_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/185/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2021 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Васильків Олени Василівни,

секретаря судового засідання - Белінської Ганни Сергіївни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

І. ПРОЦЕДУРА

02.10.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь визначений розпискою від 08.07.2019 року борг в сумі 68960 доларів США в національній валюті України за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Вказана справа перебувала в провадженні судді Маломуж А.І.

Ухвалою від 29.10.2020 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання на 01.12.2020 року.

27.11.2020 року відповідачем ОСОБА_2 по справі надано відзив на позов /а.с.21/.

07.12.2020 року ухвалою суду задоволено заяву головуючого про самовідвід /а.с.31/.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.12.2020 року головуючим обрано суддю Васильків О.В. /а.с.36/.

Ухвалою від 10.12.2020 року справу прийнято до провадження суддею Васильків О.В. та призначено підготовче засідання.

18.03.2021 року стороною позивача надано відповідь на відзив.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 18.05.2021 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

До судового засідання сторони та їх представники не з`явилися, повідомлялися належним чином.

08.06.2021 року представником позивача адвокатом Деренько О.І. було подано до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позов підтримано в повному обсязі та просить його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Оскільки справа перебуває в провадженні суду вже значно тривалий час, а відповідач була належним чином повідомлена про розгляд справи, не була присутня на жодному судовому засіданні, суд, для недопущення порушення законних прав сторін по справі, вважає за можливим розглянути справу.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Зокрема, у п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Згідно з нормами статті 17 вказаної Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Суд бере до уваги той факт, що розгляд справи триває вже значний час, за цей час обом сторонам у справі була надана можливість довести свої вимоги, заперечення, міркування та надати пояснення.

Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін або їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Таким чином, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а тому, не відкладаючи розгляд справи, можливе вирішення спору по суті. Відтак неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду позову, не є підставою для відкладення розгляду справи.

Обом сторонам у справі суд надав можливість довести свої вимоги та заперечення, крім того в справі не визначена обов`язкова явка сторін до судового засідання, а тому відкладення розгляду справи в даному випадку не є обов`язковим. Таким чином, суд має всі обумовлені законом підстави для розгляду справи, з урахуванням вимог цивільного процесуального закону, наявних в матеріалах справи доказів та пояснень сторін, наданих у попередніх засіданнях.

Аналогічні висновки викладені у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 29.04.2020 року по справі № 520/5083/16-ц.

Крім того у справі присутні численні клопотання відповідача щодо перенесення попередніх судових засідань. Суд вважає, що подання ОСОБА_2 вказаних клопотань є зловживанням процесуальними правами, яке спрямоване на свідоме, невиправдане затягування судового процесу.

На підставі викладеного суд вважає можливим розглянути справу по суті.

ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Представник позивача в позові зазначає, що в липні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_1 з проханням надати їй в борг грошових коштів. 08.07.2019 року відповідач отримала від позивача в борг 68 960 доларів США строком на один місяць, а саме до 08.08.2019 року, про що була складена відповідна розписка від 08.07.2019 року. Однак у встановлений у розписці термін відповідач своє зобов`язання не виконала, грошові кошти не повернула. Позивач неодноразово звертався до відповідача щодо повернення боргу, але остання на прохання не реагувала і до теперішнього часу гроші не повернула. А тому ОСОБА_1 змушений звернутися до суду.

27.11.2020 року відповідачем ОСОБА_2 надано відзив на позов, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнає у повному обсязі та заперечує проти задоволення позову. Відповідач посилається на те, що грошові кошти вона від позивача не отримувала, крім того, відсутні докази того,що ОСОБА_1 мав фінансову можливість надати у борг таку значну грошову суму 68 960 доларів США. Відповідач зазначає, що у наданій до суду копії розписки не визначено валюти отриманих коштів.

18.03.2021 року стороною позивача надано відповідь на відзив та зазначено, що доводи відповідача викладені у відзиві відносяться до домислів, та не підтверджуються відповідними доказами. ОСОБА_1 є засновником ТОВ «Статускво», отримує дохід у вигляді дивідендів, а тому має фінансову можливість надати в борг 68 960 доларів США. Що стосується символу, який зазначає валюту грошових коштів, то використаний у розписці символ відноситься до стандарту «Юнікоду», що є стандартом кодування символів, розробленим Консорціумом «Юнікод». $ - це символ «долар», який затверджено як частину «Юнікоду» версії 1.1. у 1993 році (номер в ЮнікодіU+0024). Діюче законодавство не містить заборони на використання в розписках символів кодових таблиць «Юнікод», затверджених Міжнародною організацією за стандартизації ISO, відповідно до класифікації валют. Відповідач отримала гроші із зобов`язанням їх повернути, але вказане зобов`язання у встановлений розпискою термін не виконала.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Як встановлено судом, 08.07.2019 року ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_1 68 960 (шістдесят вісім тисяч дев`ятсот шістдесят) доларів США, таким чином між сторонами було укладено усний договір позики грошових коштів. 08.07.2019 року на підтвердження укладення договору позики і отримання грошових коштів у розмірі 68 960 доларів США відповідачем було написано позивачу розписку, в якій вказано, що вона отримала в борг грошові кошти строком на один місяць, та зобов`язується повернути гроші 08.08.2019 року./а.с.7/.

Відповідно до Довідки щодо заробітної плати за січень 2018 жовтень 2018 року № 1293 від 26.11.2018 року ОСОБА_1 отримав дохід в розмірі 255 621,08 грн. /а.с. 64/. Відповідно до Довідки про дохід за січень 2018 жовтень 2018 року № 11311 від 12.11.2018 року загальна сума доходу отримана ОСОБА_1 за вказаний період становить 1 327 875,20 грн. /а.с. 65/. Тобто позивач мав фінансову можливість надати в борг 68 960 доларів США.

Відповідач ухилилася від виконання взятого на себе зобов`язання та у зазначений термін грошей не повернула. Таким чином, позивач буввимушений звернутись за захистом своїх прав до суду.

IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 2 ст. 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання, а на підставі ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. ст. 527, 530 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Саме такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 р. у справі № 6-63цс13, та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Судом встановлено, що існування між позивачем та відповідачемпозикових відносин підтверджується наявним у ОСОБА_1 оригіналом розписки ОСОБА_2 .

Верховний Суд у постанові від 08.07.2019 у справі №524/4946/16-ц зауважив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником грошей в борг із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Зокрема, із дослідженої судом розписки вбачається, що 08.07.2019 р. ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 68 960 доларів США грн., котрі відповідач зобов`язалася повернути 08.08.2019 року.

Тобто, даний документ повністю підтверджує, як факт отримання ОСОБА_2 коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти до 08.08.2019 року.

Суд бере до уваги те, що з боку ОСОБА_2 факт написання нею розписки оскаржений не був, а також не було надано доказів, що розписка, яка міститься у матеріалах справи, була написана не відповідачем.

На підтвердження невиконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань по поверненню суми позики представник позивача надала суду оригінал розписки відповідача від 08.07.2019 року.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 25.04.2012 року у справі № 6-24ц12, наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.11.2020 року по справі № 154/3443/18, провадження № 61-6026св20 роз`яснено, що наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що наявність оригіналу розписки в позивача свідчить про існування невиконаного зобов`язання відповідачем по договору позики від 08.07.2019 р.

Доводи відповідача щодо відсутності у позивача фінансової спроможності надати борг, судом відхиляються, оскільки в ході судового розгляду справи були спростовані наданими та досліжениими судом доказами, а саме: довідкою щодо заробітної плати за січень 2018 жовтень 2018 року № 1293 від 26.11.2018 року згідно якої ОСОБА_1 отримав дохід в розмірі 255 621,08 грн. /а.с. 64/; а також довідкою про дохід за січень 2018 жовтень 2018 року № 11311 від 12.11.2018 року, в якій загальна сума доходу отримана ОСОБА_1 за вказаний період становить 1 327 875,20 грн. /а.с. 65/. Таким чином, позивач мав фінансову можливість надати в борг 68 960 доларів США.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

У матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази того, що відповідач повністю чи частково виконала свої зобов`язання за вказаним договором позики та повернула повністю або частково кошти отримані в борг 08.07.2019 року.

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

При цьому суд зазначає, що кошти передані в борг мають бути стягнені в тій валюті у якій передавались, та не має потреби перераховувати вказану суму боргу в еквіваленті національної валюти, оскільки вказані роз`яснння викладені в правовій позиції постанови ВП ВС від 16.01.2019р. у справі № 373/2054/16, в зв`язку з чим вимоги про стягення боргу в національній валюті України за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення, судом не приймаються до уваги.

VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 141 ЦПК України, якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.

Згідно із п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС у 1986 році категорії 2, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 /а.с. 8/, а тому звільнений від сплати судового збору на підставі п.10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

З урахуванням задоволення позовних вимог сума судового збору, який підлягає сплаті при поданні даної позовної заяви підлягає стягненню з відповідача на користь держави в максимальному розмірі, встановленому за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру станом на дату подання позову - 02.10.2020 року.

Керуючись ст. ст. 2, 76-83, 141, 206, 263-265, 273, 280-289, 354-355 ЦПК, ст.ст. 525, 526, 530, 533, 599, 610, 615, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) грошові коштив рахунок погашення боргу за розпискою від 08.07.2019 року в розмірі 68960,00 доларів США (шістдесят вісім тисяч дев`ятсот шістдесят доларів США 00 центів).

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 10510,00 грн. /десять тисяч п`ятсот десять гривень 00 копійок/.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІПерехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги можуть бути подані через Київський районний суд м. Одеси.

Повний текст рішення суду складено 18.06.2021 року

Суддя Васильків О.В.