Справа № 342/1047/17
Провадження № 22-ц/4808/865/21
Головуючий у 1 інстанції Гайдич Р. М.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Городенківського районного суду, постановлену головуючим суддею Гайдичем Р.М. 12 квітня 2021 року,

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця та просив визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Подільського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) Тимошенко Я.І. від 12.02.2021 про закінчення виконавчого провадження ВП № 63522265; зобов`язати державного виконавця Подільського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) Тимошенко Я.І. вжити заходів для виконання виконавчого листа № *905*5012246*1*1*, виданого Городенківським районним судом Івано-Франківської області 13.05.2020.

Ухвалою Городенківського районного суду від 12 квітня 2021 року відмовлено в задоволені скарги ОСОБА_1 про визнання незаконною постанови державного виконавця та про зобов`язання вчинити дії державного виконавця.

Не погоджуючись із даною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на незаконність оскарженої ухвали, оскільки вона постановлена суддею, який підлягав відводу. Апелянт зазначив, що ухвалою Городенківського районного суду від 09.12.2020 відкрито провадження за його позовом до Держави Україна про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів суду (в особі судді Городенківського районного суду Гайдича Р.М.). Вказане, на думку скаржника, підтверджує упередженість судді під час розгляду даної справи. Апелянт з посиланням на положення Інструкції з організації примусового виконання рішень зазначив, що у разі виконання боржником рішень виконавець складає акт, що підписується сторонами виконавчого провадження та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 9 ст. 39 ЗУ Про виконавче провадження. Однак, державним виконавцем вказаний акт не складався та не надався для підпису стягувачеві, чим, на думку скаржника, було порушено пункт 10 Розділу ІХ Інструкції. Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що повернення поштового відправлення з договором про надання споживчого кредиту без вручення відбулося з інших причин, а тому він не відмовлявся від його отримання. Апелянт вказує, що на сьогоднішній день рішення Городенківського районного суду від 25.06.2019, яким зобов`язано ТОВ Кей-Колект передати ОСОБА_1 оригінал договору про надання споживчого кредиту №0 від 18.05.2007 не виконано. Просить оскаржену ухвалу скасувати та постановити нову, якою визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Подільського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) Тимошенко Я.І. від 12.02.2021 про закінчення виконавчого провадження ВП № 63522265.

У надісланому на адресу апеляційного суду відзиві державний виконавець Подільського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) Тимошенко Я.І. доводи апеляційної скарги заперечила та вказала, що 11.02.2021 на адресу відділу надійшла заява ТОВ «Кей-Колект» від 09.02.2021 до якої додано підтвердження направлення договору про надання споживчого кредиту №0 від 18.05.2007 (оригінал). Зокрема, опис вкладення до цінного листа, накладна та фіскальний чек, що підтверджують направлення на адресу ОСОБА_1 . Крім того у резолютивній частині виконавчого листа №342/1047/17 від 13.05.2020 зазначено про зобов`язання ТОВ Кей-Колект передати споживачеві ОСОБА_1 оригінал договору про надання споживчого кредиту, однак не встановлено спосіб і порядок передачі стягувачеві вказаного договору. Враховуючи вищезазначене, 12.02.2021 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п.9 ч.1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження». Також вказала, що ЗУ Про виконавче провадження та Інструкцією з організації примусового виконання рішень не передбачено, що при виконанні рішень щодо зобов`язання боржника вчинити дії державний виконавець повинен складати акт на підтвердження виконання рішення суду. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.

Представник ТОВ Кей-Колект також надіслав відзив, оскільки не погоджується з аргументами, викладеними в апеляційній скарзі. Боржник зазначив, що відсутні підстави, передбачені ст. 36,37 ЦПК України для відводу судді першої інстанції, а також відсутні докази порушення порядку визначення судді для розгляду даної справи. Також вказав, що ТОВ Кей-Колект на виконання рішення суду направило ОСОБА_1 договір на адресу, яка була ним зазначена та за якою ним отримувались повістки та матеріали виконавчого провадження. На думку боржника, вбачається перешкоджання стягувачем виконання рішення суду, що полягає в неотриманні оригіналу договору про надання споживчого кредиту № 0 від 18.05.2007 надісланий рекомендованим листом. А тому відсутні підстави для скасування постанови про закінчення виконавчого провадження. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце судового розгляду були повідомлені завчасно належним чином. Тому суд відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України, вважає, що неявка сторін не перешкоджає розгляду справи.

Статтею 450 ЦПК України встановлений доволі стислий строк розгляду судом скарги. При цьому, відповідно до ч. 2 зазначеної процесуальної норми, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст.372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, отже є правові підстави для розгляду справи за їх відсутності.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову про закінчення виконавчого провадження, суд першої інстанції прийшов до висновку, що державним виконавцем вжито достатніх заходів, спрямованих на виконання рішення суду від 25.06.2019 у межах наданих повноважень. З цим висновком суду першої інстанції апеляційний суд не може погодитися, з огляду на таке.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржена ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 1 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що рішенням Городенківського районного суду від 25.06.2019 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано ТОВ «Кей-Колект» передати споживачеві - ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 оригінал договору про надання споживчого кредиту №0 від 18.05.2007 року (т.2 а.с. 119-126).

На виконання вказаного вище рішення Городенківським районним судом 13.05.2020 видано виконавчий лист (т.3 а.с. 77).

Постановою державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Тимошенко Я.І. від 11.11.2020 відкрито провадження ВП №63522265 з виконання виконавчого листа від 13.05.2020 року (т.3 а.с. 81- зворот, 82).

14.12.2020 державним виконавцем направлено вимогу боржнику про виконання рішення суду та встановлено термін протягом трьох днів надати підтвердження виконання рішення суду (т.3 а.с. 83).

22.12.2020 державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Тимошенко Я.І., винесено постанову про накладення на боржника ТОВ «Кей-Колект» штрафу у розмірі 5100 грн, якою також зобов`язала боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів, а також попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення (т.3 а.с. 84).

11.02.2021 на адресу Подільського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) надійшла заява із додатками від ТОВ « Кейт-Колект» від 09.02.2021 про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з його фактичним виконанням у повному обсязі. На підтвердження вказаного надано опис вкладення до цінного листа із зазначенням договіру про надання споживчого кредиту № 0 від 18 травня 2007 року (оригінал), накладну та фіскальний чек. Що підтверджує направлення документів ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_2 (т.3 а.с. 90).

Постановою державного виконавця від 12.02.2021 закінчено виконавче провадження ВП №63522265 відповідно до пункту 9 частини першої статті 39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження».

Із роздруківки відстеження відправлення «укрпоштою» за трек-номер 368 вбачається, що відправлення повертається за зворотною адресою: інші причини.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження». Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (ст.2 Закону).

Частиною 1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч.1 ст.13 Закону України Про виконавче провадження під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 ст.63 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Положеннями п.9 ч.1 ст.39 Закону України Про виконавче провадження визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч.2 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень, яка розроблена відповідно до Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII Про виконавче провадження, інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.1 розділу 2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

Згаданим вище рішенням Городенківського районного суду від 25 червня 2019 року ТОВ «Кей-Колект» зобов`язано передати ОСОБА_1 оригінал договору про надання споживчого кредиту № 0 від 18.05.2007.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.05.2021 міститься, зокрема, висновок щодо правової природи документа як речі. У цій постанові вказано, що документ є рухомою, неподільною, визначеною індивідуальними ознаками, неспоживчою річчю, тобто є майном в розумінні цивільного законодавства. З цього випливає, що позов про витребування або повернення документа є вимогою майнового характеру.

Отже, виконання названого судового рішення повинно було відбуватись не в порядку, визначеному ч.6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» для рішень немайнового характеру, а у відповідності із ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», якою врегульовано передачу стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі.

З наведеного вище слідує, що зобов`язуючи боржника особисто надіслати документ ОСОБА_1 державний виконавець, неправильно обрав спосіб виконання судового рішення.

Згідно зі ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» державному виконавцю під час виконання рішення про передачу документа необхідно було самому вилучити його у боржника і передати стягувачу.

Зобов`язавши ТОВ «Кей-Колект» передати документ одразу ОСОБА_1 , державний виконавець був позбавлений можливості контролю за ходом виконання судового рішення.

Колегія суддів зауважує, що сам факт надсилання боржником поштою документа ОСОБА_2 , не підтверджує те, що документ, визначений судом, стягувачем отримано.

Отже, однієї тільки копії листа і квитанції про здійснення поштового відправлення було недостатньо для висновку про отримання ОСОБА_2 оригіналу документа або про ухилення останнім від отримання кореспонденції.

Таким чином, підстав для закриття виконавчого провадження у зв`язку із виконанням судового рішення у державного виконавця не було.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржена ухвала суду не може залишатися в силі, а тому підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 376, 381, 382, 383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Городенківського районного суду від 12 квітня 2021 року скасувати. Постановити нове судове рішення.

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Подільського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) Тимошенко Ярослави Ігорівни про закінчення виконавчого провадження від 12.02.2021 ВП №63522265.

Зобов`язати державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) Тимошенко Ярославу Ігорівну вжити заходів для виконання виконавчого листа №*905*5012246*1*1*, виданого Городенківським районним судом Івано-Франківської області 13.05.2020 року.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Суддя-доповідач В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 22 червня 2021 року.