Провадження №: 2-з/755/169/21
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

"18" червня 2021 р. Дніпровський районний суду м. Києва у складі: головуючого судді Катющенко В.П., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18.06.2021 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «СБК» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, сторонам роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

Позовна заява надійшла до суду разом з заявою позивача про вжиття заходів забезпечення позову, у якій просить суд: невідкладно вжити заходів забезпечення позову ОСОБА_1 , наклавши арешт на належні ПрАТ «СБК» грошові кошти в сумі 1 668 217,10 грн, про що винести ухвалу, яку видати на руки позивачу (його представнику) до 18.06.2021 року.

Вимоги заяви про забезпечення позову мотивовані тим, що період затримки у виплаті заробітної плати склав понад чотири роки, а саме з 29.03.2017 року по 06.06.2021 року включно. Відповідач розрахувався з позивачем лише 07.06.2021 року, після касаційного перегляду справи, коли вже вичерпав всі можливості не проводити розрахунок, а вся сума по заробітній платі була арештована на його банківському рахунку, що підтверджується постановою приватного виконавця Варави Р.С. про закінчення виконавчого провадження № 64747402 від 09.03.2021 року, та у разі непроведення ним такого розрахунку добровільно, була б стягнута у порядку примусового виконання судового рішення, з покладенням на товариство додаткових витрат, пов`язаних з його проведенням. Пропозиція ОСОБА_1 про добровільну сплату середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, що була направлена листом від 11.06.2021 року, залишена відповідачем без задоволення та відповіді, що на думку позивача, свідчить про його небажання проводити розрахунок та можливість вчинення ним дій, направлених на ухилення від виконання майбутнього судового рішення. У справі № 755/4791/20, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.03.2021 року, вживалися заходи забезпечення виконання постанови (був накладений арешт на грошові кошти відповідача в сумі 908 804,58 грн), а отже судом вже встановлювалася наявність відповідних підстав для вжиття таких заходів. На час звернення з цією заявою, вказана ухвала суду не скасована, кошти відповідача до цього часу знаходяться під арештом, а отже на даний час існує реальна можливість для забезпечення за їх рахунок позову. В результаті ряду обставин, відповідач знаходиться у тяжкому та нестабільному фінансовому становищі, що у разі невжиття судом заходів забезпечення позову, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Таке становище відповідача підтверджується простоєм його великого цегельного заводу у Сумській області, закриттям протягом 2020 року майже всіх його філій і представництв та збитками відповідача за 2020 рік у розмірі більше 57 мільйонів гривень, що підтверджується звітом про фінансові результати та балансом за 9 місяців 2020 року. Як вважає позивач, вищевикладене свідчить про наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Обраний позивач спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах ціни позову слугуватиме гарантією реального виконання майбутнього судового рішення, а також такий спосіб не завдасть відповідачу збитків, оскільки вказані кошти (на час арешту) у нього і залишаться.

17.06.2021 року від представника відповідача ПрАТ «СБК» - Шишковського М.Б. до суду надійшли заперечення на заяву про забезпечення позову, у яких просить суд: не допустити необґрунтованого посягання на господарську діяльність ПрАТ «СБК» у вигляді арештів, завдання збитків чи зупинки господарської діяльності в цілому; відповідно до ч. 4 ст. 153 ЦПК України призначити розгляд заяви позивача про забезпечення позову у судовому засіданні з викликом сторін; відмовити позивачу у забезпеченні позову. Свою позицію мотивує тим, що відповідач жодним чином не ухилявся від виконання судового рішення по справі № 755/4791/20, на що посилається позивач у своїй заяві. Дійсно ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.03.2021 року по справі № 755/4791/20 було задоволено заяву позивача про вжиття заходів, передбачених ст. 150 ЦПК України (в порядку ч. 6 ст. 431 ЦПК України), постановлено накласти арешт на грошові кошти, у межах стягнутої постановою Київського апеляційного суду від 08.02.2021 року суми - 908 804,58 грн. Однак у подальшому, після того як Постановою Верховного Суду від 01.06.2021 року по справі № 755/4791/20 касаційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05.10.2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 08.02.2021 року - без змін, ПрАТ «СБК» 07.06.2021 року було виконано постанову Київського апеляційного суду від 08.02.2021 року у добровільному порядку, не за рахунок арештованих коштів, шляхом сплати на користь позивача грошових коштів у розмірі 884 265,98 грн та суми судового збору на користь держави - 24 538,60 грн. Не зважаючи на добровільне виконання відповідачем судового рішення, накладений ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.03.2021 року по справі № 755/4791/20 арешт на грошові кошти у розмірі 908 804,58 грн не знятий, у зв`язку з чим відповідач несе значні щоденні збитки. Вжиття заявленого позивачем заходу забезпечення позову перешкоджатиме відповідачу нормально здійснювати господарську діяльність, у тому числі - здійснювати оплату обов`язкових податків та зборів, виплачувати заробітну плату працівникам.

Судом не убачається підстав, передбачених ч. 4 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України, для призначення заяви про забезпечення позову до розгляду у судовому засіданні з викликом сторін.

Суд, вивчивши доводи заяви про вжиття заходів забезпечення позову та матеріали справи, з урахуванням заперечень відповідача на заяву про забезпечення позову, доходить наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Статтею 150 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ч. 3 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Із наведеного випливає, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Як роз`яснено у п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. Саме по собі накладення арешту на об`єкт нерухомого майна без наміру власника його відчужити та заборона їх відчуження жодним чином не впливає на правовий статус цих прав і на права і законні його інтереси.

Відповідно до заявлених позовних вимог позивач просить суд: стягнути з ПрАТзІІ «Слобожанська будівельна кераміка» на користь ОСОБА_1 1 668 217,10 грн середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати (по день фактичного розрахунку), а також 11 804,00 грн витрат по сплаті судового збору.

У відповідності до ст.ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст.ст. 76, 77 Цивільного процесуального кодексу України суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Необхідно зазначити, що при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

За своєю суттю інститут забезпечення в цивільному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Із вищенаведеного випливає, що, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача на даному етапі переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно, заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

У постанові Верховного суду України від 25.05.2016 року, прийнятій за результатами розгляду справи №6-605цс16, викладено правову позицію, відповідно до якої, метою забезпечення позову, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права та інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 14, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України).

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України при розгляді справи № 6-2552цс16 у постанові від 18 січня 2017 року.

Отже, при поданні заяви про забезпечення позову не достатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не мотивував, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених цим Кодексом.

За матеріалами заяви убачається, що заявником не доведено належними, допустимими та достовірними доказами можливість вчинення відповідачем дій, направлених на ухилення від виконання майбутнього судового рішення, а посилання позивача як на підставу вчинення відповідачем зазначених дій, на його небажання добровільно проводити розрахунок з позивачем з виплати середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, фактично є виключно припущеннями заявника.

Щодо посилань позивача на вжиття заходів забезпечення позову в іншій цивільній справі між цими ж сторонами, то це не є безумовним доводом, що підтверджує наявність обґрунтованих ризиків невиконання або утруднення виконання у майбутньому ймовірного рішення суду про задоволення позову у цій справі. Окрім того, аналіз і оцінка фінансового стану відповідача не є компетенцією суду у межах розгляду цієї заяви.

Таким чином, суд доходить висновку, що заявником не наведено обґрунтованих підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача у межах ціни позову, впливатиме на ефективність захисту та унеможливить виконання ймовірного рішення суду про задоволення вимог позову про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати. Крім того, заявником не долучено переконливих, належних, допустимих та достовірних доказів, що дало б змогу суду пересвідчитися у тому, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову.

Виходячи із викладеного, вивчивши заяву про вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із позовними вимогами, суд дійшов висновку про необґрунтованість поданої заяви, а відтак заява про вжиття заходів забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149, 150, 260, 353 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені ст. 354 ЦПК України.

Суддя: