РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2021 року

м. Рівне

Справа № 1711/757/12

Провадження № 22-ц/4815/324/21

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: Боймиструка С.В., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання Ковальчук Л.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

заінтересована особа ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2020 року про заміну сторони виконавчого провадження (ухвалене у складі судді Зейкана І.Ю.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 стягнення боргу, заінтересована особа ОСОБА_3 ,-

в с т а н о в и в :

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Кузнецовського міського суду із заявою про заміну боржника у виконавчому провадженні за виконавчим листом від 20 вересня 2012 року у справі № 1711-757/12, а саме замінити померлого ОСОБА_2 на його спадкоємця ОСОБА_3 .

В обґрунтування заяви зазначив, що йому зі змісту постанови про закінчення виконавчого провадження від 23 вересня 2020 року стало відомо, що боржник ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наскільки йому відомо одним з його спадкоємців є його син ОСОБА_3 .

Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження, а саме заміну боржника ОСОБА_2 його спадкоємцем ОСОБА_3 у виконавчому провадженні за виконавчим листом від 20 вересня 2012 року № 1711-757/12 відмовлено.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не подав жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_3 є правонаступником покійного ОСОБА_2 , тобто, що ОСОБА_3 прийняв спадщину у порядку, передбаченому цивільним законодавством, що останній заперечує заявою поданою від 20 листопада 2020 року. Суд прийшов до висновку, що саме на ОСОБА_1 покладається обов`язок подати до суду докази на обґрунтування заявлених вимог. Лише у разі неможливості самостійно подати докази, учасник справи вправі заявити клопотання про витребування доказів судом, що передбачено частиною 1 статті 84 ЦПК України. Проте, позивач своїх обов`язків не виконав та не подав до суду доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 набув статусу правонаступника після смерті ОСОБА_2 та не довів, що він не може самостійно отримати такі докази. Крім того, оскільки з часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 , тобто з 20 червня 2020 року ще не минуло шести місяців, тому жодна особа, ще не могла прийняти спадщину та стати правонаступником останнього.

Не погоджуючись із ухвалою місцевого суду ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що суд розглянув справу без належного його повідомлення, оскільки судової повістки він не отримував і клопотання про повідомлення його про дату, час і місце судового засідання смс-повідомленням або телефонограмою до суду не подавав. У зв`язку із неналежним повідомленням він не був присутній у судовому засіданні. Вважає, що суд порушив статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд, а також статті 8-12, 128-130, 372 Цивільного процесуального кодексу України. Йому було відмовлено також у розгляді клопотання про витребування доказів, проте взяв до уваги пояснення зацікавленої особи, а тому, на його думку, суд допустив припущення чим порушив частину 3 статті 62 Конституції України.

З наведених міркувань ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з"явилися. Вони були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Їх неявка не перешкоджає судовому розгляду. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на виконанні у Вараського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебувало рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 02 липня 2012 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 400 000 грн..

Постановою про закінчення виконавчого провадження від 23.09.2020 року виконавче провадження з примусового виконання вказаного рішення суду закінчено у зв`язку з смертю ОСОБА_2 , актовий запис про смерть № 8 від 22 червня 2020 року.

Викладені обставини дають суду підстави для висновку, що боржник ОСОБА_2 вибув з виконавчого провадження у зв`язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 .

11 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Кузнецовського міського суду із заявою про заміну боржника у виконавчому провадженні, а саме: просить замінити померлого ОСОБА_2 на його спадкоємця ОСОБА_3 , який є його сином.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначив, що йому зі змісту постанови про закінчення виконавчого провадження від 23.09.2020 року стало відомо, що боржник ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Наскільки йому відомо одним з його спадкоємців є його син ОСОБА_3 .

17 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з заявою, якою просив суд витребувати з Відділу реєстрації Вараської міської ради дані щодо зареєстрованих осіб за адресою АДРЕСА_1 , а також витребувати відомості у Урманської сільської ради Бережанського району Тернопільської області про те, чи був там зареєстрований ОСОБА_2 , оскільки актовий запис про смерть, як свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження, був здійснений виконавчим комітетом цієї ради. Вважає, що вказані дані необхідні для встановлення кола спадкоємців ОСОБА_2 .

23 листопада 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду першої інстанції з заявою, якою заперечив проти поданої ОСОБА_1 заяви про заміну боржника у виконавчому провадженні, оскільки він не приймав спадщини після смерті свого батька - ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.1 ст. 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

У своїй заяві стягувач ОСОБА_1 просив замінити боржника на його правонаступника, яким вважає сина останнього - ОСОБА_3 .

Проте, як до суду першої інстанції так і до апеляційного суду, ОСОБА_1 не подано жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_3 є правонаступником покійного ОСОБА_2 , тобто, що він прийняв спадщину у порядку, передбаченому цивільним законодавством, що останній заперечує.

У поданій апеляційній скарзі зауважує, що суд першої інстанції не витребував докази про, що ним подавалося відповідне клопотання.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що саме на ОСОБА_1 покладається обов`язок подати до суду докази на обґрунтування заявлених вимог.

Лише у разі неможливості самостійно подати докази, учасник справи вправі заявити клопотання про витребування доказів судом, як це передбачено ч.1 ст. 84 ЦПК України.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено:1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

При з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Проте, клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів не містить жодних відомостей про вжиті ним заходи для отримання зазначених у клопотанні доказів самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання доказів прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті батька.

ОСОБА_1 , будучи кредитором спадкодавця, у розміні ст. 1281 ЦК України та зважаючи на положення Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, вправі звернутися до нотаріуса із письмовою претензією, яка буде доведена до відома спадкоємців. Однак доказів вчинення будь-яких дій та заходів направлених на встановлення кола спадкоємців померлого ОСОБА_2 апелянт не здійснив.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності ОСОБА_1 того, що ОСОБА_3 набув статусу правонаступника після смерті ОСОБА_2 , а тому відсутні підстави для задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Разом з цим, суд звертає увагу, що така відмова не позбавляє стягувача ОСОБА_1 звернутись знову із обґрунтованою заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж їїї доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України,, Рівненський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.