ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2021 року м. Чернівці Справа № 717/335/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Владичана А.І., Литвинюк І.М.,

секретар: Скрипка С.В.,

позивач: акціонерне товариство «Оператор газорозподільчої системи «Чернівцігаз»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

при розгляді справи за апеляційною акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» (далі по тексту АТ «ОГС «Чернівцігаз») на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 15 квітня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Телешмана О.В., дата складання повного тексту рішення 15 квітня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року АТ «ОГС «Чернівцігаз» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надання послуг з розподілу природного газу за період з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року у розмірі 3268,73 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що відповідач є споживачем послуг по газопостачанню. Фактом приєднання побутового споживача ОСОБА_1 до умов договору є щомісячне споживання певних об`ємів природного газу за адресою споживача по особовому рахунку № НОМЕР_1 , що свідчить про надання йому послуг.

Вказує, що оператором ГРМ боржнику визначено місячну вартість послуги з розподілу природного газу в розмірі 254,23 грн за кожен місяць на період з січня 2020 року по червень 2020 року включно, з 01.07.2020 року щомісячна плата за послугу розподілу природного газу становила 290,55 грн.

Відповідно до умов абз.2-4 пункту 6.6. розділу VI Типового договору розподілу природного газу оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який є побутовим, до 20 числа місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунка Оператора ГРМ.

Провадження №22-ц/822/648/21

Однак, споживач не виконав взяті на себе зобов`язання по своєчасному розрахунку за послуги з розподілу природного газу, встановлені абз.2 пункту 6.6. Договору, та за період з 01.01.2020 року до 31.12.2020 року допустив заборгованість перед AT «ОГС «Чернівцігаз», яку позивач просив стягнути.

Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 15 квітня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду АТ «ОГС «Чернівцігаз» оскаржило його в апеляційному порядку.

Вказує, що суд помилково і не повно встановив обставини справи, які мають значення для справи внаслідок неправильного їх дослідження та оцінки.

Вважає, що для приєднання до умов договору розподілу та фактичного укладення договору споживачу необов`язково мати підписану заяву-приєднання, фактом такої згоди споживача про приєднання до умов цього Договору та його укладення можуть бути як сплата рахунка Оператора ГРМ, так і будь-які інші докази на підтвердження споживання природного газу споживачем, а фактом приєднання побутового споживача ОСОБА_1 до умов даного Договору є щомісячне споживання певних об`ємів природного газу за адресою споживача по особовому рахунку № НОМЕР_1 , що підтверджується Витягом з персоніфікованих даних про фактичний об`єм природного газу, розподіленого АТ «ОГС «Чернівцігаз».

Зазначає, що ОСОБА_1 споживає природний газ за адресою АДРЕСА_1 , а тому між сторонами наявні договірні відносини, які повинні виконуватися.

Посилається на вимоги ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги».

Також вказує, що позивач є оператором ГРМ, який відповідно до ліцензії здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу на території Чернівецької області та надавав послуги з газорозподілу (доставки) природного газу до помешкання позивача.

Крім того, стверджує, що Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, місцем провадження господарської діяльності AT «Чернівцігаз» визначено територію Чернівецької області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації AT «Чернівцігаз» без виключень, що безумовно свідчить про відсутність на території Чернівецької області інших ліцензіатів з розподілу природного газу, а тому висновки суду першої інстанції про відсутність доказів на підтвердження законності збування газорозподільної системи в межах села Вартиківці є помилковими та ставлять під сумнів рішення Національної комісії.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечив наявність у власності, господарському віданні, користуванні й експлуатації АТ «Чернівцігаз» в межах с. Вартиківці Дністровського району Чернівецької області газорозподільної системи.

Крім того, звертає увагу, що позивач не довів, що він є суб`єктом права власності та мав право її передати споживачу, про що суд першої інстанції вірно зазначив, а інформація про Еіс-код споживача отримана та використовується позивачем у незаконний спосіб, що в сукупності з іншими викладеними обставинами унеможливлює діяльність АТ «Черніцвігаз» як оператора ГТС.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи наступного.

У відповідності до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні, а представником позивача не надано суду заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу, яка була б надіслана чи надана відповідачу та підписана відповідачем, а також в матеріалах справи відсутній, а представником позивача не надано суду доказів, які б підтверджували, що відповідачу було надано хоча б один рахунок позивача, як Оператора ГРМ на оплату вартості послуги з розподілу природного газу і відповідач оплатив або не оплатив вартість послуги з розподілу природного газу хоча б за одним рахунком.

Також представник позивача не надав суду жодного доказу, який би підтверджував той факт, що відповідач спожив саме той природний газ, який розподілив (перемістив) відповідачу позивач і що позивач є єдиним діючим постачальником природного газу для відповідача.

Крім того, представник позивача не надав суду жодного доказу, що у АТ «Чернівцігаз» в межах с. Вартиківці Дністровського району Чернівецької області на законних підставах перебуває газорозподільна система, володіючи якою позивач надавав послуги з постачання природного газу відповідачу ОСОБА_1 , а також, що відповідач підключений до даної газорозподільної системи ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ, тобто позивача АТ «Чернівцігаз», а твердження представника позивача, шо єдиним підприємством, що здійснює розподіл та транспортування природного газу на території Чернівецької області, в тому числі стосовно відповідача є АТ «Чернівцігаз», є припущенням і не підтверджено жодними доказами.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду, виходячи з наступного.

Так, матеріали справи містять копію типового договору розподілу природнього газу (а.с.7-17), однак судом встановлено відсутність підтверджуючих письмових доказів, що ОСОБА_1 є споживачем природного газу, за адресою: АДРЕСА_1 , та має особовий рахунок № НОМЕР_1 .

З копії постанови №3049 від 24.12.2019 року «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ «Чернівцігаз» вбачається, що на період з 01.01.2020 року по 30.06.2020 року тариф на послуги розподілу природного газу у розмірі 1,05 грн за 1 м.куб на місяць; з 01.07.2020 року тариф на послуги розподілу природного газу у розмірі 1,20 грн за 1 м.куб (а.с.18).

Згідно довідки про розрахунок боргу ОСОБА_1 , виготовленого позивачем вбачається, що борг останнього з січня 2020 по грудень 2020 складає 3 268,73 грн (а.с.20).

Пунктом 1.2. Типового договору визначено, що умови цього договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до ЗУ «Про ринок природного газу» і КГС, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 року №2494.

Згідно п.1.3. Типового договору, він є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог ст.ст.633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Абзац 2 п.6.6. Типового договору визначає, що оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який є побутовим, до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунка Оператора ГРМ.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 ЦК України).

В силу частин 1-5 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

Статтею 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до ст.526, п.4 ч.1 ст.611 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - відшкодування збитків.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2494 затверджений Кодекс газорозподільних систем, який набрав чинності 27 листопада 2015 року, який розроблений відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» та визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем.

Відповідно до умов Договору розподілу природного газу, Споживач зобов`язався здійснювати розрахунки в розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором та не допускати несанкціонованого відбору природного газу (підпункти 1 та 5 пункту 7.4 розділу VII Договору).

Статтею 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» також встановлені права та обов`язки споживачів, зокрема обов`язок оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

З урахуванням визнання відповідачем обставини користування газом та відсутності заперечень щодо розрахунку заборгованості обов`язком доказування у цій справі, покладеного процесуальним законом на позивача, було доведення перебування у володінні та/або користуванні (на будь-якому праві) у АТ «Чернівцігаз» як Оператора ГРМ газової мережі в межах с. Вартиківці Дністровського (колишнього Кельменецького) р-ну Чернівецької області.

Так, матеріали справи не містять, а представником позивача не надано суду заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу, яка була б надіслана чи надана відповідачу та підписана останнім, що в свою чергу підтвердило б договірні відносини між сторонами у справі, а також відсутні будь-які рахунки від позивача, як Оператора ГРМ на оплату вартості послуг з розподілу природного газу на ім`я відповідача, та докази оплати таких останнім.

Також, стороною позивача не надано суду жодного доказу, що у АТ «Чернівцігаз» в межах с. Вартиківці Дністровського району Чернівецької області на законних підставах перебуває газорозподільна система, володіючи якою позивач надавав послуги з постачання природного газу відповідачу ОСОБА_1 а також, що відповідач підключений до даної газорозподільної системи ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ, тобто позивача АТ «Чернівцігаз».

Доводи апелянта про те, що Національною комісією, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, місцем провадження господарської діяльності AT «Чернівцігаз» визначено територію Чернівецької області, де знаходиться газорозподільна система, отже перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації AT «Чернівцігаз», поза будь-яким сумнівом не свідчить, що на території Чернівецької області не здійснюється господарської діяльності іншим Оператором ГРМ, зокрема в межах с. Вартиківці.

Що стосується витягу з персоніфікованих даних про фактичний об`єм природного газу, розподіленого АТ «Чернівцігаз» (як Оператором ГРМ) побутовому споживачу, об`єкт якого підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ, як документального підтвердження факту розподілу (переміщення) природного газу позивачем відповідачу, то такі судом до уваги не беруться, оскільки зазначений доказ в такому вигляді без доведення прикріплення ЕІС коду до конкретного Оператора ГРМ створений самим позивачем як надавачем послуг і повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (АТ «ОГС «Чернівцігаз»), і в ньому відсутні дані про те, що відповідач ОСОБА_1 підключений до газорозподільної системи, яка перебуває у власності, господарському віданні користуванні чи експлуатації АТ «Чернівцігаз», а також в даних документах відсутні відомості про джерела інформації, які б засвідчували документально підтверджене споживання природного газу та об`єми споживання природного газу споживачем.

Крім того, колегія суддів наголошує на тому, що в ситуації, яка склалася, споживач послуг є слабшою стороною, а тому тягар доведення надання ОСОБА_1 послуг з розподілу газу і виникнення у відповідача заборгованості перед АТ «ОГС «Чернівцігаз» за надані послуги лежить на останньому.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши наявні докази, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, апеляційний суд констатує, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на вірно оцінених письмових доказах та містять вмотивовану відмову щодо відсутності підстав для задоволення позову про стягнення заборгованості, що є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду.

В силу п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» залишити без задоволення.

Рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 15 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку визначеному п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України

Головуючий підпис /І.Н. Лисак/

Судді підписи /А.І. Владичан, І.М. Литвинюк/