Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2021 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Сидоренко І.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Зубкова В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 11 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту шлюбних відносин, розподіл сумісного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до ОСОБА_4 про встановлення факту шлюбних відносин, розподіл сумісного майна подружжя. Свої вимоги обґрунтувала тим, що в 2013 році вона познайомилась із відповідачем та після знайомства між ними склались близькі стосунки й через деякий час ми почали спільно проживати однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 . Між сторонами склались усталені відносини, що притаманні подружжю, вони мали спільний бюджет та вели спільне господарство.

В 2015 році нею та відповідачем вирішено придбати житло для спільного проживання, у зв`язку з чим вони почали пошук відповідної нерухомості через оголошення та агентства нерухомості. На початку 2016 року вони знайшли будинок, який відповідав їх вимогам та бюджету на його придбання. Оскільки підготовка документів для укладення договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки під ним вимагала певного часу власник житлового будинку дозволив їм проживати у будинку до укладення договору. У квітні 2016 року разом з відповідачем та своїми дітьми позивач переїхала на постійне проживання до зазначеного будинку. Вони проживали однією сім`єю, мали спільний бюджет, разом здійснювали ремонт будинку, обробляли земельну ділянку, сплачували комунальні послуги, святкували дні народження та інші свята тощо.

Узгодивши орієнтовну дату укладення договору купівлі-продажу відповідач видав на ім`я позивача нотаріально посвідчену довіреність на право придбання в його інтересах вищезазначеного житлового будинку. 06 липня 2017 року позивачем в інтересах відповідача придбано житловий будинок АДРЕСА_2 та земельна ділянка за вказаною адресою. Право власності зареєстроване за відповідачем.

Після укладення договору купівлі-продажу відповідачем зареєстроване місце проживання позивача та її дітей у зазначеному будинку. Сам ОСОБА_4 не мав можливості на той час зареєструвати своє місце проживання у будинку, оскільки його паспорт громадянина України був зіпсований.

На початку 2019 року їх з відповідачем відносини почали псуватись, між ними виникали непорозуміння та сварки. У квітні 2019 року після постійних сварок та скандалів, вони припинили шлюбні відносини та проти її волі відповідач виселив її з будинку та змінив замки у ньому. З приводу неправомірних дій відповідача вона зверталась до Слов`янського ВП ГУНП у Донецькій області.

Вважає, що відповідач чинить їй перепони у користуванні спірним будинком, заперечуючи її право власності на 1/2 частку будинку та земельної ділянки. Тому, після уточнення позовних вимог, просить суд встановити факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 з березня 2013 року по квітень 2019 року, а також визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 та земельну ділянку кадастровий номер № :016014:1975, розташовану за вказаною адресою, здійснивши поділ наведеного нерухомого майна, визнавши за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку та 1/2 частку земельної ділянки.

Позивач у судовому засіданні заявлені нею позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі та пояснила наступне. З відповідачем вона прожила 6 років, починаючи з 2013 року, приблизно протягом 3 років, вони разом проживали за адресою: АДРЕСА_1 . У 2016 році придбали будинок АДРЕСА_2 , в розстрочку та в`їхали в нього, а в 2017 році на вказаний будинок зареєстровано право власності за відповідачем. Після переїзду до зазначеного будинку, її діти проживали з нею та відповідачем. Відповідач освідчився та кілька разів робив їй пропозицію вийти за нього заміж, проте вона не хотіла реєструвати шлюбу, оскільки не хотіла втратити державну допомогу за малозабезпеченістю, яка складала приблизно 3500,00 грн. Зазначила, що з відповідачем у них спільні діти відсутні, її двоє дітей від попереднього шлюбу, однак аліменти від колишнього чоловіка вона не отримувала протягом останніх 3-х років. На момент її знайомства в 2013 році, відповідач працював на будівництві у РФ у м. Нефтеюганськ, куди виїздив у травні 2013 року, березні 2014 року. В середньому ОСОБА_4 почергово знаходився по півроку в РФ та в м. Слов`янськ. При поверненні до України, за місцем фактичного проживання, відповідач привозив гроші. З ним вона не виїздила до РФ, оскільки у її сина було призначено комісію.

Правочин з купівлі спірного будинку укладала вона одноособово, як представник відповідача за довіреністю, а вартістю будинку сплачували за рахунок коштів відповідача, які він заробляв в РФ, оскільки вона власних заощаджень не мала.

Представник позивача у судовому засіданні заявлені ОСОБА_1 підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на доводи викладені у позовній заяві та показання свідків, допитаних у судовому засіданні.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, посилаючись на наступне. З позивачем познайомились у квітні 2013 року, та майже одразу почали проживати разом в квартирі по АДРЕСА_3 , яку позивач винаймала. В момент знайомства він вже збирався виїздити в РФ на заробітки, а зароблені кошти планував вкласти у купівлю житла. Працював вахтовим методом та за 5 років вахти виїжджав на заробітки строком по півроку, лише кілька вахт були менше: одна на 3 місяці, одна на 4 місяці та дві по 5 місяців. Після знайомства, він зробив позивачу пропозицію одружитись, на що остання відмовилась, посилаючись на сумніви в його поверненні до неї. Працював він за трудовим договором слюсарем. Коли приїздив за місцем проживання у м. Слов`янську, за кошти позивача та з нею однією сім`єю не жив, вона готувала, прала та прибирала з дружніх мотивів. Власник будинку АДРЕСА_2 , в якому вони проживали до його купівлі, приходив за вказаною адресою та отримував від нього гроші за будинок, про що писав розписки про отримання грошових коштів. В середньому колишній власник наведеного будинку отримував 50000-60000 рублів. Також, зазначив, що за три місяці вахти, він привозив зароблені гроші у сумі 150000 рублів, менше 100000 рублів не привозив. Крім того, на придбання будинку вони брали у борг 60000 рублів, які він віддавав після однієї з вахт. Позивачу він довіряв свої грошові кошти. За весь проживання позивач не працювала приблизно рік, в інший час вона працювала, проте про розмір її заробітної плати він не знає. Продукти ОСОБА_1 придбавала за власний кошт.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на доводи викладені у відзиві на позовну заяву.

Так, на адресу суду надійшов відзив представника відповідача на позовну заяву ОСОБА_1 , обґрунтований тим, що ОСОБА_4 дійсно знайомий зі ОСОБА_1 , але ніколи не перебував з останньою в шлюбних відносинах та ніколи не мешкав з нею як подружжя. З аналогічного питання є правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постанові, винесені 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15-ц, де вказано, що статтею 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Крім цього, Верховний Суд зазначив, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

З червня 2016 року ОСОБА_4 постійно працює на території РФ, на що офіційно отримував дозвіл на роботу, оформляв трудовий патент у відповідних органах РФ, офіційно перетинав Державний кордон України, реєструвався у роботодавця. Тому слід зазначити, що в період з червня 2016 року по квітень 2019 року ОСОБА_4 постійно перебував в РФ, та в м. Слов`янськ він приїздив на нетривалий час, тому проживати зі ОСОБА_1 він не міг. Так, згідно отриманих відомостей з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України в період з 01 січня 2016 року по 09 березня 2016 року, та з 20 серпня 2016 року по 09 жовтня 2016 року, а всього 4 місяці 1 день, весь інший час він перебував на території РФ, де працював офіційно за трудовим патентом. Також в період 2017 року ОСОБА_4 знаходився на території України в період з 01 січня 2017 року до 30 березня 2017 року, з 13 серпня 2017 року до 13 вересня 2017 року та з 25 грудня 2017 року, а всього 4 місяці 5 днів.

У ОСОБА_1 є власна сім`я, а саме: сини ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , батьком яких ОСОБА_4 не є, будь-яких взаємин з ними він не підтримував, жодної матеріальної допомоги сім`ї ОСОБА_1 він надавав. Єдиною допомогою, яку ОСОБА_4 надав позивачу та її сім`ї, було надання згоди на реєстрацію позивача та її дітей у будинку, який він придбав за власні кошти, оскільки ОСОБА_1 це було необхідно для зняття з реєстрації у будинку її батьків, для оформлення останніми субсидії. Крім того, ОСОБА_4 це було необхідно у зв`язку з тим, що він постійно знаходився за межами території м. Слов`янська та йому була необхідна особа, яка у його відсутність буде наглядати за будинком.

Зазначає, що у судовій практиці сформувалась правова позиція, яка визначає наявність сім`ї, зокрема: спільне життя, спільне проживання і побут, наявність взаємних прав та обов`язків, ведення спільного господарства, взаємна моральна та матеріальна підтримка. Отже, жодних підстав вважати, що сторони проживали в сім`ї, ніколи не було.

Світлини про спільне проведення часу сторін, додані до позовної заяви не можуть підтверджувати факт спільного проживання, а тим більше факту проживання однією сім`єю, про що зазначив у своєму рішенні Верховний Суд України у справі № 588/350/15-ц від 15 серпня 2019 року. Факт спільного відпочинку сторін, їх спільна присутність на святах, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце протягом вказаного періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю.

За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні й підстави вважати майно, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди мають встановлювати факти створення або придбання сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_2 , відповідач придбав для власного користування, особисто лише для себе, на гроші які належать йому як особисті заощадження та, які ним особисто були зароблені в РФ. Факт того, що грошові кошти виплачені ним за покупку будинку та земельної ділянки належать саме йому та зароблені ним, підтвердила і сама позивач, зазначивши в договорі купівлі-продажу, а саме шляхом подачі відповідної заяви до нотаріуса, ОСОБА_1 будучи представником покупця повідомила, що покупець в шлюбі та фактичних сімейних стосунках не перебуває, а також купівля житлового будинку відбувається за грошові кошти, які були набуті ним не в період шлюбу чи під час спільного проживання однією сім`єю з жінкою, але не перебуваючи з нею у шлюбі, та не являються об`єктом права спільної сумісної власності.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що він є братом позивача, яку він познайомив з відповідачем та яка проживала з ОСОБА_4 як дружина з чоловіком. Відповідач після знайомства з його сестрою ОСОБА_1 переїхав до неї, в орендовану квартиру по АДРЕСА_3 , у 2013 році. ОСОБА_4 присилав гроші з РФ для купівлі будинку. Вказує, що сторони мешкали як подружжя, він часто приходив до них у гості. ОСОБА_4 регулярно їздив на заробітки, а ОСОБА_1 працювала неофіційно. З відповідачем він підтримував дружні стосунки та останній йому говорив, що хотів би, що ОСОБА_1 поїхала з ним до РФ.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що знає позивача та відповідача, як подружню пару, які проживали разом з 2013 року до 2019 року. Вони часто приїздили до неї у гості, під час таких навідувань сторони вели себе як подружжя, а ОСОБА_4 їй особисто говорив, що вони тепер разом зі ОСОБА_1 . Також, разом сторони відвідували й інші заходи та свята.

Свідок ОСОБА_6 , допитаний у судовому засіданні, пояснив, що він є сином позивача. В 2013 році ОСОБА_4 приїхав до них у гості разом з дядьком ОСОБА_7 . Згодом, через 1-2 тижня відповідач переїхав до них та почав проживати з ними в орендованій квартирі по АДРЕСА_3 . Мати його представила, як свого чоловіка. Під час спільного проживання, ОСОБА_4 відносився до матері свідка, як до дружини. Відповідач їздив на заробітки до РФ та планував придбати власне житло на зароблені гроші. На заробітки відповідач поїхав приблизно через два місяці, як переїхав до них. Сторону неодноразово спілкувались з приводу придбання будинку для спільного проживання, в тому числі і до переїзду відповідача до квартири, яку винаймала матір свідка. Молодший син позивача в той час мешкав в селі, якого сторони планували забрати після купівлі будинку. Також був період, коли всі разом вони мешкали у селі. ОСОБА_4 пропонував їм переїхати до нього у м. Миколаївка, однак мати не погоджувалась, оскільки він ще навчався в школі. Пошуком будинку здебільшого займалась бабуся свідка, мати також брала у цьому участь. Розраховувались за будинок частинами, кожного разу по приїзді відповідача з заробітків. Після купівлі будинку молодший брат свідка переїхав до них. З молодшим братом свідка у відповідача були конфлікти, оскільки останні намагався його виховувати, відносини між ними були напруженими. ОСОБА_4 казав, що він є батьком для нього з братом. Свідок звертався до відповідача: «дядя ОСОБА_9 », рідше «тато». Під час спільного проживання ОСОБА_4 робив матері пропозицію одружитись, свідком чого одного разу був сам ОСОБА_6 , коли вони мешкали у квартирі по АДРЕСА_3 . Проте, згодом сторони вирішили відкласти одруження з огляду на необхідність придбання власного житла. Свідок був прописаний в спірному будинку, що було ініціативою ОСОБА_4 , який наголошував на спільному проживанні всієї сім`ї. Коли відповідач перебував на заробітках, сторони весь час спілкувались за допомогою скайпу по 1-2 години. У період військових дій на території м. Слов`янська, відповідач пропонував матері свідка переїхати до РФ, однак вона відповіла відмовою. Крім того, приїжджаючи з заробітків ОСОБА_4 привозив подарунки. Припинивши їздити на заробітки до РФ, відповідач працював у м. Слов`янську, проте постійно змінював роботу, почав зловживати спиртними напоями, в помешканні утворилась негативна обстановка. Після цього, ОСОБА_4 почав виганяти їх з будинку.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що позивач брала у нього в борг грошові кошти у розмірі 50000 рублів на придбання будинку. Гроші вона повернула після повернення ОСОБА_4 з заробітків. В спірному будинку він бував часто, приблизно 10-15 разів. Крім того, у вказаному будинку він робив переобладнання системи опалення.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю позивача. Їй відомо, що ОСОБА_4 переїхав до її доньки позивача у даній справі, в орендовану квартиру, у мікрорайоні «Хімік» м. Слов`янська. В той час молодший син ОСОБА_1 проживав та навчався у селі, а старший син мешкав разом з матір`ю у м. Слов`янську. Після того, як відповідач переїхав до її доньки, він поїхав на заробітки до РФ, а вони разом з позивачем почали шукати житло для подальшого придбання. Під час пошуку нерухомості, свідок знайшла будинок, який продавався у розстрочку. Донька відвідала даний будинок, пофотографувала його та відправила фотознімки ОСОБА_12 , на що останній надав свою згоду на придбання даного будинку. Згодом ОСОБА_1 у ОСОБА_10 взяла у борг грошові кошти для придбання житлового будинку. Після придбання будинку АДРЕСА_2 , позивач разом з дітьми переїхали до нього, а відповідач в цей час знаходився на вахті. Також свідку відомо, що під час спільного проживання, ОСОБА_4 робив пропозицію її доньці та навіть подарував кільце, на що ОСОБА_1 погодилась, однак реєстрацію шлюбу сторони відклали у зв`язку з придбанням житла. Після переїзду, за ініціативою ОСОБА_4 , позивач та її діти були зареєстровані у до спірному будинку

Ухвалою суду від 27 грудня 2019 року витребувано від приватного нотаріуса Слов`янського міського нотаріального округу Паращук Олени Анатоліївни копії документів, а саме: договору купівлі-продажу від 06 липня 2017 року № 1991 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 ; договору купівлі-продажу від 06 липня 2017 року № 1993 земельної ділянки кадастровий номер :01:014:1975 по АДРЕСА_2 ; довіреності виданої ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_1 н підставі якої укладались договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 06 липня 2017 року; інвентаризаційної справи на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 10 вересня 2020 року витребувано від Управління соціального захисту населення Слов`янської райдержадміністрації відомості стосовно ОСОБА_1 , а саме: в який період перебувала на обліку в Управлінні соціального захисту Слов`янської райдержадміністрації як малозабезпечена родина ОСОБА_1 та хто зазначений членами цієї родини; які відомості про членів своєї родини під час звернення та під час перебування на обліку в УСЗН Слов`янської райдержадміністрації як малозабезпечена родина надавала ОСОБА_1 та надати до суду копії таких документів; які відомості про майновий стан (заробітну плату, інші види доходів) надавала ОСОБА_1 до УСЗН Слов`янської райдержадміністрації під час звернення до управління для отримання статусу малозабезпеченої родини.

Ухвалою суду від 26 листопада 2020 року витребувано від Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради відомості стосовно ОСОБА_1 , а саме: в який період перебувала на обліку в Управлінні соціального захисту Слов`янської міської ради як малозабезпечена родина ОСОБА_1 та хто зазначений членами цієї родини; які відомості про членів своєї родини під час звернення та під час перебування на обліку в УСЗН Слов`янської міської ради як малозабезпечена родина надавала ОСОБА_1 та надати до суду копії таких документів; які відомості про майновий стан (заробітну плату, інші види доходів) надавала ОСОБА_1 до УСЗН Слов`янської міської ради під час звернення до управління для отримання статусу малозабезпеченої родини.

Ухвалою суду від 26 листопада 2020 року витребувано від Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради відомості стосовно ОСОБА_1 , а саме: чи перебувала вона та в який період на обліку в Управлінні соціального захисту населення як малозабезпечена родина ОСОБА_1 за період з 2013 року по грудень 2018 року; які відомості про майновий стан (заробітну плату, інші види доходів) надавала ОСОБА_1 до УСЗН під час звернення до управління для отримання статусу малозабезпеченої родини.

Суд, вислухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту шлюбних відносин, розподіл сумісного майна подружжя, не підлягають задоволенню з наступних підстав.

На підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 06 липня 2017 року приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Паращук О.А., відповідачу ОСОБА_4 належить житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами до нього під номером АДРЕСА_2 , на земельній ділянці площею 0,1000, кадастровий номер :01:014:1975. Продаж наведеного будинку вчинявся одночасно з продажем земельної ділянки, на якій він розташований, з укладенням окремого Договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого того ж дня.

Вищевказане також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 188772352 від 14 листопада 2019 року.

Зазначені договори укладено ОСОБА_13 з однієї сторони та ОСОБА_1 , яка діяла від імені ОСОБА_4 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Паращук О.А. 29 березня 2017 року.

В належному відповідачу ОСОБА_4 будинку зареєстровані: позивач та її діти: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що підтверджується Довідкою про склад сім`ї, виданої Слов`янською міською радою Донецької області.

Як вбачається з Акту комітету мікрорайону «Черевківка» м. Слов`янська № 376 від 24 вересня 2019 року, ОСОБА_1 прописана за адресою: АДРЕСА_2 , з квітня 2016 року по квітень 2019 року разом зі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , проживали однією родиною та вели разом спільне господарство.

Позивач зазначає, що у квітні 2019 року відповідач виселив її з дітьми з наведеного будинку, змінив замки на вхідних дверях, у зв`язку з тим, що відносини між ними зіпсувались, постійно виникали сварки та скандали, чим чинить їй перешкоди у користуванні житловим приміщенням. З приводу виселення її з будинку ОСОБА_4 , позивач зверталась із заявою про вчинення кримінального правопорушення до Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області. Проте, своїм листом № С-56/303/01-2019 від 01 серпня 2019 року Слов`янським ВП ГУНП в Донецькій області повідомив ОСОБА_1 про те, що Слов`янським ВП не було встановлено даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення, у зв`язку з чим внесення інформації до Єдиного реєстру досудових розслідувань є неможливим.

Крім того, ОСОБА_1 , вважає, що з моменту знайомства та переїзду відповідача до неї, вона почала спільно проживати з ОСОБА_4 однією сім`єю, про що просить встановити факт судовим рішенням, а також набула право на частку у спільні сумісній власності подружжя, зокрема на спірні житловий будинок та земельну ділянку.

Проте, з такими твердження позивача суд не погоджується, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно із частиною першою статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Так, в свою чергу позивач стверджує, що протягом періоду з березня 2013 року до квітня 2019 року, вона проживала однією сім`єю з відповідачем без реєстрації шлюбу.

Однак, наведені твердження спростовуються дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами.

Згідно з відомостями, наданими Головним центром обробки спеціальної інформації, відповідач ОСОБА_4 перетинав державний кордон України в пункті пропуску «Гоптівка», виїжджаючи на територію РФ, з перебування на території іншої держави у період з 28 травня 2015 року до 06 грудня 2015 року, з 10 березня 2016 року до 20 серпня 2016 року, з 09 жовтня 2016 року до 26 грудня 2016 року, з 30 березня 2017 року до 13 серпня 2017 року та з 13 вересня 2017 року до 25 грудня 2017 року. Отже, відповідач перебував на території України, в період з 28 травня 2015 року до 25 грудня 2017 року, протягом незначного періоду, загальна тривалість якого становить 9 місяців.

Зазначені виїзди відповідача ОСОБА_4 на територію іншої держави пов`язані з роботою останнього, що підтверджується патентами серії 86 № та серії 86 № 15058664, а також повідомлення про прибуття іноземного громадянина або особи без громадянства до місця прибування, виданими Федеральної міграційною службою на ім`я відповідача ОСОБА_4 .

У судовому засіданні встановлено та підтверджено поясненнями свідків, таку обставину як придбання житлового будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянки за даною адресою, виключно за грошові кошти, зароблені відповідачем під час роботи у РФ.

Крім того, у судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, що спірне нерухоме майно було придбано ОСОБА_1 , яка діяла в інтересах відповідача на підставі довіреності, під час знаходження останнього за межами території України.

Тим більш, слід зауважити, що свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що йому відомо про бажання відповідача придбати житло, яке він обговорював з позивачем ще до того, як він почав проживати разом з нею. Тобто, наміри ОСОБА_4 щодо придбання власного нерухомого майна існували ще до знайомства зі ОСОБА_1 , а отже не пов`язані з твердженнями сторони позивача про придбання майна в інтересах сім`ї.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснено, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Окрім цього, факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

Ані позивачем, ані її представником у судовому засіданні не доведено факт ведення ОСОБА_1 та ОСОБА_4 спільного господарства, наявності у них спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, не наведено жодної з обставин, яка б свідчила про наявність у сторін будь-яких з ознак право- та взаємовідносин притаманних подружжю, а так само наведене не встановлюється з показань свідків, оскільки вони є загальними та не конкретизують категорії відносин, що склались між сторонами.

Також, опосередковано про відсутність між сторонами відносин притаманних подружжю або спільному проживанню чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу свідчать положення Договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, укладені ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 . Зокрема, абзацом другим пункту п`ятого обох Договорів встановлено, що представник покупця, яка є позивачем у даній справі, повідомляє продавцю, шляхом подачі відповідної заяви до приватного нотаріуса про те, що покупець відповідач у даній справі, в шлюбі та фактичних сімейних стосунках не перебуває, а також, що купівля житлового будинку відбувається за грошові кошти, які були набуті ним не в період шлюбу чи під час спільного проживання однією сім`єю з жінкою, але не перебуваючи з нею у шлюбі, та не являються об`єктом права спільної сумісної власності. Звісно дане положення Договорів купівлі-продажу не може бути імперативним та є обов`язковим лише для сторін договору, проте наявність в Договорах повідомлення про не перебування покупця у шлюбі та фактичних сімейних стосунках у сукупності з іншими обставинами, встановленими у судовому засіданні, зокрема, періодів тривалого перебування відповідача у Російській Федерації, не наданням позивачем належних і допустимих доказів на підтвердження факту її проживання однією сім`єю з відповідачем без реєстрації шлюбу на час придбання спірного нерухомого майна, свідчить про відсутність підтвердження факту ведення спільного господарства сторонами, наявності у них спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків подружжя, набуття майна тощо.

До опосередкованих фактів, які свідчать про відсутність між сторонами фактичних шлюбних відносин також слід віднести інформацію, надану Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради, згідно з якою ОСОБА_1 призначалась державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям відповідно до її заяв: від 27 березня 2017 року у період з 01 березня 2017 року до 31 серпня 2017 року; від 25 вересня 2017 року у період з 01 вересня 2017 року до 28 лютого 2018 року; від 19 березня 2018 року у період з 01 березня 2018 року до 31 серпня 2018 року; від 23 жовтня 2018 року у період з 01 жовтня 2018 року до 31 грудня 2018 року. До складу сім`ї ОСОБА_1 у зазначені періоди, згідно поданої декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулись за призначенням усіх видів допомог, входили два сини ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені 74 СК України вважати майно (спірний автомобіль) таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди мають встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у своїй постанові від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15.

Враховуючи вищенаведене, суд, на підставі наявних у справі доказів, прийшов до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтею 319 Цивільного кодексу України, статтями 3, 21, 36, 60, 61 65 74 Сімейного кодексу України, ст. ст.10, 12, 13, 76, 81, 89, 200, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту шлюбних відносин, розподіл сумісного майна подружжя відмовити.

Повний текст рішення виготовлений 10 лютого 2021 року.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду І.О. Сидоренко