ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 623/5/21
провадження № 22-ц/818/3110/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: судді Тичкової О.Ю.,
суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
сторони справи:
відповідачі - Виконавчий комітет Ізюмської міської ради
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 18 березня 2021 року в складі судді Герцова О. М., -
Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 18 березня 2021 року позов задоволений частково, стягнуто з Виконавчого комітету Ізюмської міської ради на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 гривень. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Виконавчого комітету Ізюмської міської ради на користь держави 908,00 гривень судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що факт порушення прав позивача на отримання відповіді на його звернення в зазначений законом строк установлений Харківським окружним адміністративним судом. Постановою цього суду від 19.11.2020 визнано бездіяльність Виконавчого комітету Ізюмської міської ради щодо ненадання відповіді протиправною. Внаслідок вказаної протиправної бездіяльності ОСОБА_1 завдана шкода, яка спричинила у неї негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я. Також, завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та приниженні честі та гідності з тих підстав, що їй довелося присвятити багато свого часу, творчої енергії та сил на захист порушеного права. Внаслідок протиправних дій відповідача, було порушено його стан душевної рівноваги, для відновлення якого їй доводилося докладати додаткові вольові та психологічні зусилля, у зв`язку з чим, вона була позбавлена можливості повноцінно насолоджуватися життям, працювати, для чого потрібен виважений стан емоційного спокою. Більш того, внаслідок неправомірних дій відповідача, були порушені його нормальні життєві зв`язки з партнерами, друзями, з яким вона змушена додатково пояснювати чому вона стала менш привітнішою, менше приділяти часу друзям, сім`ї, родичам та ін. Також, це завдало їй страждань, як інваліду 2 групи. Залежно від характеру та обсягу страждань суд визначив розмір відшкодування позивачу завданої моральної шкоди у розмірі 500 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду змінити в частині розміру моральної шкоди. Посилається на не відповідність висновків суду встановленим обставинам у справі, що призвело до неправильного застосування вимог закону. Суд не встановив наявність установлених законом підстав для відшкодування моральної шкоди та ухвалив необґрунтоване рішення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при визначені розміру моральної шкоди судом першої інстанції не враховано практику інших судів першої інстанції, апеляційної інстанції та касаційної інстанції, також те, що вона є інвалідом ІІ групи та має права відповідно до Конвенції про права осіб з інвалідності, зазначений судом розмір відшкодування моральної шкоди вважає недостатнім.

У відзиві на зазначену апеляційну скаргу Виконавчий комітет Ізюмської міської ради, просить у її задоволені відмовити. Посилається на безпідставність та недоказаність доводів апеляційної скарги про завдання ОСОБА_1 моральної шкоди діями відповідача.

Згідно із частинами 1, 2 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.07.2020 в адміністративній справі № 520/5617/2020, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2020, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений частково, визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Ізюмської міської ради щодо ненадання інформації за її запит на отримання публічної інформації від 06.04.2020 у п`ятидений строк, в решті позовних вимог відмовлено ( а.с. 17-29).

Адміністративним судом було встановлено, що запит ОСОБА_1 про надання публічної інформації надійшов до Виконавчого комітету Ізюмської міської ради 09.04.2020, проте належних доказів про направлення відповіді на її запит, як стверджує відповідач 14.04.2020 в матеріалах справи не міститься. Повторну відповідь на вищезазначений запит відправлено лише 25.05.2020, про що є підтвердження в наявних матеріалах справи ( а.с. 21).

За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу (надалі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно роз`яснень викладених у пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній собі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості..

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано керувався вимогами ст. 56 Конституції України та ст.ст. 23, 1173 ЦК України. При визначені розміру відшкодування у 500 грн, суд виходив з глибини та характеру негативних переживань позивача, який змушений був захищати своє порушене право в судовому порядку, витрачати зусилля та час для цього, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого часу та побуту.

Судова колегія погоджується з зазначеним висновком суду та вважає, що він відповідає встановленим п.6 ч.1 ст.3 ЦК України засадам справедливості, добросовісності та розумності. Виконавчий комітет Ізюмської міської ради, як орган державної влади, повинен діяти строго у відповідності з вимогами закону, але допустив по відношенню до відповідача бездіяльність у вигляді ненадання відповіді на запит позивача про отримання публічної інформації від 06.04.2020 Відповідь на зазначений запит була надіслана відповідачем добровільно 25.05.2020, що встановлено рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.07.2020. Не отримавши відповідь, у зазначений п`ятиденний строк, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права ( а.с. 21). Викладене свідчить про нетривалий характер страждань позивача.

Виходячи з наведеного вище обґрунтування, враховуючи глибину та характер негативних переживань позивача, судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про невірне визначення судом розміру завданих йому моральних страждань за ненаданням відповіді у п`ятиденний строк.

Оскільки доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростували законності та обґрунтованості рішення суду від 18.03.2021, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 18 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 18 червня 2021 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П.Пилипчук