П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2021 року

м. Рівне

Справа № 760/15275/19

Провадження № 22-ц/4815/72/21

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Кучина Н.Г.

Рішення суду першої інстанції проголошено

(вступна і резолютивна частини):

о 12 год. 02 хв. 12.10.2020 у м. Рівне

Рівненської області

Повний текст рішення складено: 13.10.2020

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами "Прімоколект-Капітал";

відповідач: ОСОБА_1 ;

представники учасників справи:

відповідача адвокат Гуменюк Микола Вікторович;

за участі: ОСОБА_1 та її представника адвоката Гуменюка Миколи Вікторовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гуменюка Миколи Вікторовича на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 жовтня 2020 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами "Прімоколект- Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року в Солом`янський районний суд м. Києва звернулося Товариство з обмежено відповідальністю Компанія з управління активами "Прімоколект-Капітал" (далі - ТОВ Компанія "Прімоколект-Капітал") до ОСОБА_1 про стягнення 218 450, 82 гривні заборгованості за кредитним договором №690006657 від 06 лютого 2008 року. Мотивуючи вимоги, вказувалося про недодержання позичальником кредитних зобов`язань за договором, укладеним із Публічним акціонерним товариством "Альфа-Банк" (далі ПАТ "Альфа-Банк" або банк) про відкриття та порядок проведення розрахунку покриття міжнародної платіжної картки VISA Альфа-Банк з відновлювальною лінією фізичної особи резидента. Кредитодавець надав, а відповідач отримала 56 055 гривень у тимчасове користування і зобов`язалася повернути одержані кошти та сплатити 28 відсотків річних за користування ними в строки і в порядку, встановленими кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 06 лютого 2009 року. Внаслідок порушення набутих зобов`язань станом на 22 травня 2019 року утворилася заборгованість позичальника перед кредитодавцем, яка становить 218 450, 82 гривні і складається із 76 298, 35 гривень заборгованості за тілом кредиту та 142 152, 47 гривень заборгованості за відсотками.

18 грудня 2012 року банк відступив своє право вимоги до ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" (далі ТОВ "ФК "Кредит-Капітал"), про що між ними укладено договір №2012-1-2/1. В подальшому, 27 грудня 2012 року, між ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" і ТОВ Компанія "Прімоколект-Капітал" укладено договір купівлі-продажу (відступлення прав вимоги) №27/12/2012-01, за умовами якого позивач набув статусу кредитора і отримав право грошової вимоги щодо осіб, які були боржниками ТОВ "ФК "Кредит-Капітал", в т.ч. і до відповідача.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25 листопада 2019 року передано на розгляд Рівненського міського суду Рівненської області за підсудністю зазначену справу, а ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 17 березня 2020 року її прийнято до розгляду.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 жовтня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь позивача 71 750, 40 гривень заборгованості за кредитним договором №690006657 від 06 лютого 2008 року, яка складається із 56 055 гривень заборгованості за тілом кредиту та 15 695, 40 гривень заборгованості за відсотками, а також 1 076, 26 гривень судового збору.

У поданій апеляційній скарзі відповідач покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, які полягали у недоведеності обставин, які мають значення для справи і які суд вважав встановленими, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначалося про помилкове відхилення судом доводи представника відповідача про те, що позивач не надав доказів на підтвердження отриманих кредитних коштів. При цьому ТОВ Компанія "Прімоколект-Капітал" надано лише договір, додатки до договору, анкету-заяву та заяву про відкриття поточного (карткового) рахунку, однак жодних розрахунків, розрахункових (фінансових) документів, які свідчили би про факт отримання відповідачем кредитних коштів і документів, які б відтворювали механізм нарахування процентів за користування кредитом позивачем додано не було. Тому вважає, що саме по собі укладення (підписання) договору, додатку №1 до договору, анкети-заяви про відкриття поточного (карткового) рахунку не є доказом зняття кредитних коштів з картки.

На думку заявника, позивач право на звернення до суду як кредитора, що набув право вимоги до боржника, в т.ч. і до відповідача, мотивував наявністю договору про відступлення права вимоги №2012-1-2/1 від 18.12.2012 та договором купівлі-продажу (відступлення права) №27/12/2012-01 від 27.12.2012. Проте цими правочинами жодним чином не підтверджено передачу позивачу прав вимоги про сплату заборгованості за кредитом і процентами саме з відповідача.

Щодо наявного в матеріалах справи витягу з акту приймання-передачі реєстру боржників від 18.12.2012, то його до уваги брати не можна було, оскільки цей документ в розумінні ст.ст. 78-80 ЦПК України не відповідає вимогам допустимості, достовірності та достатності доказів. Так, акт приймання-передачі є двохстороннім правочином, тому факт приймання-передачі повинен бути посвідчений підписами обох сторін відповідного правочину. Натомість документ підписано лише цесіонарієм ТОВ "ФК "Кредит-Капітал". Крім того, всупереч п. 8.1.2 договору від 27.12.2012 до позовної заяви позивачем не додано додатку №1 до цього договору, де мала міститися інформація про відступлення права вимоги за кредитом саме ОСОБА_1 . Так само відсутні будь-які відомості щодо набуття права вимоги саме за кредитом відповідача.

Не згоден і з урахуванням судом акту приймання-передачі реєстру боржників від 27.12.2012 до договору від 27.12.2012, оскільки цей документ також не відповідає вимогам щодо допустимості, достовірності та достатності доказів у розумінні процесуального законодавства.

Заявник посилається на те, що висновки, викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи. Так, судом залишено без уваги доводи представника відповідача з приводу нехтування обставини спливу позовної давності. Вважає, що умова п. 8.5 договору про відкриття та порядок ведення рахунку покриття особою міжнародної платіжної картки VISA Альфа-Банк з відновлювальною кредитною лінією фізичної особи-резидента №690006657 від 06.02.2008, де зазначено про позовну давність за спорами, що випливають із даного договору включаючи, але не обмежуючись відшкодуванням збитків, сплати неустойки (штрафи, пеня) у п`ятдесят років, не може бути застосованою до вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту і відсотками. Тому сторонами не досягнуто домовленостей про збільшення позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту і відсотків за користування кредиту, яку слід рахувати у три роки. Тобто позивачем пропущено позовну давність за вирішенням цієї справи.

З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове про відмову ТОВ Компанія "Прімоколект-Капітал" в задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення 71 750, 40 гривень.

У поданому відзиві позивач, вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу відхилити. При цьому покликався на те, що відповідачу було відомо про розрахунок кредиту за кредитною карткою, додаток №1 до договору, та порядком погашення заборгованості. Не погоджується із доводами заявника про подання позовної заяви юридичною особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності.

Вважає безпідставними аргументи представника ОСОБА_1 , що договорами відступлення права вимоги жодним чином не підтверджено передачу позивачу права вимоги про сплату заборгованості за кредитом і процентами саме з відповідача, про надав копії витягу з додатку №1 реєстру боржників до договору про відступлення права вимоги №20121-2/1 від 18.12.2012, витягу з додатку №1 реєстру боржників до договору купівлі-продажу (відступлення прав вимоги) №27/12/2012-01 від 27.12.2012, акт приймання-передачі до договору про відступлення права вимоги №2012-1-2/1 від 18.12.2012.

Крім того, вказував про обґрунтованість збільшення позовної давності до п`ятдесяти років, застереження про що закладене у кредитному договорі №690006657 від 06.02.2008, який підписаний обома сторонами кредитодавцем і позичальником.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції правильно виходив із доведеності та обґрунтованості позову, оскільки 56 055 гривень, які відповідач отримала в рахунок кредиту за договором №690006657 від 06 лютого 2008 року, укладеним із банком, ОСОБА_1 повернуті на користь кредитодавця не були. Тому ця сума складає розмір тіла кредиту і як заборгованість підлягає стягненню із відповідача на користь ТОВ Компанія "Прімоколект-Капітал", який у спірних відносинах є правонаступником ПАТ "Альфа-Банк".

Щодо процентів за користування кредитом, то судом обґрунтовано зважено на те, що їх розмір обмежується нарахуванням на час дії кредитного договору, тобто протягом часу із 06 лютого 2008 року по 06 лютого 2009 року. Тому заборгованість за процентами, яку слід стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ Компанія "Прімоколект-Капітал", зменшено до 15 695, 40 гривень, а не 142 152, 47 гривень як на тому наполягав позивач.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як з`ясовано, 06 лютого 2008 року між ПАТ "Альфа-Банк" і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №690006657 про відкриття та порядок ведення рахунку покриття міжнародної платіжної картки VISA Альфа-Банк з відновлювальною кредитною лінією фізичної особи-резидента.

У тимчасове користування на умовах кредитного договору банк надав відповідачу кредит у вигляді грошових коштів у розмірі 56 055 гривень, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 06 лютого 2009 року. Процента ставки за користування кредитом склала 28 відсотків річних.

Встановлено, що ТОВ "Альфа-Банк" свої зобов`язання за кредитним договором виконало повністю, надавши позичальнику грошові кошти в обсязі та у строк, що визначені договірними умовами.

Згодом, 18 грудня 2012 року, між кредитодавцем та ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" укладено договір про відступлення права вимоги №2021-1-2/1, за яким ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" отримало право грошової вимоги щодо осіб, які були боржниками банку, в т.ч. і щодо ОСОБА_1 , що стверджується витягом з акту приймання-передачі реєстру боржників від 18 грудня 2012 року.

В подальшому, 27 грудня 2012 року, ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" уклав з позивачем договір купівлі-продажу (відступлення прав вимоги) №27/12/2012-01, за умовами якого ТОВ Компанія "Прімоколект-Капітал" набуло юридичного статусу кредитора та отримало право грошової вимоги щодо осіб, які були боржниками ТОВ "ФК "Кредит-Капітал", в т.ч. і щодо відповідача, що підтверджено витягом з акту приймання-передачі реєстру боржників від 27 грудня 2012 року.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу порушення ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором №960006657 від 08 лютого 2008 року, що призвело до утворення заборгованості розміром у 218 450, 82 гривні, яка складається із 76 298, 35 гривень заборгованості за тілом кредиту та 142 152, 47 гривень заборгованості за процентами за користування кредитом.

З огляду на це ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" на адресу ОСОБА_1 направлялася письмова претензія (без номера і без дати), де рекомендовано боржнику сплатити борг у сумі 218 450, 82 гривень у термін до 29 січня 2013 року.

18 квітня 2019 року ТОВ Компанія "Прімоколект-Капітал" направлено письмову вимогу №Л108-в про погашення відповідачем кредитної заборгованості на вказану суму і рекомендовано оплатити борг у сумі 218 450, 82 гривні.

Дані вимоги залишилися позичальником без виконання.

Відповідно до ст.ст. 526, 1054 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно зі ст.ст. 516, 517, 1082 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні справи до застосування підлягають норми матеріального права, на чому наполягав позивач, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов частково, стягнувши із відповідача на користь ТОВ Компанія "Прімоколект-Капітал" 56 055 гривень заборгованості за тілом кредиту і 15 695, 40 гривень заборгованості за процентами за користування кредитом.

Щодо доводів апеляційної скарги про ненадання позивачем доказів на підтвердження отриманих кредитних коштів, то з ними погодитися неможливо.

Так, на а.с. 7-16, 17-18, 19, 20 містяться неоспорені ОСОБА_1 чи іншими заінтересованими особами договір №690006657 про відкриття та порядок ведення рахунку покриття міжнародної платіжної карки VISA Альфа-Банк з відновлювальною кредитною лінією фізичної особи-резидента, додаток №1 до даного договору, анкета-заява на отримання кредиту, заява про відкриття поточного (карткового) рахунку в ЗАТ "Альфа-Банк".

Згідно із ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Поготів, тягар доказування про припинення зобов`язання і відсутність існування заборгованості закон покладає на боржника.

Норми частин першої-другої ст. 614 ЦК України вказують, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Не заслуговують на увагу аргументи заявника про те, що договором про відступлення права вимоги №2012-1-2/1 від 18.12.2012 та договором купівлі-продажу (відступлення права) №27/12/2012-01 від 27.12.201 жодним чином не підтверджено передачу позивачу прав вимоги про сплату заборгованості за кредитом і процентами саме з ОСОБА_1 . Так, на а.с. 31 і 45 розміщені витяги з акту приймання-передачі реєстру боржників від 18 грудня 2012 року та акту приймання-передачі реєстру боржників від 27 грудня 2012 року, де засвідчено про факти відступлення права вимоги до відповідача у справі, чим спростовуються зазначені доводи автора апеляційної скарги.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна особа несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Між тим, будь-яких доказів про спростування умов договору та відсутність між сторонами зобов`язальних правовідносин відповідачем надано не було, матеріли справи не містять, а судом їх не було здобуто.

Необґрунтованими вбачаються і твердження представника відповідача про сплив позовної давності при вирішенні спірних відносин, виходячи з такого.

Пункт 8.5 договору про відкриття та порядок ведення рахунку покриття особою міжнародної платіжної картки VISA Альфа-Банк з відновлювальною кредитною лінією фізичної особи-резидента №690006657 від 06.02.2008 передбачає, що сторони, реалізуючи свої права, що встановлені ст. 259 ЦК України, домовилися про те, що позовна давність за спорами, які випливають із даного договору, включаючи, але не обмежуючись відшкодуванням збитків, сплати неустойок (штрафів, пені) тощо, становить 50 (п`ятдесят) років. Сторонами встановлено, що вказане застереження до договору є договором про збільшення позовної давності.

Тобто колегія суддів, погоджуючись з висновками суду попередньої інстанції, вважає, що договірне збільшення сторонами позовної давності до п`ятдесяти років не свідчить про сплив цього матеріально-правового строку і можливість відмови в позові з цієї підстави. Отже, позовна давність не закінчилася, а пред`явлення позову перервало її перебіг.

Згідно зі ст.ст. 259, 261, 264 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Спростовуються відсутністю таких фактів покликання представника ОСОБА_1 про недодержання вимог процесуального закону, які могли би бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки не встановлено таких порушень норм процесуального права, що призвели би до неправильного вирішення справи (ч. 2 ст. 376 ЦПК України). Не з`ясовано і таких процесуально-правових дефектів, що були би обов`язковими підставами для скасування рішення суду попередньої інстанції та ухвалення нового судового рішення (ч. 3 ст. 376 ЦПК України).

Решта аргументів апеляційної скарги про хибність оскаржуваного рішення також є необґрунтованими, на увагу не заслуговують, а тому апеляційним судом відхиляються.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про повернення на її користь сплачених 1 076, 25 гривень судового збору як особі, яка відповідно до пункту 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати цих судових витрат, тому що має пільги учасника бойових дій, то вони не ґрунтуються на вимогах закону і обставинах справи.

Так, згідно з пунктом 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, учасники бойових дій у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Відповідно до висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 2-3901/08-ц, який неодноразово підтверджений Верховним Судом в інших справах, пункт 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" поширюється на учасників бойових дій при їх зверненні до суду у зв`язку з порушенням будь-яких їх прав, незалежно від характеру, предмета та підстав таких позовів. Поготів, в подальшому Велика Палата Верховного Суду у справі № 9901/70/20 від 6 травня 2020 року звузила коло осіб, які звільняються від сплати судового збору на вказаній правовій підставі. Вона встановила, що судовий збір не стягується з учасників бойових дій тільки у разі, якщо вони звертаються за захистом своїх порушених прав, які пов`язані із ветеранським статусом.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто норму пункту 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" слід розуміти як таку, що застосовується винятково до позивачів за їхніми позовами про відновлення порушених прав як ветеранів.

Між тим, ОСОБА_1 бере участь у справі як відповідач і при цьому спірні права та обов`язки випливають із кредитних зобов`язань, де вона є боржником.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003.)Тому доводи особи, що подала апеляційну скаргу, на необхідність та вимушеність захисту її прав, порушуючи тим самим права позивача, є неприйнятними для апеляційного суду.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

У справі "Рябих проти Росії" (заява №52854/99, рішення від 24 липня 2003 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ст. 6 § І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися в світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Правова певність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення мають використовуватися для виправлення судових помилок, помилок у здійсненні правосуддя, а не заміни рішень.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норма матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст. ст. 368, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гуменюка Миколи Вікторовича залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 жовтня 2020 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 16.02.2021

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: С.В.Боймиструк

Н.М.Ковальчук