Постанова

Іменем України

16 червня 2021 року

м. Київ

справа № 127/28684/18

провадження № 61-17068св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 квітня 2019 року в складі судді Воробйова В. В. та на постанову Вінницького апеляційного суду від 31 липня 2019 року в складі колегії суддів Сопруна В. В., Матківської М. В., Міхасішина І. В.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна в натурі.

В обґрунтування позову зазначала, що їй та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька належить по Ѕ частці у праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

Оскільки сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу успадкованого будинку та земельної ділянки, позивач просила виділити їй в натурі у власність Ѕ частину будинку, зокрема: ванну 1-7 площею 5,8 м2; коридор 1-1 площею 5,8 м2; прихожу 1-6 площею 16,5 м2; кімнату 1-5 площею 17 м2; криницю № 4; частину земельної ділянки, на якій розташовані перелічені приміщення з урахуванням саду, який примикає до АДРЕСА_1 , що знаходиться зі сторони сусіднього будинку НОМЕР_2 . Іншу частину майна позивач просила залишити у власності ОСОБА_2 .

У грудні 2018 року ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 про поділ майна в натурі. Вказує, що сторонам на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька належить по Ѕ частці у праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 надав суду висновок експерта від 28 лютого 2019 року із запропонованими трьома технічно можливими варіантами поділу домоволодіння.

Інший співвласник домоволодіння ОСОБА_1 на його пропозиції щодо викупу її частки домоволодіння не відреагувала, станом на час звернення з цим позовом до суду сторони не дійшли згоди щодо розподілу спадкового майна, у зв`язку з чим ОСОБА_2 з урахуванням уточнених позовних вимог просив виділити в натурі та визнати за ним право власності, відповідно до варіанту № 2 висновку експерта № 478/60-019 від 28 лютого 2019 року щодо поділу житлового будинку літ. «А» з прибудовою, господарських будівель та споруд домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме на: частину житлового будинку літера «А», загальною площею 26,2 м2: кімнату 1-3 площею 9,7 м2, прихожу 1-6 - площею 16,5 м2 вартістю 150 963 грн; прибудову літера «а» вартістю 170 466 грн; сарай літера «Б» вартістю 46 176 грн; погріб літера «п/Б» вартістю 67 558 грн; сарай літера «б» вартістю 59 211 грн; сарай літера «б 1» вартістю 2212 грн; вбиральню літера «Д» вартістю 10 344 грн; огорожу №2 вартістю 9365 грн; Ѕ огорожі № 3 вартістю 8051 грн; криницю № 4 вартістю 15 824 грн, та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію різниці вартості майна при відступленні від ідеальних часток 50/50 в розмірі 135 803,50 грн. Також просив виділити в натурі та визнати право власності за ним на 2/3 частини земельної ділянки із стягненням з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації різниці вартості 17% (відступлення від часток 50/50) в розмірі 130 390 грн.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 31 липня 2019 року, позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково:

- припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 , реєстровий № НОМЕР_1 ;

- виділено ОСОБА_1 в натурі у власність 49/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 , відповідно до варіанту № 3, запропонованого у висновку експерта № 478/60-019 від 28 лютого 2019 року, загальною вартістю 399 837,50 грн, а саме:

- частину житлового будинку літ. «А» загальною площею 33,5 м2, яка складається з прихожої 1-6 площею 16,5 м2 та кімнати 1-5 площею 17,0 м2;

- частину прибудови літ. «а» загальною площею 11,6 м2, що складається з коридора 1-1 площею 5,8 м2 та ванної 1-7 площею 5,8 м2;

- погріб літ. «п/Б»;

- сарай літ. «б1»;

- сарай літ. «В»;

- Ѕ огорожі № 1;

- Ѕ огорожі № 2;

- Ѕ огорожі № 3;

- криницю № 4;

- виділено ОСОБА_2 в натурі у власність 51/100 частину житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 , відповідно до варіанту № 3, запропонованого у висновку експерта № 478/60-019 від 28 лютого 2019 року, загальною вартістю у 408 895,50 грн, а саме:

- частину житлового будинку літ. «А» загальною площею 32,8 м2, що складається з: кімнат 1-4 площею 23,1 м2; кімнат 1-3 площею 9,7 м2;

- частину прибудови літ. «а» загальною площею 12,3 м2, що складається з кухні 1-2 площею 12,3 м2;

- сарай літ. «Б»;

- сарай літ. «б»;

- вбиральню літ. «Д»;

- Ѕ огорожі № 1;

- Ѕ огорожі № 2;

- Ѕ огорожі № 3;

- стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 529 грн компенсації за відхилення від ідеальних часток;

- в іншій частині позовних вимог відмовлено;

- вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що поділ спадкового майна за варіантом № 3 висновку експерта № 478/60-019 від 28 лютого 2019 року відповідатиме інтересам сторін у справі при незначному відхиленні від ідеальних часток. Відмовляючи в частині позовних вимог про виділення в натурі земельної ділянки, що перебуває у спільній частковій власності, суд першої інстанції виходив із того, що ці вимоги є недоведеними, оскільки наданий ОСОБА_2 висновок експерта № 478/60-019 за результатами проведення судової комплексної оціночно-земельної, оціночно-будівельної, будівельно-технічної експертизи не містить варіантів поділу земельної ділянки.

Аргументи учасників справи

У вересні 2019 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 квітня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 31 липня 2019 року, просить їх скасувати як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що згоду на здійснення компенсації на користь ОСОБА_1 при відхиленні від ідеальних часток в розмірі 4 529, 00 грн ОСОБА_2 не надавав, як і ОСОБА_1 своєї згоди на отримання такої компенсації не надавала; судом першої інстанції був обраний варіант поділу, який передбачає більш об`ємні та вартісні ремонтно-будівельні роботи та передбачає отримання відповідних дозволів; встановлений судами варіант розподілу не передбачає окремий вхід (виїзд) до частини домоволодіння з проїзної частини; вбиральня літ. «Д», яка виділена у власність ОСОБА_2 , знаходиться на самовільно зайнятій земельній ділянці площею 0,082 га, власником якої є Вінницька міська рада, яку не залучено до участі у справі; при поділі суди не врахували необхідності обладнаних ізольованих інженерних мереж газопостачання із зовнішніх мереж, які потребують відповідних дозволів; проводити будь-які будівельні роботи (добудови) навколо будинку сторін неможливо у зв`язку з обмеженнями, які встановлені на дану земельну ділянку.

Вказує, що суди безпідставно відмовили у задоволенні позовних вимог про поділ земельної ділянки, що знаходиться під будинком, оскільки під час розгляду справи ОСОБА_2 заявив клопотання про призначення у справі додаткової судової будівельно-технічної експертизи, у задоволенні якого безпідставно відмовлено апеляційним судом.

14 листопада 2019 до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу ОСОБА_2 , у якому вона просить залишити її без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін. Відповідаючи на доводи касаційної скарги, зазначає, що:

- суди з урахуванням інтересів сторін, зробили обґрунтований висновок про поділ будинку між сторонами відповідно до запропонованого експертом технічно можливого поділу будинку за варіантом № 3, який при незначному відхиленні від ідеальних часток не передбачає перебудови несучих конструкцій і не знижує несучої здатності опорних конструкцій будинку;

- виконання наведених у варіанті № 3 робіт переобладнання будинку не потребує отримання документів, що дають право на їх проведення;

- ОСОБА_1 не заперечувала і давала свою згоду на отримання компенсації різниці вартості у розмірі 4 529 грн при відхиленні від ідеальних часток;

- вбиральня літ «Д» знаходиться на земельній ділянці, що належить сторонам у справі, що підтверджується технічною документацією від 01 листопада 2019 року, а тому у суду не було підстав для залучення до участі у справі Вінницької міської ради;

- суди обґрунтовано відмовили ОСОБА_2 у поділі земельної ділянки, оскільки наданий відповідачем за первісним позовом експертний висновок не містить у собі варіантів поділу земельної ділянки.

- апеляційний суд обґрунтовано відмовив представнику ОСОБА_2 у призначенні додаткової судової будівельно-технічної експертизи, оскільки відповідач за первісним позовом не заявляв таке клопотання у суді першої інстанції і не надав апеляційному суду доказів неможливості їх подання з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 27 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 09 червня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності в порядку спадкування належить по Ѕ частці нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , до складу якого входять: житловий будинок з прибудовою, цегляний, житловою площею 49,8 м2, позначений літерою «А», сарай «Б», погріб «П/Б», сарай «б», сарай «б1», вбиральня «Д», сарай «В», криниця «№ 4», огорожа «№ 1-3», за реєстровим № 13382, земельна ділянка площею 0,1 га кадастровий номер :03:014:0208.

Згідно з висновком експерта ТОВ «Подільський центр судових експертиз» № 478/60-019 від 28 лютого 2019 року ринкова вартість домоволодіння разом із земельною ділянкою складає 1 575 733 грн.

Поділити в натурі спірний житловий будинок по Ѕ частині співвласникам без відступу від ідеальних часток не вбачається можливим. Провести розподіл спірного майна максимально наближено до часток співвласників домоволодіння можливо тільки при умові зміни існуючих планувальних рішень.

Експерти запропонували три варіанти поділу по сформованому порядку користування житловим будинком літ. «А» з надвірними спорудами, з яких варіант № 3 найбільше наближений до рівності часток співвласників.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.

Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Частиною першою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Згідно з частинами другою-третьою статті 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року в справі № 6-12цс13 зроблено висновок, що «у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється зі спільної власності, у разі поділу спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників (стаття 367 ЦК України). Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку зі самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників».

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 зроблено висновок, що «виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно».

За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна таке питання вирішується судом та враховується, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється; при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто становити окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікаю об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них».

Виходячи з планування і розмірів приміщень, експерт запропонував три технічно-можливі варіанти розподілу спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами з компенсацією за відступ від частки.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, встановивши, що спірний житловий будинок є спільною частковою власністю сторін, проте між ними існує спір щодо порядку володіння та користування цим будинком, ураховуючи висновок судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи від 28 лютого 2019 року, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, обравши третій варіант поділу, який більш наближений до рівності часток співвласників, із присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Аргументи касаційної скарги про те, що сторони не надавали згоду на компенсацію вартості відхилення від ідеальних часток, не заслуговують на увагу, оскільки при зверненні з позовом ОСОБА_2 не заперечував проти грошової компенсації на користь ОСОБА_1 , яка в свою чергу не заперечувала проти отримання від нього відповідної грошової компенсації.

Посилання у касаційній скарзі про не залучення до участі у справі Вінницької міської ради також не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до технічного паспорту на садибний житловий будинок від 22 грудня 2011 року виділена ОСОБА_2 вбиральня літ «Д» розташована на земельній ділянці, що знаходиться у власності сторін.

Відмовляючи у задоволенні позову про поділ земельної ділянки суди зробили правильний висновок про те, що позивач не довів належними, допустимими та достатніми доказами обґрунтованості позовних вимог, оскільки не надав суду варіанти поділу земельної ділянки.

Аргументи касаційної скарги про те, що апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про призначення повторної експертизи, не заслуговують на увагу.

У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні. Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № №346/5603/17 (провадження № 61-41031св18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17 (провадження № 61-13405св18).

Аналіз матеріалів справи свідчить, що: під час розгляду справи судом першої інстанції судова експертиза для з`ясування викладених у позовній заяві обставин не призначалась та не проводилась, на підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_2 надав суду експертний висновок з технічно можливими варіантами поділу будинку та господарських будівель, який не містить у собі варіантів поділу земельної ділянки, про що суд першої інстанції повідомив позивача та роз`яснив право на подання відповідного клопотання до суду першої інстанції, проте клопотання про проведення повторної експертизи ОСОБА_2 подав до апеляційного суду.

У постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року в справі № 340/250/18 (провадження № 61-21284св19) міститься висновок про те, що «апеляційний суд порушив вимоги статті 83, частини третьої статті 367 ЦПК України щодо прийняття нових доказів, оскільки у суді першої інстанції позивачу роз`яснено її право заявляти клопотання про призначення експертизи, реалізувати таке право позивач відмовилась. Суд апеляційної інстанції, призначаючи проведення судової земельно-технічної експертизи у цій справі, не перевірив наявність обставин, підтверджених доказами, щодо неможливості подання відповідного клопотання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від позивача, а тому дійшов помилкового висновку про наявність підстав для призначення відповідної експертизи під час апеляційного розгляду справи. Апеляційний суд також не врахував, що саме сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, зокрема подання/неподання клопотань і доказів у строк, визначений процесуальним законодавством».

За таких обставин апеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про проведення повторної експертизи, оскільки ОСОБА_2 не зазначив обставин, підтверджених доказами, щодо неможливості подання відповідного клопотання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від позивача

Інші доводи касаційної скарги стосовно поділу домоволодіння між сторонами не можуть бути підставою для задоволення касаційної скарги, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої та апеляційної інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який обґрунтовано їх спростував.

Згідно частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскарженні рішення суду першої та апеляційної інстанції ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої та постанову суду апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 квітня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 31 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук

М. Ю. Тітов