Справа № 161/9775/20 Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р. М.
Провадження № 22-ц/802/157/21 Категорія: 69 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом.

Покликалась на те, що 18 серпня 2017 року між нею та відповідачем укладено шлюб. У них є неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказувала, що подружнє життя між ними не склалося через поведінку відповідача, який зловживає спиртними напоями, будучи у нетверезому стані влаштовує сварки, матеріально сім`ю не забезпечує, офіційно ніде не працює. Крім того, позивач зазначала, що вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують.

Малолітній син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, а відповідач ухиляється від батьківського обов`язку утримувати дитину, участі у її вихованні не приймає, матеріальної допомоги не надає. Відповідач ОСОБА_2 є працездатним, має нерегулярний заробіток та може надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина. Інших осіб на утриманні відповідач немає.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просила суд шлюб розірвати та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти в твердій грошовій сумі на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3000 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18 червня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції та вважаючи його незаконним і необґрунтованим, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просив рішення суду у частині розміру стягнутих аліментів змінити та стягувати із нього аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 від усіх доходів щомісячно.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що він отримує лише мінімальну заробітну плату на основному місці роботи, а введенні карантинні обмеження позбавили його можливості отримати додатковий заробіток у сфері розваг.

У відзиві, поданому на апеляційну скаргу, позивач ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Оскільки, рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині розміру стягнутих аліментів, то його законність в частині задоволення вимог про розірвання шлюбу апеляційним судом у відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, не переглядається.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Дослідивши обставини справи та перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 не надає матеріальної допомоги позивачу ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Який проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. При визначенні розміру аліментів суд врахував обставини, зазначені у статті 182 СК України.

Такий висновок суду є правильний.

Встановлено, що 18 серпня 2017 року між позивачем і відповідачем був зареєстрований шлюб, про що у виконавчим комітетом Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Волинської області зроблено відповідний запис за № 1174 (а.с. 9).

У подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 від 11 вересня 2018 року (а.с. 10).

Крім того встановлено, що сторони по справі проживають окремо, а їх малолітній син - ОСОБА_3 проживає разом з позивачем ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні.

Відповідач ОСОБА_3 працевлаштований та має офіційний щомісячний дохід (а.с. 40-42).

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що обов`язок щодо утримання дитини до досягнення нею повноліття покладено на її батьків. Аліменти за позовом одного із батьків, з яким проживає дитина, присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі, і мають бути достатніми для її гармонійного розвитку.

Частинами 1 та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню, в розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини щомісячно до досягнення нею повноліття, що перевищує 50 % прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку, суд першої інстанції врахував вимоги зазначеного вище матеріального права і прийняв законне і справедливе рішення на підставі наданих позивачем доказів

За таких обставин, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалене судом першої інстанції оскаржуване відповідачем рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять підстав для зміни оскаржуваного нею рішення, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм матеріального права та обставин справи, яким суд дав вірну правову оцінку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді