233 Справа № 2-н-174/2006
У Х В А Л А

09 червня 2021 року Костянтинівський міськрайоний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартиненко В. С. ,

за участю секретаря судового засідання Штреккер В.О.,

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка Донецької області скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором займу,-

В С Т А Н О В И В:

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з вказаною скаргою звернувся ОСОБА_1 , в якій просив визнати незаконною бездіяльність Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) та зобов`язати Костянтинівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) зняти арешт з нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , а саме з квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вказаних вимог заявник посилався на те, що державним виконавцем у вказаному виконавчому провадженні було арештоване його рухоме майно, що знаходилося за адресою його проживання, вартість якого мало вистачити для погашення заборгованості. Вказане майно боржнику не поверталося. Матеріали виконавчого провадження на теперішній час не збереглися. Проте всупереч чинному законодавству державним виконавцем не було прийнято рішення щодо зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 при поверненні виконавчого документа стягувачу.

Заявник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в скарзі.

Державний виконавець, стягувач в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце його проведення були повідомлені належним чином, державний виконавець надав заяву про розгляд скарги за його відсутності. Згідно з ч. 2 ст. 450 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду скарги.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, поданні на їх підтвердження, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимог з таких підстав.

Судом встановлено, що у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором займу 09 жовтня 2006 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області було видано судовий наказ, яким з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто заборгованість по договору позики від 01.09.2006 р. в розмірі 21715,00 грн.

Постановою державного виконавця державної виконавчої служби у Костянтинівському районі від 20 листопада 2006 року відкрито виконавче провадження з виконання вказаного судового наказу.

Відповідно до Інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 18018601 від 19.02.2014, на підставі заяви ДВС у Костянтинівському районі про реєстрацію обтяження об`єкта нерухомого майна № 81 від 16.04.2007 р. Костянтинівською державною нотаріальною конторою 16.04.2007 за № 4811391 зареєстровано арешт нерухомого майна: квартири за адресою: АДРЕСА_2 , власник ОСОБА_1 .

Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № 31879548 від 12.06.2012 р. державного виконавця ВДВС Костянтинівського МРУЮ накладено обтяження на все нерухоме майно боржника ОСОБА_1 .

Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № 27829514 від 16.10.2012 р. державного виконавця ВДВС Костянтинівського МРУЮ накладено обтяження на все нерухоме майно боржника ОСОБА_1 .

Відповідно до Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно за № 18018646 від 19.02.2014, свідоцтва про право власності на житло від 02 лютого 1995 року, виданого комунальним підприємством «Служба єдиного замовника Костянтинівської міської ради», ОСОБА_1 є власником 1/3 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 березня 2014 року у вказаній справі було задоволено подання відділу державної виконавчої служби Костянтинівського мiськрайонного управління юстиції щодо примусового входження до квартири боржника ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 для проведення виконавчих дій по опису й арешту майна боржника. Дозволено Державній виконавчій службі Костянтинівського МРУЮ примусово проникнути до квартири боржника ОСОБА_1 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Постановою державного виконавця від 23 листопада 2015 року виконавчий документ повернуто стягувачеві відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що торгуючі організації не працюють, реалізувати описане та арештоване майно боржника не можливо.

На час розгляду скарги матеріали виконавчого провадження знищені за закінченням строків зберігання, про що повідомив Костянтинівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) листом від 14.05.2021 № 1212-13/29426.

Відповідно до ч. ч. 5 8 ст. 62 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час вчинення процесуальної дії) не реалізоване на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах протягом двох місяців майно підлягає уцінці державним виконавцем, що проводиться в десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів чи аукціону такими, що не відбулися, або закінчення двомісячного строку реалізації майна на комісійних умовах. Майно може бути уцінене не більш як на 30 відсотків. У разі нереалізації майна в місячний строк з дня проведення уцінки воно повторно уцінюється в такому самому порядку, але не більш як на 50 відсотків початкової вартості майна.

У разі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

У разі якщо стягувач у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання повідомлення державного виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. У разі відсутності в боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання.

У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний у п`ятнадцятиденний строк з дня надходження до державного виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок для обліку депозитних сум органу державної виконавчої служби різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо початкова вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягується виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові.

Судом не встановлено, яке саме майно було описане та арештоване під час примусового проникнення до квартири боржника ОСОБА_1 , вартість цього майна, чи було запропоновано стягувачу залишити за собою нереалізоване майно, чи заявив стягувач письмово про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, чи було знято арешт з цього майна та повернуто боржникові.

Костянтинівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) своїм листом від 08.06.2021 року за № 1212-13/37464 повідомив про те, що на підставі заяви ДВС у Костянтинівському районі про реєстрацію обтяження об`єкта нерухомого майна № 81 від 16.04.2007 року Костянтинівською державною нотаріальною конторою 16.04.2007 року за реєстраційним номером обтяження 4811391 було зареєстровано арешт нерухомого майна , а саме квартири за адресою: АДРЕСА_2 у виконавчому провадженню № 28922335 судовий наказ №2-н-174 від 09.11.2006 року виданий Костянтинівським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 збитку у розмірі 21715,00 грн.;

- за реєстраційним номером обтяження 12615599 від 12.06.2012 року постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження виданої ВДВС Костянтинівського МРУЮ було накладено арешт на все нерухоме майно боржника по виконавчому провадженню № 31879548 постанова № 107 від 12.12.2011 року видана управлінням Пенсійного фонду України про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у сумі 680,00 трн.;

- за реєстраційним номером обтяження 13455917 від 16.10.2012 року постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження виданої ВДВС Костянтинівського МРУЮ було накладено арешт на все нерухоме майно боржника по виконавчому провадженню № 27829514 виконавчий лист № 2-3109 від 22.06.2010 року виданий Костянтинівським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь тепломережі боргу у сумі 4229,72 грн. Вище вказані обтяження на даний час є актуальними.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час вчинення процесуальної дії) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

У постанові Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 607/3894/17 було викладено такий правовий висновок. Короткий зміст позовних вимог. Позивач звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", треті особи: Івано-Франківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія", про зняття арешту з майна.

Позов мотивовано тим, що вказаний арешт накладено в процесі виконання рішення суду на підставі якого видано виконавчий лист про стягнення з відповідачів на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованості за кредитним договором від 18 квітня 2007 року N 0 у розмірі 1 304 199 грн 39 коп. та судових витрат у розмірі 1 820 грн. Вказаний виконавчий лист повернутий стягувачу, тому виконавче провадження фактично є закінченим. Виконавчий документ повторно до виконання не пред`являвся та строк на таке пред`явлення стягувачем пропущений.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22 червня 2017 року позов задоволено. Знято арешт з майна - квартири, накладеного згідно із постановою про арешт майна та заборону його відчуження ВП N 25738199 від 04 квітня 2011 року старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області (номери записів про обтяження N 6868038 від 04 жовтня 2011 року, N 6863657 від 04 жовтня 2015 року, N 6863662 (спеціальний розділ) від 04 жовтня 2011 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна). Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення районного суду мотивовано тим, що реального виконання рішення суду про стягнення з позивача на користь ПАТ "УкрСиббанк" 1 304 199 грн 39 коп. заборгованості та 1 820 грн судових витрат не здійснюється, тому що виконавчий лист, виданий на його підставі, повернений стягувачу, повторно до виконання не пред`являвся та пропущено термін на таке пред`явлення, наявність арешту на майно є невиправданим, а тому таке обмеження слід зняти.

Мотивувальна частина. Позиція Верховного Суду.

Законодавець у частині першій статті16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Частиною другою статті 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.

Згідно із частиною першою статті 32 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року N 606-XIV заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті11 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року N 606-XIV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до частин першої, другої, третьої та четвертої статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року N 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із статтею 383 ЦПК України 2004 року сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 60 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції чинній на момент вчинення процесуальної дії).

Згідно із статтею 60 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року N 606-XIV особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Зазначені у цій статті постанови можуть бути оскаржені сторонами в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Частини третя та четверта статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року N 606-XIV встановлюють випадки зняття арешту з майна боржника за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби або за постановою державного виконавця.

Публічно-правовими є спори між особою, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні і яка не є боржником у цьому провадженні, та органом державної виконавчої служби - суб`єктом владних повноважень з приводу рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна, що не пов`язані з визнанням права власності на арештоване майно.

Таким чином, за змістом наведених положень Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року N 606-XIV, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За змістом статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року N 606-XIV до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року N 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" роз`яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статтей 57, 58 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції чинній на момент вчинення процесуальної дії).

Відповідно до положень статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року N 606-XIV і роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року N 4 "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" (з наступними змінами) особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Таким чином, арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України 2004 року.

Підставою обтяження майна позивача є постанова від 04 квітня 2011 року, винесена державним виконавцем державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції в рамках виконавчого провадження ВП N 25738199 від 04 квітня 2011 року з примусового виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про стягнення з відповідача 1 304 199 грн 39 коп. заборгованості та 1820 грн судових витрат за рахунок заставного майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач обґрунтував свої вимоги тим, що накладення арешту на майно порушує його права, як власника, захист якого передбачено статтею 41 Конституції України, статтями 317, 319, 321, 391 ЦК України.

В силу частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, правильно виходив із того, що за змістом поданої позовної заяви між сторонами немає спору про право власності (користування) на майно, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, тому заява про звільнення майна з під арешту повинна розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України 2004 року.

Оскільки судом встановлено, що між сторонами, а саме стягувачем ОСОБА_2 та боржником ОСОБА_1 немає спору про право власності (користування) на майно, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, застосовуючи вищевказаний правовий висновок, викладений Верховним Судом, суд дійшов висновку про те, що заява ОСОБА_1 про звільнення майна з під арешту повинна розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Також оскільки судом встановлено, що державний виконавець встановив підставу повернення виконавчого документу стягувачу - п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», водночас зазначив іншу причину повернення, відмінну від «встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника», а саме «у зв`язку з тим, що торгуючі організації не працюють, реалізувати описане та арештоване майно боржника не можливо», та судом не встановлена наступна доля цього майна: чи було запропоновано стягувачу залишити за собою нереалізоване майно, чи заявив стягувач письмово про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, чи було знято арешт з цього майна та повернуто боржникові, водночас у державному реєстрі виконавчих проваджень відсутнє будь-яке рішення державного виконавця з приводу майна, яке було описане та арештоване під час примусового проникнення до квартири боржника ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про те, що вказана бездіяльність державного виконавця порушує право власності ОСОБА_1 , в зв`язку з чим має бути визнана незаконною.

З огляду на те, що внаслідок незаконної бездіяльності державного виконавця не можливо встановити наявність підстав для продовження існування арешту нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , а саме квартири АДРЕСА_1 , зареєстрованого Костянтинівською державною нотаріальною конторою 16.04.2007 за № 4811391, накладеного на підставі заяви ДВС у Костянтинівському районі про реєстрацію обтяження об`єкта нерухомого майна № 81 від 16.04.2007 в межах виконавчого провадження № 28922335, відкритого на підставі судового наказу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 09 жовтня 2006 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором займу, а також на те, що судом було встановлено, що вказане виконавче провадження фактично завершене та судом не встановлено особу, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення права чи свободи заявника, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язати Костянтинівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) зняти вказаний арешт.

Зважаючи на те, що судом встановлено, що окрім виконавчого провадження № 28922335 з виконання судового наказу №2-н-174, виданого 09.11.2006 року Костянтинівським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 збитку у розмірі 21715,00 грн., в межах якого накладено обтяження об`єкта нерухомого майна № 81 від 16.04.2007 р. Костянтинівською державною нотаріальною конторою 16.04.2007 за № 4811391, наявні також обтяження №12615599 від 12.06.2012, накладене постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № 31879548 від 12.06.2012 р. державного виконавця ВДВС Костянтинівського МРУЮ по виконавчому провадженню № 31879548 з примусового виконання постанови № 107 від 12.12.2011 року, виданої управлінням Пенсійного фонду України про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у сумі 680,00 трн, та обтяження № 13455917 від 16.10.2012 року, накладене постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № 27829514 від 16.10.2012 р. державного виконавця ВДВС Костянтинівського МРУЮ по виконавчому провадженню № 27829514 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3109 від 22.06.2010 року, виданого Костянтинівським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь тепломережі боргу у сумі 4229,72 грн., суд дійшов висновку про необхідність скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Керуючись ст. 260, 261, 353, 450,451, 452 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором займу задовольнити частково.

Визнати незаконною бездіяльність Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) та зобов`язати Костянтинівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) зняти арешт з нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , а саме з квартири АДРЕСА_1 , зареєстрований Костянтинівською державною нотаріальною конторою 16.04.2007 за № 4811391, накладений на підставі заяви ДВС у Костянтинівському районі про реєстрацію обтяження об`єкта нерухомого майна № 81 від 16.04.2007 р. в межах виконавчого провадження № 28922335, відкритого на підставі судового наказу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 09 жовтня 2006 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором займу.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Дата складання повного тексту ухвали 14 червня 2021 року.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суддя