Номер провадження: 22-ц/813/4500/21
Номер справи місцевого суду: 2-3849/08
Головуючий у першій інстанції Дерус А.В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Погорєлової С.О., Князюка О.В.

за участю секретаря судового засідання: Рибачук О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника Одеської міської ради Бондаренко Ігоря Олеговича на заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 05 березня 2008 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, ОСОБА_2 , як правонаступника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , як правонаступників ОСОБА_7 про визнання права власності на горище,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2008 року ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до Одеської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 про визнання права власності на нежиле приміщення горище, загальною площею 76,5 кв.м., згідно з технічним паспортом, виданим КП «Міське агентство приватизації житла» 15.01.2008 року, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , над квартирою АДРЕСА_2 .

В обґрунтування позову, позивач зазначала, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_3 , житловою площею 75,5 кв.м., загальною площею 75,5 кв.м., яка розташована на четвертому поверсі чотирьохповерхового будинку. Над її квартирою, по її периметру, знаходиться горище, площею 76,5 кв.м., яке нікому не належить і не забезпечує експлуатаційне обслуговування будинку. Дане горище знаходиться у незадовільному стані, потребує ремонту та заміну покрівлі, що безпосередньо негативно впливає на стан квартири позивача, оскільки після осадків мокріє стеля її квартири та стіни. ЇЇ звернення до відповідних ремонтно-експлуатаційних організацій бажаного результату не дали. Крім того, ніхто з власників сусідніх квартир не бажає робити ремонт або брати на себе обов`язки по належному утриманню горища. Разом з тим, всі власники суміжних квартир надали письмові згоди на приватизацію позивачем вказаного приміщення горища, надали заяви про визнання позову та про розгляд справи за їх відсутності. На підставі того, що вказане горище нікому не належить на праві власності, не є приміщенням, яке забезпечує експлуатаційне обслуговування всього будинку, через нього не проходять експлуатаційно-технічні мережі, з метою належного утримання горища, його облаштування та проведення ремонту, позивачка просила визнати за нею право власності на вказане горище.

Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 05 березня 2008 року визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення горище, загальною площею 76,5 кв.м., яке розташоване в буд. АДРЕСА_4 .

За рішенням суду, дане рішення є підставою для державної реєстрації КП «ОМБТІ та РОН» за ОСОБА_1 права власності на нежиле приміщення горище, загальною площею 76,5 кв.м., яке розташоване в буд. АДРЕСА_4 , згідно з технічною документацією.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 21 грудня 2018 року заяву ОМР про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м.Одеси від 05 березня 2008 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 05 березня 2008 року, представник Одеської міської ради Бондаренко Ігорь Олегович подав апеляційну скаргу, в якій просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

-неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

-недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

-невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

-порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч.3 цієї статті.

Задовольняючи позов та визнаючи за ОСОБА_1 право власності на нежиле приміщення - горище, загальною площею, 76,5 кв.м., яке розташоване в буд. АДРЕСА_4 , суд першої інстанції виходив з того, що спірне горище, як допоміжне приміщення є власністю власників квартир будинку, які не заперечують проти оформлення права власності на горище за позивачем.

Проте погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.

Згідно з ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Вказаних вимог суд першої інстанції не дотримався і не з`ясувавши всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не надавши їм належної правової оцінки, прийшов до передчасних і помилкових висновків, які вплинули на правильність прийнятого судом рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 (на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду) є власником квартири АДРЕСА_3 , на підставі договору купівлі-продажу від 26.05.2005 року, зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» 03.06.2005 року (а.с.04- 05).

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 є співвласниками квартир у будинку АДРЕСА_1 , які 16.01.2008 року склали заяву про те, що вони не заперечують проти викупу (приватизації) допоміжного приміщення (горища) над квартирою АДРЕСА_2 власником цієї квартири, позовну заяву визнають та не заперечують проти розгляду справи у їх відсутність. Дана заява засвідчена начальником лін.ділянки № 3 ОСОБА_8 (а.с.12).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року залучено до участі у справі ОСОБА_2 в якості правонаступника після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в якості правонаступників ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Будучи власником квартири АДРЕСА_3 та пред`являючи позов до ОМР та інших співвласників цієї ж квартири, ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на горище, посилаючись на те, що дане горище, яке розташоване над її квартирою знаходиться в аварійному стані та потребує ремонту, інші співвласники квартири відмовляються у здійсненні його ремонту, у зв`язку з чим, позивач, з метою проведення ремонту горища, просила визнати за нею право власності.

Представник Одеської міської ради в апеляційній скарзі посилається на те, що спірне нежитлове горищне приміщення розташоване у багатоквартирному будинку, який згідно рішення Одеської обласної ради народних депутатів УРСР від 25листопада 1991 року «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області», належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст.ст.335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1. ст. 328 ЦК України).

Згідно з частинами першою та шостою статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року № 4- рп/2004 допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні та інше) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, допоміжні приміщення житлового будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

Згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, поза квартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Звертаючись до суду з позовною заявою про визнання права власності на горище будинку АДРЕСА_1 позивач ОСОБА_1 обґрунтовувала заявлені вимоги тим, що зазначене горище нікому не належить і не забезпечує експлуатаційне обслуговування будинку, а також, що дане горище знаходиться у незадовільному стані, потребує ремонту та заміну покрівлі, що безпосередньо негативно впливає на стан квартири позивача, звернення якої до відповідних ремонтно-експлуатаційних організацій Одеської міської ради бажаного результату не дали.

У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Аналогічні положення містить і чинна редакція України зокрема ст. ст. 13, 81 ЦПК України.

Отже, сторона посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ст. 58 ЦПК України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Проте будь-які належні і достатні докази, що горище будинку АДРЕСА_1 не відноситься до допоміжних у зв`язку з відсутністю технічного обладнання будинку потрібного для обслуговування будинку (інженерних комунікацій, технічних пристроїв, необхідних для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир, вентиляційних каналів тощо) в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи наведене та виходячи зі змісту рішення Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 про офіційне тлумачення пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» горищне приміщення, якщо не доведено зворотнього, відноситься до допоміжних приміщень, і в силу частини другої статті 382 ЦК України належить співвласникам жилих квартир на праві спільної сумісної власності і визнання права власності на допоміжні приміщення за окремим співвласником багатоквартирного будинку законодавством не передбачено.

Наявність заяв від співвласників деяких окремих квартир будинку про те, що вони не заперечують проти приватизації за ОСОБА_1 горища будинку не є підставою для визнання права власності на горище за ОСОБА_1 .

Крім того, позивач обґрунтовувала заявлені вимоги про визнання права власності на горища також тим, що дах і горище будинку перебувають в аварійному стані та потребують ремонту, через відсутність якого під час осадків, мокріє стеля та стіни її квартири, а її звернення до відповідних організацій не дали належного результату.

Проте, будь-яких належних, допустимих і достатніх доказів, які б підтверджували знаходження горища і даху будинку в аварійному стані, що загрожував би належному стану квартири позивача, а також доказів про звернення позивача до експлуатуючої організації з питань належного утримання будинку і про погодження з балансоутримувачем проведення ремонтних робіт за власний рахунок, позивач до суду не надав.

Враховуючи наведене у суду першої інстанції не було підстав вважати що заявлені позивачем вимоги є такими, що ґрунтуються на вимогах законодавства, а також, що самі обставини, на які посилалася позивач в якості обґрунтування заявлених вимог, є доведеними.

При таких обставинах, апеляційна скарга представника Одеської міської ради підлягає частковому задоволенню, внаслідок чого рішення районного суду не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про залишення позовних вимог без задоволення.

У відповідності до ст. 141 ч. 13 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наведене та приймаючи до уваги, що у позові відмовлено повністю, з позивача на користь Одеської міської ради підлягає стягненню судовий збір, сплачений відповідачем за подання апеляційної скарги у розмірі 76 грн. 50 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Одеської міської ради Бондаренко Ігоря Олеговича - задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 05 березня 2008 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Одеської міської ради, ОСОБА_2 , як правонаступника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , як правонаступників ОСОБА_7 про визнання права власності на горище залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Одеської міської ради 76 грн. 50 коп. за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 15.06.2021 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: С.О. Погорєлова

О.В. Князюк