Справа № 135/23/21
Провадження № 2/135/99/21
09.02.2021 м. Ладижин Вінницька область
Ладижинський міський суд Вінницької області у складі:
головуючого судді Волошиної Т.В.,
за участі секретаря судових засідань Басараб О.Д.,
учасники справи - не з`явилися
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин Вінницької області в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
І. Стислий виклад позицій сторін.
11 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Ладижинського міського суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Позов обґрунтував тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 .
15.01.2002 в цій квартирі було зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 , як члена його сім`ї, на той час дружини.
26.06.2017 їх з відповідачем шлюб був розірвано. Влітку 2019 року відповідач ОСОБА_2 залишила місце проживання у квартирі АДРЕСА_1 і виїхала у м. Київ. Таким чином у вказаному вище помешканні більш, ніж півтора року відповідач ОСОБА_2 не проживає і речей не зберігає, тобто не має потреби у цьому житлі.
Позивач зазначив, що реєстрація місця проживання у його квартирі відповідача ОСОБА_2 позбавляє його права на отримання субсидії на житлово-комунальні послуги.
Він неодноразово звертався до відповідача з проханням добровільно знятися з реєстрації місця проживання у його квартирі, однак вона ігнорує ці прохання.
Вважає, що зняття з реєстрації не порушує прав відповідача, оскільки вона фактично проживає за іншою адресою.
Враховуючи викладене вище позивач просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 відзив на позов не надала.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, однак його представника адвокат Анісімова А.М. подала заяву про розгляд справи у їх відсутність. Позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Не заперечувала проти винесення заочного рішення (а.с. 26).
ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.
Оскільки відповідач була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання (стаття 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК)), в судове засідання не з`явилася без поважних причин, а позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК.
Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Ухвалою суду від 13.01.2021 було постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного провадження (а.с. 22).
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст правовідносин.
З копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 листопада 2000 року серії АВО № 034449 вбачається, що ОСОБА_1 , є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.10).
У зазначеній квартирі зареєстрована відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується відміткою у паспорті громадянина України серія НОМЕР_1 (а.с. 6) та відповіддю на запит № 23-17-8 від 12 січня 2021 року, наданою відділом ведення реєстру Ладижинської територіальної громади Ладижинської міської ради (а.с. 21).
З копії рішення Ладижинського міського суду від 26.06.2017 вбачається, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.
З часу вибуття, відповідач ОСОБА_2 з реєстрації у належному позивачу будинку добровільно не знімається, що створює для позивача значні незручності та перешкоди у використанні власної квартири для проживання та вчинення певних правочинів щодо неї для забезпечення її цілісності та недоторканості.
V. Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та висновок суду.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю… Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
За змістом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та інтересу, зокрема, з позовом про припинення дії, яка порушує право, та відновлення становища, яке існувало до порушення права. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право.
Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.
При цьому у своїх рішенням Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронгі Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції.
Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст.317 ЦК України).
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст.319 ЦК України).
Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст.379 ЦК України).
Квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання (ст.382 ЦК України).
Частинами 4 та 5 ст.9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини сторін, причини позову про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом та інші обставини справи, суд вбачає підстави для задоволення позову і приходить до висновку, що оскільки позивачу на праві власності належить квартира, а відповідач права власності на будь-яку частину квартири не має, іншої домовленості між сторонами не існує, реєстрація відповідача у квартирі чинить позивачу перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні належним йому на праві власності майном, то відповідач повинен бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 грн 80 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.7, 12, 13, 19, 77- 81, 89, 141, ч.2 ст.247, 259, 263-265, ч. 4 ст.268, 273, 280-282, 352, 354 ЦПК України, на підставі ст. 41, 55 Конституції України, ст. ст.1, 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.), ст. 16, 316, 317, 319, 321,379, 380, 391, 405 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 908 грн 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Ладижинський міський суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Ім`я (найменування) сторін:

- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серія та номер НОМЕР_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ;

- відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серія та номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 .

Суддя