Справа № 128/1962/20
Провадження № 22-ц/801/259/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондаренко О. І.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2021 рокуСправа № 128/1962/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 30 листопада 2020 року про внесення виправлення до судового наказу, постановлену суддею Вінницького районного суду Вінницької області Бондаренко О.І.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на сина ОСОБА_3 у розмірі ј частки його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення сином повноліття. Також просила суд витребувати докази шляхом надання запиту у відповідний контролюючий орган щодо реєстраційного номеру облікової картки платника податків (далі-РНОКПП) боржника ОСОБА_2

21.08.2020 Вінницьким районним судом Вінницької області видано судовий наказ, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 щомісячно, аліменти на сина ОСОБА_3 у розмірі ј частки його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення сином повноліття.

19.11.2020 ОСОБА_1 звернулася в суд з клопотанням про внесення виправлення до судового наказу, шляхом зазначення в резолютивній частині РНОКПП боржника, який їй став відомий після видачі судом наказу.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 30 листопада 2020 року в задоволені заяви ОСОБА_1 про внесення виправлення до судового наказу відмовлено.

Не погодившись із зазначеною ухвалою ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, а також порушення норм процесуального права. Просила скасувати ухвалу та внести виправлення до судового наказу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не задовольнив клопотання про витребування доказів , яке було подано нею при зверненні до суду з заявою про видачу судового наказу. Та в порушення вимог ст. 168 ЦПК судовий наказ був виданий без зазначення РНОКПП боржника. Також суд направляючи запит до контролюючого органу неналежним чином його оформив, тому інформація по запиту надана не була. Вказані підстави унеможливлюють пред`явити наказ до примусового виконання.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно з ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Таким вимогам ухвала суду відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліменти на сина ОСОБА_3 , також просила отримати у відповідному контролюючому органі реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника ОСОБА_2 .

Судом вказане клопотання розглянуто не було.

21.08.2020 Вінницьким районним судом Вінницької області видано судовий наказ, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 щомісячно, аліменти на сина ОСОБА_3 у розмірі ј частки його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення сином повноліття (а.с. 12-13).

11.11.2020 ОСОБА_1 звернулася повторно в суд з клопотанням про отримання РНОКПП ОСОБА_2

13.11.2020 судом направлено запит до органів ДФС, з відповіді якого слідує, що надати реєстраційний номер облікової картки вказаної фізичної особи не можливо.

В подальшому заявник звернулася з клопотанням про внесення виправлення до судового наказу, шляхом зазначення в резолютивній частині РНОКПП боржника, номер якого зазначила в клопотанні.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що звертаючись із заявою про видачу судового наказу, ОСОБА_1 не вказала РНОКПП боржника і на момент видачі судового наказу вказана інформація була відсутня, судовий наказ видано на підставі даних, які зазначались стягувачем в заяві. Тому описку судом в судовому наказі не допущено.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що судовий наказ видано на підставі даних, які зазначались стягувачем в заяві.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Так, відповідно до ст. 173 ЦПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Як вбачається із матеріалів справи, судовий наказ відповідає вимогам ст.ст. 160-164 ЦПК України, при цьому помилок, допущених при його оформленні або видачі судом не встановлено.

При звернені до суду із заявою про видачу судового наказу ОСОБА_1 РНОКПП боржника не зазначено.

Тому доповнення резолютивної частини судового наказу шляхом зазначення РНОКПП боржника, якого на момент видачі судового наказу не було, не відповідає вимогам закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд може виправити лише ті описки або арифметичні помилки, яких він сам припустився, а так як в заяві про видачу судового наказу ОСОБА_1 не вказано РНОКПП боржника, тому вказана інформація судом не внесена.

Апеляційний суд, дослідивши клопотання, матеріали справи, не знайшов підстав для внесення виправлень в судовий наказ, оскільки зазначене заявником в клопотанні не є опискою судом в судовому наказі.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, звертаючись із заявою про виправлення описки ОСОБА_1 посилалась на ст. 269 ЦПК.

Однак, відповідно до ст. 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

Тому застосовувати дану процесуальну норму, не є правильним, оскільки вона регулює внесення виправлень лише в рішення чи ухвалу суду, а не в судовий наказ. Оскільки внесення виправлень у виконавчий документ суттєво відрізняється від порядку розгляду справ про виправлення описки в рішенні чи в ухвалі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно зазначив, що судовий наказ видано на підставі даних, які зазначались стягувачем в заяві, а тому не є опискою в розумінні ст. 432 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що вказані порушення судом в судовому наказі унеможливлюють пред`явити наказ до примусового виконання, не заслуговують на увагу, оскільки заявником не надано доказів та відомостей того, що під час виконання судового наказу виникли труднощі.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи не свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при постановленні оскаржуваної ухвали, а тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому, оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 381-383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 30 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2021 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало