Справа № 2-2814/10
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2021 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Жванко О.Є., представника скаржника ОСОБА_1 , представника заінтересованої особи ОСОБА_2 ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_4 , заінтересовані особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , державний виконавець Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Полінський В`ячеслав Андрійович, на рішення і дії державного виконавця, -

У С Т А Н О В И В:

12 квітня 2018 року до суду звернулася ОСОБА_4 зі скаргою на дії державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Полінського В`ячеслава Андрійовича (надалі за текстом - державний виконавець). В обґрунтування своєї скарги посилалася на те, що державний виконавець необґрунтовано та безпідставно виніс постанову про передачу майна стягувачу ОСОБА_2 у рахунок погашення боргу за зведеним виконавчим провадженням, чим порушив черговість задоволення вимог стягувачів.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 05.06.2018 року скаргу було задоволено. Дії державного виконавця щодо звернення стягнення на майно боржника було визнано неправомірними, державного виконавця було зобов`язано усунути порушення прав та майнових інтересів стягувача ОСОБА_4 .

Не погоджуючись з ухвалою суду представник стягувача ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, зазначивши, що під час розгляду скарги останнього не було залучено до розгляду справи, у той час як судове рішення безпосередньо стосується його прав та законних інтересів.

Постановою Київського апеляційного суду від 19.11.2019 року Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 05.06.2018 року скасовано, оскільки судом було розглянуто справу без участі ОСОБА_2 , справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Подільським районним судом м. Києва призначено розгляд справи.

Представник скаржника в судовому засіданні скаргу підтримав та просив задовольнити.

Представник ОСОБА_2 заперечила проти вимог скарги, зазначила, що передача майна була здійснена відповідно до вимог законодавства, сторони належним чином та неодноразово повідомлялися про електронні торги і лише ОСОБА_2 виявив бажання отримання нерухоме майно як погашення боргу.

Державний виконавець та боржник в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду повідомлялися належним чином.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню з нижченаведених підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 01.04.2014 р. № 332-р «Про проведення експерименту із запровадження реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів» Наказом Міністерства юстиції України від 16 квітня 2014 року № 656/5 було затверджено Тимчасовий порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, відповідно до якого ДП «Інформаційний центр» Мін`юсту України є організатором електронних торгів та уповноважене на забезпечення здійснення заходів із створення та супроводження програмного забезпечення системи, технологічного забезпечення, збереження та захисту даних, що містяться у системі, здійснення організації та проведення електронних торгів, забезпечення збереження майна, виконання інших функцій, передбачених Тимчасовим порядком. Згідно із ч. 7 п. 1 Тимчасового порядку електронні торги - це прилюдні торги, що здійснюються в електронній формі в Системі.

Правова природа продажу майна з прилюдних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статті 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури тощо.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обв`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути як правочини (пункт 1), так і інші юридичні факти (пункт 4).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 цього Кодексу).

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З огляду на приписи статей 32, 52 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. За загальним правилом (частина перша статті 62 Закону № 606-XIV) реалізація арештованого майна здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин.

Тому, відчуження майна з прилюдних торгів за своєю правовою природою відноситься до угод купівлі-продажу й така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України.

Разом з тим, Закон України «Про виконавче провадження» допускає, що реалізація арештованого майна на прилюдних торгах може не відбутися. У такому випадку з метою забезпечення права стягувача - учасника виконавчого провадження Закон передбачає відповідний порядок дій, які повинен вчинити державний виконавець, а саме: повідомити стягувача про те, що арештоване майно не було реалізоване на прилюдних торгах після проведення повторної оцінки, та запропонувати стягувачу залишити це майно за собою (частина шоста статті 61 Закону).

Якщо стягувач своєчасно і письмово не заявить про таке своє бажання, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові (частина сьома статті 61 Закону). Якщо ж стягувач заявить про бажання залишити нереалізоване на прилюдних торгах майно за собою, державний виконавець виносить постанову про передачу майна стягувачу, а за фактом такої передачі складає відповідний акт. При цьому, майно передається саме стягувачу в рахунок погашення боргу, а відповідні постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно (частина дев`ята статті 61 цього Закону).

Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Крім визнання правочину недійсним, способами захисту цивільних прав та інтересів також можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб (стаття 16 ЦК України). За приписами статті 214 ЦПК України визначення характеру спірних правовідносин відповідно до установлених обставин у справі, а також визначення правової норми, яка підлягає застосуванню, належить до обов`язків суду.

Дана правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1655цс16 та від 14 червня 2017 року у справі 6-1804цс16.

Згідно зі статтею 393 ЦК України серед способів захисту права власності закріплено визнання незаконним та скасування правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника.

Оскільки предметом розгляду за скаргою ОСОБА_4 були дії державного виконавця, пов`язані з реалізацією арештованого майна, що стали підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків осіб, а відтак, до таких правовідносин мають застосовуватися загальні положення про захист цивільних прав шляхом пред`явлення цими особами позову.

Суд, дотримуючись встановленого ст. 212 ЦПК України принципу оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з матеріалами зведеного виконавчого провадження, судом встановлено, що Подільським районним судом м. Києва 14 квітня 2016 року видано виконавчий лист в справі № 758/1216/15-ц, про стягнення з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Біла Церква Київської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , кошти в сумі 1 509 746 (один мільйон п`ятсот дев`ять тисяч сімсот сорок шість) гривень 33 копійки, на підставі якого винесено постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, та в подальшому 07.02.2018 року державним виконавцем винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження № 55737194, де боржником є ОСОБА_5 .

29 березня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на майно боржника, а саме: земельну ділянку з кадастровим номером :02:006:1007, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з протоколом № 309835 від 09 січня 2018 року проведення електронних торгів не відбулося у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.

08 лютого 2018 року за № 55737194/13 державним виконавцем на адресу стягувачів скеровано повідомлення з пропозицією залишити за собою нереалізоване нерухоме майно.

В матеріалах зведеного виконавчого провадження відсутня інформація про належне повідомлення усіх стягувачів щодо вказаної пропозиції.

07 березня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про передачу майна стягувачу ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу, згідно з якою передано стягувачу по виконавчому провадженню ВП 34825410, нереалізоване майно боржника в рахунок погашення боргу, а саме, земельної ділянки з кадастровим номером :02:006:1007, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у рахунок часткового погашення боргу у розмірі 269 639, 30 грн., що належить ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯА 375951, виданого Вишгородським районним відділом земельних ресурсів 07 червня 2005 року.

Стаття 46 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає черговість задоволення вимог стягувачів у разі недостатності стягнутої суми для задоволення вимог стягувачів.

Так, у разі якщо під час розподілу грошових сум у випадку, передбаченому п. 3 ч. 1 ст. 45 цього Закону, стягнутої суми недостатньо для задоволення вимог стягувачів за виконавчими документами, кошти розподіляються виконавцем між стягувачами в такій черговості: у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна; у другу чергу задовольняються вимоги щодо стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок кримінального або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку із втратою годувальника; у третю чергу задовольняються вимоги працівників, пов`язані з трудовими правовідносинами; у четверту чергу задовольняються вимоги стягувачів за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, вимоги щодо збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та вимоги щодо податків та інших платежів до бюджету; у п`яту чергу задовольняються всі інші вимоги. Вимоги стягувачів кожної наступної черги задовольняються після задоволення в повному обсязі вимог стягувачів попередньої черги. У разі якщо стягнутої суми недостатньо для задоволення в повному обсязі всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до належної кожному стягувачу суми. Вимоги стягувачів щодо виплати заборгованості із заробітної плати та інші вимоги, пов`язані з трудовими правовідносинами, задовольняються в порядку надходження виконавчих документів. У разі якщо виконавчі документи щодо виплати заборгованості із заробітної плати та інших вимог, пов`язаних із трудовими правовідносинами, надійшли протягом одного дня і стягнутої суми недостатньо для задоволення в повному обсязі всіх вимог за такими виконавчими документами, відповідні вимоги задовольняються пропорційно до належної кожному стягувачу суми.

Так, першочерговому розподіленню підлягають забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Як встановлено судом, між стягувачем та боржником укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Грицаєнко Ю.І. 20.05.2011 року за реєстровим номером 682, предметом якого є, зокрема, земельна ділянка з кадастровим номером :02:006:1007, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

А відтак, державним виконавцем порушено черговість задоволення вимог стягувачів.

Крім того, згідно ч.ч. 9, 10 Закону України «Про виконавче провадження», майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно. У разі наявності кількох стягувачів, які виявили бажання залишити за собою нереалізоване майно, воно передається в порядку черговості, визначеної статтею 46 цього Закону (у разі наявності застави та/або іпотеки декількох стягувачів щодо такого майна - також з урахуванням відповідних норм Закону України «Про заставу» та/або Закону України «Про іпотеку»), а в межах однієї черги, визначеної статтею 46 цього Закону, - у порядку надходження виконавчих документів на виконання.

Відповідно до наданих матеріалів зведеного виконавчого провадження - електронні торги відносно земельної ділянки з кадастровим номером :02:006:1007, проводились лише 09 січня 2018 року, та й стягувачі: ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (особа, якій передано майно у рахунок погашення боргу) - не знаходяться в межах однієї черги, а відтак, постанова про передачу майна стягувачу ОСОБА_2 та відповідний акт державного виконавця підлягає визнанню неправомірною.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Представником ОСОБА_2 не наведено належних та допустимих доказів, які б переконливо доводили обгрунтованість дій державного виконавця щодо передачі арештованого нерухомого майна останньому та спростовували обставини, встановлені судом.

Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення скарги.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 11, 15, 203, 212, 214, 215, 393, ЦК України, ст.ст. 1, 9, 10, 32, 45, 46, 52, 57, 62 Закону України «Про виконавче провадження», Законом України «Про іпотеку, ст.ст. 259, 447-453 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_4 , заінтересовані особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , державний виконавець Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Полінський В`ячеслав Андрійович, на рішення і дії державного виконавця - задовольнити;

Визнати неправомірними дії державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Полінського В`ячеслава Андрійовича щодо звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_5 , а саме, земельної ділянки № НОМЕР_3 , площею 0,1653 га, кадастровий номер :02:006:1007, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

Визнати неправомірними рішення державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Полінського В`ячеслава Андрійовича, а саме, постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 07.03.2018 року за ВП № 34825410 та акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 07.03.2018 року за ВП № 34825410;

Зобов`язати державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Полінського В`ячеслава Андрійовича усунути порушення прав та майнових інтересів стягувача ОСОБА_4 в цій частині;

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (враховуючи положення п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України). У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.В.Гребенюк