ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«08» лютого 2021 року

м. Харків

справа № 638/8843/15-ц

провадження № 22ц/818/1326/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

за участю секретаря Дмитренко А.Ю.

учасники справи:

заявник Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»,

заінтересована особа ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2020 року в складі судді Подус Г.С.

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернувся до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання по справі за позовом Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про зобов`язання банку виключити з реєстру відомості.

Заява мотивована тим, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2016 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» - задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором у розмірі: 1802,13 доларів США, що еквівалентно 40 119,74 грн - прострочена заборгованість за основним боргом, 402, 27 доларів США, що еквівалентно 8955,50 грн - прострочена заборгованість за відсотками та 50 000,00 грн пені; стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку судовий збір у сумі 2081,05 грн.

Вказав, що 20 листопада 2017 року на виконання рішення суду видано виконавчі листи.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2019 року замінено сторону виконавчого провадження з Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал».

Зазначив, що у зв`язку з перебуванням Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на стадії ліквідації, з урахуванням кадрових змін, а саме скорочення штатів та звільнення працівників відділу повернення проблемної заборгованості, виникла необхідність передачі документів до інших структурних підрозділів та продажу частини кредитного портфелю через електронний майданчик, через що пропущено строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Після купівлі частини кредитного портфелю виникла необхідність у передачі від банку до товариства оригіналів кредитних справ боржників, що є тривалою процедурою, яка включає, зокрема, звірку за актами прийому-передачі документації, виявлення наявності чи відсутності оригіналів документів, в тому числі, виконавчих листів, та аналіз строку на їх пред`явлення, що також стало причиною пропуску строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Вказав, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень з відкритим доступом відкриті виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 відсутні

Просив поновити йому строк на пред`явлення виконавчих листів по справі № 638/8843/15-ц за позовом Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2020 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання задоволено; поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» строк пред`явлення виконавчих листів по справі №638/8843/15-ц за позовом Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про зобов`язання банку виключити з реєстру відомості.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати, а також надати правову оцінку ухвалі Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2019 року, постанові Харківського апеляційного суду від 02 червня 2020 року, рішенню Апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2016 року та ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 06 вересня 2017 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, неповно з`ясував обставини у справі, не врахував того, що першу заяву товариства про заміну стягувача ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2019 року залишено без задоволення, тому всі наступні заяви товариства у справі, на його думку, мали бути повернуті без розгляду. Задоволення повторної заяви про заміну сторони виконавчого провадження є незаконним. Вказав, що у нього немає заборгованості перед Акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» за кредитним договором, що підтверджується рішенням Апеляційного суду Харківської області від 23 березня 2015 року у справі № 2/638/4443/13-ц. Кредитний договір від 16 червня 2007 року не відповідає вимогам закону. Зазначив, що з 22 червня 2016 року минуло вже більше чотирьох років. На дату видачі виконавчого листа 20 листопада 2017 року строк його пред`явлення до виконання закінчився. Трирічний строк пред`явлення виконавчих листів до виконання також сплив, та поважних причин його пропуску товариством не наведено.

02 лютого 2021 року до суду апеляційної інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав судове рішення законним, а апеляційну скаргу необгрунтованою. При цьому зазначив, що причини, за якими товариство пропустив строк для пред`явлення виконавчого листа є поважними, оскільки пов`язані з об`єктивними труднощами для вчинення дій та підтверджені належними доказами.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції, з висновком якої погоджується судова колегія, мотивована тим, що причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є поважними.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 березня 2016 року в задоволенні позовної заяви Акціонерному товариству «Банк «Фінанси та Кредит» та в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 - відмовлено в повному обсязі (а. с. 106-108, том 1).

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2016 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та кредит» - задоволено частково; апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено; рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 14 березня 2016 року у частині відмови у задоволенні позову Акціонерному товариству «Банк «Фінанси та Кредит» - скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» - задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1802,13 доларів США, що еквівалентно 40 119,74 грн - прострочена заборгованість за основним боргом, 402, 27 доларів США, що еквівалентно 8955,50 грн - прострочена заборгованість за відсотками та 50 000,00 грн пені; стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку судовий збір у сумі 2081,05 грн; в іншій частині рішення суду - залишено без змін (а. с. 156-159, том 1).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 вересня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_1 - відхилено, рішення Апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2016 року - залишено без змін (а. с. 34-37, том 2).

20 листопада 2017 року представницею Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» отримано виконавчі листи (а. с. 39, 140, том 2).

03 жовтня 2018 року між Акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» укладений договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого банк відступив Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», а Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» набув право вимоги заборгованості, зокрема, за договором кредиту №207-13-А, укладеним між Акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 (а. с. 51-75, том 2).

У лютому 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернувся до суду із заявою про замiну сторони у виконавчому провадженні, яку ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 травня 2019 року залишено без задоволення (а. с. 123-124, том 2).

У листопаді 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернувся до суду із заявою про заміну сторони у справі шляхом заміни стягувача його правонаступником (а. с. 127-131, том 2).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2019 року заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про замiну сторони у справі шляхом заміни стягувача його правонаступником задоволено, здійснено процесуальне правонаступництво по справі відносно позивача (стягувача) Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»; замінено стягувача Акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» у справі №638/8843/15-ц за позовом Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №207-13-А (а. с. 162-164, том 2).

Постановою Харківського апеляційного суду від 02 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення, ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 11 грудня 2019 року залишено без змін (а. с. 221-223, том 2).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке ухвалив суд, є невід`ємною частиною «права на суд», та ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 41 рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Як вбачається з практики Європейського суду з прав людини, невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може буде виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відтак, невиконання судових рішень, які набрали законної сили, є неприпустимим і, виходячи з обставин цієї конкретної справи, не може бути виправданим.

Згідно із частиною першою статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не встановлено.

Так, причина пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; ця причина виникла протягом строку, який пропущено; ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування; тобто, свідчить про відсутність у заінтересованої особи об`єктивної можливості подати виконавчий документ до виконання у встановлені строки.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час набрання рішенням законної сили) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

У пункті 1 частини 2 цієї статті зазначено, що строк для виконання судових рішень встановлюється з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», частиною 1 статті 12 якого передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

За загальним правилом закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (стаття 58 Конституції України).

У пункті 2 рішення Конституційного Суду України у справі N 1-7/99 від 9 лютого 1999 року (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) вказано, що цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

При цьому, у пункті 3 вказаного рішення вказано, що надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Враховуючи, що Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року в пункті 5 Розділу XIII «Прикінцеві та Перехідні положення» встановлено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом (протягом 3-х років), то має місце пряма вказівка законодавця про надання зворотної дії в часі положенню щодо поширення 3-х річного строку пред`явлення виконавчих листів до виконання, які були видані до 05 жовтня 2016 року, а не лише після набрання чинності Закону від 02 червня 2016 року.

Тлумачення пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону від 02 червня 2016 року №1404-VIII свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких не сплив на час набрання чинності Законом від 02 червня 2016 року № 1404-VIII. Для пункту 5 Розділу XIII «Прикінцевих та перехідних положень» не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм Закону від 02 червня 2016 року №1404-VIII до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких сплив на час набрання ним чинності.

Матеріали справи свідчать про те, що рішення суду апеляційної інстанції про часткове задоволення позовних вимог банку набрало законної сили 22 червня 2016 року. Чинним на той час Законом України «Про виконавче провадження» строк пред`явлення виконавчих листів було встановлено в один рік.

Разом з тим, 05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», яким строк пред`явлення виконавчого листа до виконання збільшено до трьох років.

Оскільки на день набрання чинності вказаним Законом річний строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не сплив, зазначений строк збільшився до трьох років, тобто до 23 червня 2019 року.

У зв`язку з тим, що 03 жовтня 2018 року між Акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернувся до суду із заявою про замiну сторони у виконавчому провадженні.

Вперше таку заяву подано до суду товариством у лютому 2019 року, тобто вчасно, коли строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання ще не сплив.

Проте, вказану заяву ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 травня 2019 року залишено без задоволення за недоведеністю, не наданням відповідних доказів.

В подальшому Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернувся до суду із заявою про заміну сторони у справі шляхом заміни стягувача його правонаступником у листопаді 2019 року, яку задоволено ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2019 року.

Таким чином, до моменту заміни стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» не мав можливості здійснити будь-яких дій щодо пред`явлення виконавчого листа. У товариства не було об`єктивної можливості надати в строк, визначений законом, виконавчий документ для примусового виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, відомостей щодо відкритих виконавчих проваджень, де боржником є ОСОБА_1 , вони не містять. Рішення суду дотепер не виконано.

Враховуючи, що строк пред`явлення виконавчого листа сплив не з вини заявника по справі, а у зв`язку з розглядом заяв щодо заміни сторони у справі шляхом заміни стягувача його правонаступником, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи вимоги заявника, правильно визнав причини пропуску строку поважними.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та його пояснень, наданих в суді апеляційної інстанції щодо того, що у задоволенні першої заяви товариства про заміну стягувача відмовлено, отже всі наступні заяви товариства у справі мали бути повернуті без розгляду, та задоволення повторної заяви про заміну сторони виконавчого провадження є незаконним, не можуть бути взяті до уваги, оскільки ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 травня 2019 року відмовлено стягувачу в заміні сторони виконавчого провадження за відсутністю доказів для її задоволення, що не позбавило можливості стягувача в разі наявності доказів звернутися з заявою не про заміну сторони у виконавчому провадженні, а про заміну сторони у справі шляхом заміни стягувача його правонаступником, яка була задоволена ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2019 року та залишена без змін судом апеляційної інстанції. У касаційному порядку ОСОБА_1 зазначене судове рішення не оскаржував. Таким чином, на час розгляду заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання ухвала суду про заміну стягувача є чинною, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» є учасником справи. Це питання вирішено і наразі не є предметом розгляду апеляційного суду.

Твердження ОСОБА_1 , надані ним в апеляційній скарзі та в суді апеляційної інстанції щодо того, що кредитний договір від 16 червня 2007 року не відповідає вимогам закону; у нього немає заборгованості перед Акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» за кредитним договором, що підтверджується рішенням Апеляційного суду Харківської області від 23 березня 2015 року у справі № 2/638/4443/13-ц, є безпідставними, оскільки це є його запереченнями по суті позовних вимог. Однак, справу по суті спору вже вирішено, з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість рішенням Апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2016 року, яке залишено без змін судом касаційної інстанції та є чинним. Правомірність стягнення заборгованості не може переглядатися судом апеляційної інстанції в межах розгляду справи за заявою стягувача про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Крім того, як вбачається з рішення Апеляційного суду Харківської області від 23 березня 2015 року у справі № 2/638/4443/13-ц, на яке посилається боржник, судом встановлено, що ОСОБА_1 не довів відсутність у нього заборгованості за кредитним договором (а. с. 40, том 1).

Посилання ОСОБА_1 , надані ним як в апеляційній скарзі, так і в суді апеляційної інстанції, на те, що на дату видачі виконавчого листа 20 листопада 2017 року строк його пред`явлення до виконання вже закінчився, не можуть бути взяті до уваги, оскільки, як вже зазначалось вище, строк пред`явлення виконавчого листа, виданого на підставі рішення суду апеляційної інстанції від 22 червня 2016 року, закінчувався 23 червня 2019 року.

Викладені в прохальній частині апеляційної скарги ОСОБА_1 вимоги щодо надання правової оцінки ухвалі Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2019 року, постанові Харківського апеляційного суду від 02 червня 2020 року, рішенню Апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2016 року та ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 06 вересня 2017 року, не можуть бути розглянуті, адже такі повноваження у суду апеляційної інстанції відсутні. Ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2019 року вже переглянута судом апеляційної інстанції та залишена без змін постановою Харківського апеляційного суду від 02 червня 2020 року. Повноважень щодо надання оцінки судовим рішенням суду апеляційної та касаційної інстанції у цій справі колегія суддів не має.

Доводи та вимоги, викладені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції надав належну оцінку поданим заявником доказам та дійшов обґрунтованого висновку щодо поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Враховуючи, що зазначені товариством та встановлені судом першої інстанції обставини є доведеними та причини пропуску строку є поважними, судова колегія вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, судове рішення - без змін.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 12 лютого 2021 року.