Провадження № 2/127/5428/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2021 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Бессараб Н.М.,

при секретарі Поливаній Ю.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

законного представника відповідача - ОСОБА_2 та адвоката Усова Ю.В.,

представника третьої особи Крот В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 - законним представником якої є ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Вінницької міської ради про зміну черговості одержання права на спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до малолітньої ОСОБА_3 - законним представником якої є ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Вінницької міської ради про зміну черговості одержання права на спадкування, у якому просив суд змінити черговість спадкування, надавши позивачу право на спадкування після смерті ОСОБА_5 разом із спадкоємцем першої черги за законом ОСОБА_3 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , який є рідним братом позивача. Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на ѕ частки квартири АДРЕСА_1 , з яких 1/2 частка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 30.12.1999 року виконавчим комітетом Вінницької міської ради народних депутатів згідно рішення №1751 від 30.12.1999 року, а ј частка належала на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого третьою Вінницькою державною нотаріальною конторою 18.05.2011 року.

Спадкоємцем першої черги ОСОБА_5 є його малолітня дочка - ОСОБА_3 , яка в установленому порядку прийняла спадщину шляхом подання відповідної заяви до державної нотаріальної контори. Позивач також подав заяву про прийняття спадщини в межах шестимісячного строку як рідний брат спадкодавця ОСОБА_5 та за законом може бути спадкоємцем другої черги.

Позивач вказував, що у віці 26 років, у червні 1998 року, ОСОБА_5 отримав відкриту черепно-мозкову травму: забій головного мозку тім`яної ділянки; перелом основи черепа; субдуральний крововилив, внаслідок чого у нього виникла епілепсія. 23.02.1999 року ОСОБА_5 було звільнено зі служби з органів внутрішніх справ. В подальшому, за станом здоров`я, ОСОБА_5 практично не міг працювати, постійно змінював місця роботи, нетривалий час працюючи на різних некваліфікованих роботах.

На час, коли ОСОБА_5 захворів на важку невиліковну хворобу, батьки були пенсіонерами, отримували невелику пенсію, тому їм було важко утримувати себе і брата позивача, який потребував постійного лікування, тому позивач як старший брат, почав надавати брату ОСОБА_5 матеріальну допомогу, періодично влаштовував на лікування, купував ліки.

У жовтні 2005 року ОСОБА_5 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 , але проживши лише два тижні у дружини, ОСОБА_5 повернувся до батьків та більше вони спільно не проживали. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась дочка ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача ОСОБА_7 , а мати ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Після смерті матері піклування про ОСОБА_5 позивач повністю взяв на себе: оселився разом з ним у спірній квартирі, вносив комунальні платежі за квартиру, сам готував йому їжу, прав, прасував, купував одяг, ліки, відвідував в лікарні, доглядав квартиру - проводив прибирання, поточний ремонт тощо, тобто повністю матеріально його забезпечував.

В березні 2010 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було розірвано в судовому порядку. Колишня дружина та дочка ніколи не навідувались до брата, не цікавились його життям і не бажали з ним спілкуватися.

Після смерті батьків та розлучення з дружиною, на тлі епілепсії ОСОБА_5 став зловживати алкоголем, що в свою чергу ускладнило хворобу, внаслідок чого брат позивача був неспроможний самостійно забезпечувати свої потреби і перебував у безпорадному стані.

Поховання брата та поминальні обіди проводив лише позивач, колишня дружина та донька на похованні брата не були.

Позивач вважає, що оскільки він протягом тривалого часу опікувався, матеріально забезпечував, надавав іншу допомогу спадкодавцеві, який через тяжку хворобу перебував у безпорадному стані, вказане стало підставою його звернення до суду з позовом про зміну черговості одержання права на спадкування.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_9 позов підтримав повністю, надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просив позов задовольнити.

Законний представник відповідача - ОСОБА_4 та адвокат Усов Ю.В. позов не визнали, просили відмовити в задоволенні позову.

Законний представник неповнолітньої ОСОБА_3 - ОСОБА_4 суду пояснила, що її дочка ОСОБА_10 і колишній зять ОСОБА_5 проживали у спірній квартирі, але розлучилися, тому що позивач не давав їм жити в цій квартирі. ОСОБА_11 боявся свого брата ОСОБА_12 . Проте ОСОБА_13 був нормальною, адекватною людиною і їй тоді не було відомо про те, що ОСОБА_5 переніс таку тяжку травму, що в нього була епілепсія. До 2012 року ОСОБА_4 водила ОСОБА_14 до батька, щоб він бачився з донькою, спілкувався з нею, але з 2012 року ОСОБА_5 почав зловживати алкоголем і ці зустрічі припинилися. Сусіди померлого розповідали, що в останні роки життя ОСОБА_5 позивач змінив замок в спірній квартирі і ОСОБА_11 жив у підвалі свого будинку, де й помер. Про смерть ОСОБА_11 випадково дізналися сусіди, оскільки він помер влітку, була спека і по будинку розповсюдився трупний запах. На похорони ОСОБА_11 вона з ОСОБА_14 не встигла, оскільки на той час дитина була на відпочинку в м. Мелітополь.

Адвокат Усов Ю.В. вказував, що в матеріалах справи є претензія позивача як кредитора померлого ОСОБА_5 до спадкоємця за законом ОСОБА_3 щодо повернення боргу спадкодавця в сумі 8000 доларів США згідно договору позики від 11.06.2010 року, тому ці докази спростовують позовні вимоги, оскільки неможливо одночасно опікуватися ОСОБА_5 і бути його кредитором. Крім того, на думку адвоката в матеріалах справи відсутні належні докази про безпорадний стан померлого ОСОБА_5 і що позивач у зв`язку з цим надавав йому різного роду допомогу.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Вінницької міської ради Крот В.Б. просила суд захистити права неповнолітньої ОСОБА_3 та відмовити в позові, оскільки згідно з рішенням виконкому Вінницької міської ради від 15.12.2016 року №2989 дитині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 надано статус дитини - сироти та призначено ОСОБА_4 її опікуном.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що вона дуже давно проживає в сусідній квартирі АДРЕСА_2 поряд із спірною квартирою АДРЕСА_3 . Батьки братів ОСОБА_16 були дуже хороші люди і поки вони були живі, то ОСОБА_11 був захищений. Після одруження позивач проживав окремо, а ОСОБА_11 залишився проживати разом із батьками. У своїх поясненнях свідок підтвердила пояснення ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_10 і ОСОБА_5 проживали у спірній квартирі, але розлучилися, тому що позивач не давав їм жити в цій квартирі. ОСОБА_13 був нормальною, адекватною людиною, але в останні роки зловживав алкоголем. Позивач вигнав ОСОБА_11 з квартири і той жив у підвалі, підробляв на базарі, сусіди допомагали йому їжею, одягом. Але позивач своєму братові ОСОБА_11 ніякої допомоги не надавав, не опікувався ним. Про смерть ОСОБА_11 стало випадково відомо усім сусідам в будинку, оскільки він помер влітку, була спека і по будинку розповсюдився трупний запах.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (позивач) та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (спадкодавець) є рідними братами, що стверджується свідоцтвами про народження (т.1 а.с.23).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача та спадкодавця - ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати позивача та спадкодавця - ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 9).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 18.05.2011 року державним нотаріусом Третьої вінницької держнотконтори Березовською В.С., зареєстрованого в реєстрі за №2-1249, спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна гр. ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є його діти: ОСОБА_1 в 1/2 частці та ОСОБА_5 в 1/2 частці. Спадщина, на яку в указаних частках видано це свідоцтво, складається з: 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_4 (т. 1 а.с. 10).

Відповідно до копії особового рахунку № НОМЕР_3 по квартирі за адресою: АДРЕСА_4 , сформованого 15.09.2016 року ЖЕК №12 встановлено, що в даній квартирі був зареєстрований з 05.03.1990 року по 10.08.2015 року ОСОБА_5 , а з 17.06.2011 року в даній квартирі зареєстрований ОСОБА_1 (позивач) (т. 1 а.с. 24).

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині зміни черговості одержання права на спадкування майна ОСОБА_5 , позивач ОСОБА_1 посилався на ч. 2 ст. 1259 ЦК України.

Так, статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1264 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 1259 ЦК України черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 18.08.2015 року, актовий запис №2345 (т. 1 а.с. 7).

Єдиним спадкоємцем першої черги за законом майна померлого ОСОБА_5 є його неповнолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , яке видано 06.10.2015 року (т. 1 а.с. 54).

ОСОБА_3 спадщину після смерті батька прийняла у встановлений законом шестимісячний строк, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкової справи №386/2015, заведеної 21.09.2015 року Третьою вінницькою держнотконторою (т. 1 а.с. 55).

Згідно ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 15.12.2016 року встановлено, що ОСОБА_17 , мати неповнолітньої ОСОБА_3 , загинула від нещасного випадку 17.11.2016 року (т. 1 а.с. 74).

Відповідно до рішень виконавчого комітету Вінницької міської ради від 15.12.2016 року №2988, №2989 надано малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 статус дитини-сироти, призначено ОСОБА_4 опікуном малолітньої дитини-сироти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також належного дитині житла та майна. Батьки дитини померли (т. 1 а.с. 95 та на звороті).

Судом також встановлено і не заперечується сторонами, що із заявою про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 у встановлений законом шестимісячний строк також звернувся його рідний брат ОСОБА_1 як спадкоємець другої черги за законом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач ОСОБА_1 зазначав, що спадкодавець ОСОБА_5 був у безпорадному стані, потребував стороннього догляду та допомоги, а він піклувався про нього, лікував та матеріально забезпечував, здійснив поховання брата.

В підтвердження понесених витрат на поховання ОСОБА_5 позивач надав суду копію накладної за надання ритуальних послуг на суму 4150 грн. від 19.08.2015 року (т. 1 а.с. 20).

Також позивач пред`явив до спадкоємця першої черги за законом ОСОБА_3 претензію щодо наявних боргових зобов`язань спадкодавця ОСОБА_5 перед ОСОБА_1 відповідно до договору безвідсоткової позики від 11.06.2010 року в сумі 8000 доларів США (т. 1 а.с. 50-53, 56).

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Зміна черговості одержання права на спадкування це встановлення іншого, ніж передбачено законом, порядку закликання до спадкування спадкоємців за законом. Положення цієї статті щодо можливості зміни черговості одержання права на спадкування обумовлено, по-перше, ідеєю справедливості та, по-друге, необхідністю стимулювати потенційних спадкоємців до турботливого ставлення до спадкодавця за його життя.

Статтею 1267 ЦК України визначено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Згідно частин першої та третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15-ц (провадження № 61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17-ц (провадження № 61-45879св18) та від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц (провадження № 61-25032св19).

Безпорадний стан - стан, при якому людина не може самостійно приймати активні заходи, що забезпечують її існування або оберігають її життя, здоров`я та гідність. Безпорадність може бути обумовлена фізіологічними причинами (у новонароджених, дітей раннього віку, у людей старшого віку, осіб, які перебувають у стані природного сну). Безпорадність може супроводжуватися патологічним процесами або бути їх наслідком (при психічних і нервових захворюваннях, при важких захворюваннях, що супроводжуються різкою фізичною слабкістю).

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 судам роз`яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Доказами безпорадності спадкодавця можуть бути документи, що підтверджують тяжкість стану здоров`я: виписки з історії хвороби, амбулаторні картки, висновки медичних закладів, документи про інвалідність тощо.

У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року роз`яснено, що поняття тривалий час належить до оціночних категорій і саме суд повинен визначатися з його змістом, ураховуючи конкретні обставини справи та виходячи із засад розумності, добросовісності та справедливості.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

Із наданої копії трудової книжки ОСОБА_5 слідує, що він з 1994 р. по 1996 р. проходив строкову службу в армії. У 1996 р. прийнятий на посаду співробітника служби безпеки. У 1997 р. прийнятий на службу в органи внутрішніх справ, звідки у 1999 р. був звільнений через хворобу. У 2000 р. прийнятий робітником - формувальником залізобетонних виробів та конструкцій. У 2000 - 2001 роках працював охоронником, у 2001 - 2003 роках - монтажником на приватному підприємстві; з 2003 р. по 2007 р. - менеджером по продажу будматеріалів. З 2007 р. по 2008 р. перебував на обліку в Ленінському районному центрі зайнятості м. Вінниці, йому виплачувалась соціальна допомога по безробіттю. З 2009 р. по 2010 р. працював вантажником. У 2011 р. впродовж 21-го дня працював охоронцем. Подальші записи у трудовій книжці відсутні (т. 1 а.с. 11-13, 17).

Згідно відповіді Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці від 27.09.2016 року ОСОБА_5 на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в місті Вінниці не перебував, пенсію не отримував (т. 1 а.с. 18).

На виконання ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 13.09.2019 року Вінницький обласний наркологічний диспансер «Соціотерапія» листом №1/1-432 від 23.09.2019 року повідомив, що ОСОБА_5 на диспансерному обліку у лікаря-нарколога не перебував (т. 1 а. с. 241).

Із наданих медичних карт хворого ОСОБА_5 встановлено наступне:

- згідно медичної карти стаціонарного хворого №4555 слідує, що ОСОБА_5 з 01.06.1998 р. по 03.07.1998 р. перебував на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному відділенні Вінницької міської клінічної лікарні №2 з діагнозом: відкрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку, перелом основи черепа. Виписаний з лікарні в стані поліпшення для продовження амбулаторного лікування у невролога по місцю проживання;

- згідно даних архіву Вінницької обласної психоневрологічної лікарні ім. акад. О.І. Ющенка ОСОБА_5 з 19.11.2000 р. по 06.12.2000 р. та з 03.01.2001 р. по 08.02.2001 р. перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії, куди доставлявся бригадою швидкої медичної допомоги у зв`язку із розвитком епістатусів (серія судомних нападів, що слідували один за одним, між якими пацієнт в свідомість не приходив). Зазначено, що у 1998 р. він переніс важку черепно-мозкову травму невдовзі після якої стали виникати судомні напади з частотою до 1-2 разів в місяць. Раніше з цього приводу не лікувався, так як «не було коштів». Йому була встановлена III група інвалідності, термін переобстеження - у 2001р. (неврологічна МСЕК). Виписувався з діагнозами: наслідки перенесеної черепно-мозкової травми (1998 р.), симптоматична епілепсія; розлади особистості та поведінки, обумовлені органічним ураженням головного мозку травматичного ґенезу, судомний синдром;

- згідно медичної карти №10948 з 25.10.2007 р. по 04.02.2008 р. ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні у психіатричному відділенні Вінницької обласної психоневрологічної лікарні ім. акад. О.І. Ющенка з діагнозом: психічні розлади внаслідок перенесеної черепно-мозкової травми у вигляді виражених характерологічних змін особистості, генералізованих судомних нападів; посттравматична енцефалопатія. Напередодні самостійно звернувся до лікаря диспансерного відділення із скаргами на погіршення стану впродовж останнього місяця - почастішання судомних нападів до 2-3-х разів на місяць, порушення сну, апетиту, зниження настрою, підвищену дратівливість, тривожність, загальну слабкість, головний біль. Консультація лікаря-невролога від 20.12.2007р.: посттравматична енцелофалопатія з частими судомними нападами, когнітивними порушеннями. За 101 день перебування у стаціонарі спостерігалось 10 розгорнутих судомних нападів з втратою свідомості, тонічними і клонічними судомами, відсутністю больової чутливості, реакції зіниць на світло. Тривалість нападів була від 1,5 до 2-х хвилин. Внаслідок проведеного лікування став спокійнішим, покращився сон, апетит, настрій. Дані подальші рекомендації;

- згідно медичної карти №3894 з 07.04.2008 р. по 05.06.2008 р. ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні в психіатричному відділенні Вінницької обласної психоневрологічної лікарні ім. акад. О.І. Ющенка, де йому лікарями-психіатрами був встановлений діагноз: легка деменція внаслідок органічного ураження головного мозку травматичного ґенезу; судомний синдром. На лікування вступив самостійно, за усвідомленою згодою, у зв`язку із почастішанням судомних нападів до 3-4 разів на місяць, після яких стає розгублений, не реагує на звернення, у нього виникає агресія, кудись іде. Заявляв, що його турбує головний біль, втома, загальна слабкість. Також лікарями було зазначено, що ОСОБА_5 після отриманої черепно-мозкової травми до 2004 року була оформлена III група інвалідності (неврологічна МСЕК). На той час було відмічено, що він не працює, групи інвалідності не має, алкогольними напоями не зловживає. У заповненому листі реабілітаційних заходів з пацієнтом - направлення на МСЕК та інвалідизація по психічному захворюванню тоді не планувались. За час перебування у стаціонарі судомних нападів на тлі лікування не відмічалось. Рекомендовано продовжити амбулаторне лікування з постійним прийомом протисудомних препаратів;

- згідно амбулаторної медичної картки з диспансерного відділення Вінницької обласної психоневрологічної лікарні ім. акад. О.І. Ющенка слідує, що датою її заведення значиться 06.12.2000 р. В даній картці міститься інформація про перебування ОСОБА_5 на стаціонарному лікуванні у 2000 році (двічі), у 2007 та у 2008 роках. Після останньої госпіталізації до стаціонару пацієнт 19.06.2008 р. був взятий на консультативний лікарський облік. В подальшому звертався за медичною допомогою до лікаря-психіатра лише один раз - 29.11.2012 р.: на прийомі самостійно. Скаржився на те, що за останні два тижні було два судомних напади. Ліки останнім часом не вживав. Раніше приймав препарат «Депакін-хроно», нападів тоді не було. При огляді лікарем-психіатром відмічено: орієнтований. На запитання відповідає по суті. Мислення дещо сповільнене. Пам`ять без значних порушень. Діагноз: легка деменція травматичного генезу. Останній запис від 12.06.2014 р.: згідно з наказом №20 знятий з обліку.

З висновку судово-психіатричного експерта №14 від 28.11.2019 року встановлено, що ОСОБА_5 страждав на психічний розлад, який у нього виник після отриманої ним у 1998 році важкої черепно-мозкової травми, забою головного мозку з переломом основи черепа, що призвело до органічного ураження його головного мозку з розвитком посттравматичної енцефалопатії, ускладнилось виникненням генералізованих судомних нападів з епістатусами, та викликало порушення його психічної діяльності у вигляді зниження пам`яті, інтелекту, в`язкості, торпідності, ґрунтовності мислення, лабільності емоційних реакцій, нестійкості уваги, астенічних проявів, недостатності критичних здібностей. Даний стан у ОСОБА_5 мав тенденцію до прогресування, сприяв зниженню його соціально-трудової адаптації із встановленням III групи інвалідності по неврологічному захворюванню (за даними медичної документації до 2004 року), та слугував причиною для його госпіталізацій до психоневрологічної лікарні із встановленням діагнозів: наслідки перенесеної черепно-мозкової травми (1998р.), симптоматична епілепсія; розлади особистості та поведінки, обумовлені органічним ураженням головного мозку травматичного ґенезу, судомний синдром; психічні розлади внаслідок перенесеної черепно-мозкової травми у вигляді виражених характерологічних змін особистості, генералізованих судомних нападів, посттравматична енцефалопатія; легка деменція внаслідок органічного ураження головного мозку травматичного генезу, судомний синдром, з подальшим його взяттям (з 2008 по 2014 рік) на диспансерний консультативний облік лікарем-психіатром з приводу наявного у нього захворювання.

Питання визначення категорії важкості захворювання, а саме отриманої ОСОБА_5 у 1998 році важкої черепно-мозкової травми та посттравматичної епілепсії, на яку він страждав, не входить в компетенцію судових психіатрів-експертів, а може бути вирішеним в ході проведення судово-медичної експертизи. Питання щодо визначення ступеня втрати працездатності, тобто інвалідизації, також не входить в компетенцію судових психіатрів-експертів, а встановлюється медико-соціальною експертною комісією під час безпосереднього огляду пацієнта. Питання про те, яким чином зловживання алкоголем впливає на перебіг захворювання, на яке страждав ОСОБА_5 , має консультативно-довідковий, а не експертний характер (т. 2 а.с. 8-12).

Згідно висновку експертів №50-К від 29.05.2020 року судово-медична експертна комісія дійшла таких висновків: згідно наданій медичній документації, у ОСОБА_5 під час стаціонарного лікування з 01.06.98 р. по 03.07.98р. встановлено діагноз: «Відкрита черепно-мозкова травма. Забій головного мозку тяжкого ступеня. Перелом основи черепа. Субарахноїдальний крововилив». Вказані тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми у ОСОБА_5 належать до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки являлись небезпечними для життя в момент спричинення (п.2.1.3 п. "б", "в", «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України 17.01.1995р.). Як слідує з вивчених експертною комісією медичних документів, ОСОБА_5 у 2000 вперше було констатовано «Епілептичний статус. Посттравматична епілепсія», в подальшому встановлено діагноз захворювання «Психічний розлад з органічним ураженням головного мозку, розвитком посттравматичної енцефалопатії, виникненням генералізованих судомних нападів з епістатусами та порушенням психічної діяльності у вигляді зниження і пам`яті, інтелекту, в`язкості, торпідності, грунтовності мислення, лабільності емоційних реакцій, стійкості уваги, астенічних проявів, недостатності критичних здібностей», клінічний перебіг якої зумовлював загальний стан, що характеризувався від важкого (під час загострень чи нападів) до задовільного. Дати визначення захворюванню як «тяжка хвороба» в ході судово-медичної експертизи неможливо, оскільки таке поняття не впроваджено у нормативних та правових актах, а є оціночною ознакою (т. 2 а.с. 57-61).

Водночас у зазначених вище медичних документах відсутні рекомендації лікарів щодо забезпечення хворому ОСОБА_5 у зв`язку з наявним в нього захворюванням стороннього догляду. Опіка над ОСОБА_5 не встановлювалася, ІІІ група інвалідності була встановлена йому до 2004 року. Матеріалами справи підтверджується, що наявна в ОСОБА_5 хвороба дозволяла йому самостійно пересуватися, обходити себе, працювати, тощо. Згідно останнього запису в медичній картці від 12.06.2014 р. ОСОБА_5 був знятий з обліку.

Крім того, згідно вказаних вище медичних документів встановлено, що ОСОБА_5 починаючи з 2007 року самостійно звертався в лікарню за медичною допомогою, без будь-якого стороннього супроводу чи допомоги, в тому числі брата ОСОБА_1 . Згідно показів свідка ОСОБА_15 померлий ОСОБА_5 підробляв на базарі, зловживав алкоголем, проте як встановлено матеріалами справи, на обліку в наркодиспансері не перебував.

Отже, зазначені вище медичні документи не свідчать про те, що спадкодавець ОСОБА_5 тривалий час перебував у безпорадному стані, у зв`язку з чим потребував догляду.

Доказів неможливості спадкодавцем ОСОБА_5 самостійно забезпечити умови свого життя, його потреби у постійному сторонньому догляді, допомоги та піклуванні, позивач суду не надав і матеріали справи не містять.

Також позивач не надав жодного доказу в підтвердження тривалого матеріального забезпечення свого брата, що він купував йому ліки, їжу, одяг, предмети першої необхідності, тощо.

Суд вважає, що встановлені обставини того, що ОСОБА_5 з 2011 року офіційно не працював, пенсію не отримував, не свідчать про безпорадний стан, оскільки згідно медичної документації відсутні рекомендації лікарів щодо неможливості ОСОБА_5 за станом здоров"я працювати та необхідності забезпечення хворому ОСОБА_5 у зв`язку з наявним в нього захворюванням стороннього догляду.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи те, що позивач у виконання вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України не довів суду належними доказами факту перебування спадкодавця ОСОБА_5 у безпорадному стані, у зв`язку з чим він потребував допомоги, а також того, що позивач тривалий час здійснював опіку над спадкодавцем, надавав останньому матеріальну чи будь-якої іншу допомогу, здійснював оплату лікування, тощо, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про зміну черговості одержання права на спадкування.

Також суд вважає, що зміна черговості одержання позивачем права на спадкування разом з неповнолітньою донькою спадкодавця ОСОБА_5 - ОСОБА_3 , яка є спадкоємцем першої черги за законом та дитиною-сиротою, суперечить інтересам неповнолітньої дитини.

Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Оскільки в позові відмовлено, тому судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 1216-1218, 1258, 1259, 1261, 1264, 1270 ЦК України, ст.ст. 2, 5, 10-13, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 - законним представником якої є ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Вінницької міської ради про зміну черговості одержання права на спадкування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана сторонами та третьою особою до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 12.02.2021 року.

Суддя: