ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/232/21 Доповідач - Щавурська Н.Б.
Категорія - 307020000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Щавурська Н.Б.

суддів - Сташків Б. І., Хома М. В.,

секретаря - Сович Н.А.

сторін - представника позивача ОСОБА_1 - адвоката

Кавійчик В.П.,

розглянувши у відкритому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2020 року, постановлене суддею Вийванком О.М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Перша Тернопільська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання права власності на спадкове майно, в обґрунтування якого зазначила, що після смерті її бабусі ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрилась спадщина за законом на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , спадкоємцем якої за правом представлення після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , вона є у зв`язку з прийняттям у встановлений законом строк спадщини. Іншим спадкоємцем за законом вказаного майна є неповнолітній онук померлої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок відмови від спадщини в його користь сина померлої ОСОБА_2 . У зв`язку з відсутністю у неї правовстанолюючого документа на спірну квартиру та ненаданням такого на її звернення відповідачем ОСОБА_2 , вона не взмозі отримати свідоцтво про право на спадщину та оформити право власності на спадкове майно.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2020 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить скасувати судове рішення вважаючи його незаконним, прийнятим з неповним встановленням обставин, які мають значення для справи та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що між сторонами відсутній спір про право на спадщину, оскільки право позивача у зв`язку з відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії підлягає захисту шляхом звернення до суду з вимогою про скасування постанови нотаріуса та зобов`язання останнього вчинити відповідні дії, а не у спосіб визнання права власності на спадкове майно. Зауважує, що нотаріус зобов`язаний був звернутись до нього з запитом щодо надання правовстановлюючих документів на спадкову квартиру та скористатись інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, доступ до якого у нього наявний.

Вказує, що мав бажання викупити 1/3 квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим намагався узгодити ціну з позивачем, однак судом не було надано достатньо часу для досягнення домовленостей та їх належного оформлення. Тому, розраховує на примирення і в апеляційному порядку, на підставі ст. 373 ЦПК України.

У своєму відзиві позивач ОСОБА_1 відносно задоволення апеляційної скарги заперечує, вважаючи її необґрунтованою та безпідставною. Зазначає, що поведінка відповідача, який є законним представником іншого спадкоємця неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідчить про навмисне затягування часу, створення їй перешкод в отриманні свідоцтва про право на спадщину та невизнання її право власності на таке майно.

Вказує, що раніше вона разом із батьками протягом багатьох років проживала в даній квартирі разом зі ОСОБА_4 , повністю забезпечуючи її побут. Після організації та проведення похорону силами та засобами її батька, ОСОБА_2 змінив замок до вхідних дверей квартири та поїхав у м. Київ.

Звертає увагу, що ОСОБА_2 було відомо про те, що вона за законом претендує на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , оскільки така інформація йому була доведена в усній формі з одночасною можливістю владнання даного питання в родинному колі, проте порозуміння з ним не відбулося. Натомість, ОСОБА_2 передав у платне користування вказану квартиру своїй знайомій особі, яка проживає у ній по даний час.

Посилається на безпідставність доводів апелянта в частині порушення нотаріусом Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що стосується невжиття усіх передбачених законом заходів для отримання правовстановлюючих документів і в частині обрання нею невірного способу захисту, оскільки вказані доводи спростовуються наявними у справі письмовими доказами: вимогою № 2375/02-14 від 28.05.2019 року, надісланою нотаріусом відповідачу про необхідність явки в нотконтору та надання документів на спадкове майно; запитом № 2360/02-14 від 28.05.2019 року до Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації щодо виготовлення дубліката свідоцтва про право власності на вищевказану квартиру, які залишилися без відповіді. Також, нотаріус не міг скористатися й інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього, оскільки в Державному реєстрі відсутня будь-яка інформації щодо права власності на спірну квартиру. Реєстр прав власності на нерухоме майно, в якому до 2013 року проводилася реєстрація права власності і який є архівною складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, не відображає всіх відомостей зареєстрованого права власності.

Наголошує, що твердження апелянта в частині ненадання достатнього часу для укладення мирової угоди не відповідають дійсності, оскільки від дня винесення судового рішення відповідач так і не вчинив жодних дій для укладення з позивачем мирової угоди. Дана справа розглядалася в суді першої інстанції 10 місяців, в той час як пропозиція щодо можливості відчуження її частики ОСОБА_2 озвучувалася ще наприкінці 2018 року, а також була предметом обговорення в судових засідання в суді першої інстанції. Судом першої інстанції було надано сторонам час для укладення мирової угоди, у зв`язку з чим розгляд справи неодноразово відкладався, однак згоди про укладення мирової угоди так і не було досягнуто, про що сторони повідомили суд, який закрив підготовче засідання та призначив справу до розгляду по суті. Проте відповідач на розгляд справи по суті не з`явився, клопотань про надання додаткового часу для укладення мирової угоди не подавав.

Зазначає, що укладення мирової угоди шляхом надання ОСОБА_2 можливості викупу належної їй частки у вищевказаній квартирі є можливим за умов узгодження її вартості за реальною ціною вказаного об`єкта нерухомо майна та коротких строків виконання договірних зобов`язань (а не за ціною та в терміни, що ніби-то були запропоновані відповідачем раніше), оскільки фінансова поведінка ОСОБА_2 ставить під сумнів можливість та добросовісність виконання відповідних зобов`язань протягом тривалого періоду часу, про що свідчать численні дзвінки представників фінансових установ до її батька з приводу неповернення ОСОБА_2 позик (кредитів) та намаганням встановити контактні дані та іншу інформацію щодо боржника.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, ні відповідач ОСОБА_2 , ні його представник - адвокат Іщук К.В. у судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явилися. У письмовій заяві, що надійшла на адресу суду, представник відповідача адвокат Іщук К.В. просив розгляд справи проводити за їх відсутності.

Аналогічне клопотання щодо розгляду справи у відсутності надійшло на адресу суду апеляційної інстанції й від третьої особи Першої тернопільської державної нотаріальної контори.

У відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка належним чином повідомленої сторони про час і місце розгляду справи не перешкоджає апеляційному розгляду справи, а тому колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності відповідача ОСОБА_2 і представника третьої особи.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Кавійчик В.П. у судовому засіданні відносно задоволення апеляційної скарги заперечила з підстав, викладених у письмовому відзиві.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла бабуся позивача ОСОБА_4 (а.с.8-9, 11-12).

Роком раніше, а саме ІНФОРМАЦІЯ_5 померла мати позивача ОСОБА_5 (а.с. 9-10, 11-12).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належну їй на праві власності 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с. 16).

Іншим співвласником вищевказаної квартири згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 30 червня 1993 року Тернопіольським МБТІ та зареєстрованого 30 червня 1993 року за № 2680, є відповідач ОСОБА_2 , якому належить 1/3 частина даного майна (а.с. 16).

Позивач ОСОБА_1 прийняла у встановлений законом строк спадщину після померлої ОСОБА_4 , звернувшись з відповідною заявою до нотконтории (а.с. 13).

У серпні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса Першої тернопільської державної нотаріальної контори Рудніцького А.Я. за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом, однак постановою державного нотаріуса Рудніцького А.Я. у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, у зв`язку з тим, що нею не подано належних правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності спадкодавця на вищезазначену квартиру (а.с. 17).

01 жовтня 2019 позивач звернулася до державного нотаріуса Рудніцького А.Я. з запитом про надання інформації по спадковій справі № 20/2019, у відповідь на який її було повідомлено, що спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_4 є вона (за правом представлення після смерті ОСОБА_5 ) та онук померлої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , внаслідок відмови в його користь сина померлої ОСОБА_2 (а.с. 14-15).

Станом на 02 жовтня 2019 року свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1 , спадкоємцям не видавались (а.с. 15).

27 травня 2019 року державний нотаріус Першої Тернопільської нотаріальної контори Рудніцький А.Я. звернувся з запитом № 2360/02-14 до Тернопільського МБТІ щодо виготовлення дубліката свідоцтва про право власності на житло, видане 30 червня 1993 року на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 110). Відповіді на запит нотаріус не отримував (а.с. 110).

28 травня 2019 року державний нотаріус Першої Тернопільської нотаріальної контори Рудніцький А.Я. звернувся до ОСОБА_2 з вимогою № 2375, в якій просив з`явитися до нотаріуса та надати документи на спадкове майно (частку квартири АДРЕСА_1 ), що належала померлій ОСОБА_4 (а.с. 109). Відповіді на вимогу нотаріус не отримав.

Інформація про право власності на вищевказану квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня.

Право власності померлої на спірну квартиру належало їй на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 30.06.1993 року Терн6опільським МБТІ, зареєстрованого за № 2680 та свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 11.07.1003 року за реєстрвим № 4-2268 та зареєситрованого 05.09.2003 року за № 2680 (а.с. 16).

У відповідності до вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217 ЦК України визначає два види спадкування - за заповітом або за законом.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від їх прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.

Системне тлумачення положень ст. 1258 дозволяє стверджувати що «Одержання права на спадкування наступною чергою» (ч. 2 ст. 1258 ЦК України) стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Частинами 1, 3 ст. 1268 ЦК України передбачено право спадкоємця за заповітом чи за законом на прийняття або неприйняття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно вимог ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з відсутності у позивача, яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину після померлої ОСОБА_4 , можливості оформити спадкові права та зареєструвати право власності на квартиру через відсутність правовстановлюючих документів і неможливість їх отримання.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції, як таким, що зроблений з урахуванням вимог закон, що регулює спірні правовідносини та відповідно до наявних у матеріалах справи доказів.

Встановивши, що ОСОБА_1 є онукою померлої ОСОБА_4 та за правом представлення - спадкоємцем за законом після смерті своєї матері ОСОБА_5 , а інший спадкоємець і співвласник 1/3 частини спірної квартири відповідач ОСОБА_2 , створює позивачу перешкоди для реалізації її права на спадщину та оформлення права власності на спадкове майно, відмовляючи надати правовстановлюючі документи на квартиру, в той час як нотаріусом вичерпано передбачені законом можливості отримання таких документів, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на належну їй в порядку спадкування за законом частку в майні спадкодавця ОСОБА_4 .

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 в частині ненадання судом належної правової оцінки відсутності між сторонами спору про право на спадщину, наявності порушення прав позивача саме нотаріусом, який був зобов`язаний звернутись до відповідача із запитом щодо надання йому правовстановлюючих документів на спадкову квартиру та скористатись інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та у зв`язку із цим обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права колегією суддів відхиляються, як такі, що суперечать наявним в матеріалах справи доказам, що підтверджують факт надіслання позивачем відповідачу листа від 15 листопада 2019 року з проханням надати їй або нотаріусу правовстановлюючий документ на квартиру АДРЕСА_2 до 5-го грудня 2019 року (а.с. 18-20), що не було виконано відповідачем; звернення нотаріуса до ОСОБА_2 з вимогою з`явитися та надати документи на спадкове майно (а.с. 109); відсутністю на час звернення відомостей в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо вищевказаної квартири (а.с. 110).

Відхиляє колегія суддів і доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 в частині не надання судом достатнього часу для досягнення домовленостей та оформлення мирової угоди, оскільки як вбачається з матеріалів справи, з часу відкриття провадження, що мало місце 21 січня 2020 року, судом першої інстанції в ході підготовки справи до розгляду неодноразово надавався сторонам час для укладення мирової угоди, що стверджується протоколами судових засідань від 11.08.2020 року, 24.09.2020 року (а.с. 98, 105), однак жодних домовленостей між ними досягнуто не було. Крім того, відповідачем не було вчинено жодних дій для укладення з позивачем мирової угоди й з часу винесення судового рішення, а в ході розгляду справи апеляційним судом представник позивача категорично заперечила можливість укладення з відповідачем мирової угоди.

Таким чином доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не дають підстав для висновку про незаконність та ухвалення рішення з неповним з`ясуванням обставин справи та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

У відповідності до ч. 1 ст. 374 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги те, що рішення сулду в даній справи прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції вважає, що підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 35 ч.ч. 1, 3; 259 ч.ч. 1, 2, 6, 8; 374 ч. 1 п. 1; 375 ч. 1; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ч.ч. 1, 2; 384 ч. 1; 389 ч. 1 п. 1; 390 ч. 1 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2020 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції в особі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 25 травня 2021 року.

Головуючий

Судді