

Позивач стверджує в позові, що квитанцією №80054910 від 01.03.2021 та квитанцією №83123279 від 26.03.2021 оплачено на рахунок ТОВ «Вердикт Капітал» 140 000 грн.

Далі, 16.04.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір №13791744 про відступлення прав вимоги за кредитним договором та договором застави транспортного засобу. У відповідності до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна припинено обтяження заставного майна - транспортного засобу.

Позивач вказує в позові, що між нею та відповідачем досягнуто згоди стосовно того, що ОСОБА_1 не буде вимагати виконання кредитного договору в частині повернення грошових коштів у разі передачі ОСОБА_2 у власність транспортного засобу №0, предметом якого є купівля автомобілю марки TOYOTA, марки COROLLA, рік випуску 2007, колір сірий, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_1 , тип ТЗ легковий седан, двигун 1794, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

На підставі викладеного позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Відповідач 26.05.2021 надав до суду відзив на позов, просить суд задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на те, що вона визнає позов в повному обсязі.

ІІ. Інші процесуальні дії у справі, заяви сторін.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 07.05.2021 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.54).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 19.05.2021 справу прийнято до свого провадження та призначено справу до розгляду (а.с.62-63).

Сторони були належним чином сповіщені про судовий розгляд справи, однак до суду не зявились, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 03.09.2007 року між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним іноваційним банком «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, предметом якого є купівля автомобілю марки TOYOTA, марки COROLLA, рік випуску 2007, колір сірий, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_1 , тип ТЗ легковий седан, двигун 1794, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.9-21).

Також, 03.09.2007 року між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним іноваційним банком «УкрСиббанк» укладено додаткову угоду до Договору про надання споживчого кредиту (а.с.22-26).

В подальшому, між ПАТ «Дельта банк» та ПАТ «Укрсиббанк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором №, що підтверджується копією акту прийому - передачі Документації (а.с.27-28).

Далі, між ТОВ «Вердикт Капітал» та ПАТ «Дельта банк» укладено договір купівлі-продажу майнових прав №950/К від 09.11.2008, відповідно до якого до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги за кредитним договором №0, що підтверджується копією договору (а.с.29-31).

Згідно копій квитанцій №80054910 від 01.03.2021 та №83123279 від 26.03.2021 вбачається, що ОСОБА_2 оплачено на рахунок ТОВ «Вердикт Капітал» 140 000 грн. (а.с.33-34).

Між ОСОБА_1 та ТОВ «Вердикт Капітал» 16.04.2021 укладено договір №13791744 про відступлення прав вимоги за кредитним договором та договором застави транспортного засобу (а.с.35-43).

У відповідності до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна припинено обтяження заставного майна - транспортного засобу (а.с.46-47).

ІV. Оцінка Суду.

За правилами статті 392 ЦК Українипозов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову).

З огляду на те, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Відповідно до вимог ст.ст.328, 210 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року №1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року №1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з пунктами 7, 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).

Державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів. Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції.

Таким чином, законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід`ємно пов`язаний з обов`язковою реєстрацією власником придбаного автомобіля у відповідних органах. Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Позивач в позові зазначає, що квитанцією №80054910 від 01.03.2021 та квитанцією №83123279 від 26.03.2021 оплачено на рахунок ТОВ «Вердик Капітал» 140 000 грн. та між нею і відповідачем досягнуто згоди стосовно того, що ОСОБА_1 не буде вимагати виконання кредитного договору в частині повернення грошових коштів у разі передачі ОСОБА_2 у власність транспортного засобу №0, предметом якого є купівля автомобілю марки TOYOTA, марки COROLLA, рік випуску 2007, колір сірий, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_1 , тип ТЗ легковий седан, двигун 1794, реєстраційний номер НОМЕР_2 , щодо якого припинено обтяження.

Таке саме пояснення надала відповідачка у письмовому відзиві на позов.

Отже, відповідач жодним чином не оспорює та не заперечує право власності позивача на такий транспортний засіб.

Разом з тим, позивачем не надано доказів, у кого в користуванні та розпорядженні знаходиться спірний автомобіль та не наведено доказів наявності перешкод з боку відповідача щодо переєстрації (зняття з обліку) транспортного засобу у зв`язку із зміною його власника.

Суд звертає увагу, що повноваження щодо обліку, здійснення державної перереєстрації транспортного засобу, з видачею нового свідоцтва про державну реєстрацію зазначеного транспортного засобу, які виконуються відповідними сервісними центрами є дискреційними.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З огляду на положення ЦПК України, суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції, в даному випадку, цього органу державної влади.

Отже, суд позбавлений процесуальної можливості перебирати на себе повноваження іншого органу у питаннях обліку та здійснення державної перереєстрації транспортного засобу, з видачею нового свідоцтва про державну реєстрацію зазначеного транспортного засобу.

За таких обставин вимога позову в частині визнання права власності на транспортний засіб не підлягає задоволенню.

Крім того, не підлягає задоволенню вимога позову в іншій частині з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ст.48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

За змістом ст.51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України, норми якої кореспондуються зі статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє.

З огляду на викладене, суд позбавлений права самостійно заміняти неналежного відповідача або залучати співвідповідача, оскільки така ініціатива повинна виходити від позивача, який повинен подати відповідне клопотання.

Позивач в позові просить суд:

- визнати зобов`язання виконаними за договором про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу №0 від 03.09.2007, що укладений між ОСОБА_2 та Акціонреним комерційним іноваційним банком «УкрСиббанк», право вимоги за яким належить ОСОБА_1 згідно договору №13791744 про відступлення прав вимоги за кредитним договором застави транспортного засобу від 16.04.2021;

- припинити дію договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 03.09.2007, що укладений між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним іноваційним банком «УкрСиббанк», право вимоги за яким належить ОСОБА_1 згідно договору №13791744 про відступлення прав вимоги за кредитним договором застави транспортного засобу від 16.04.2021.

Суд вважає, що звертаюсь з вимогами в цій частині, позивач повинен був вказати в якості відповідача Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк», або його правонаступника, з яким існує спір з приводу вказаних договорів.

Разом з тим, позивач, на якого законом покладений обов`язок визначати відповідача по справі, не залучив до справи вказану особу. За таких обставин, суд не взмозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується.

У зв`язку із чим, суд розглянув позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач та прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Обґрунтовуючи дане судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таке рішення суду буде відповідати вимогам Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме ст. 6 (право на справедливий суд), ст. 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту відповідача від неправомірних вимог позивача), ст.17 (заборона зловживання правами передбаченими цією Конвенцією), ст.1 Протоколу 1 (захист власності, право мирно володіти своїм майном).

Крім того, відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

З цих підстав, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 258-259, 263, 265 Цивільного- процесуального кодексу України, Суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на автомобіль, визнання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту виконаними, припинення дій договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 18 червня 2021 року.

Суддя Іллічівського міського

суду Одеської області М.І.Петрюченко