ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/397/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/8385/20 Категорія: 304090000 Пироженко С. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Бондаренка С.І., Фетісової Т.Л., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 грудня 2020 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У серпні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог вказав на те, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву № б/н від 05 березня 2008 року.

Своїм підписом ОСОБА_1 підтвердив, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, а підписавши заяву між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору.

05 березня 2008 року відповідачем також була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».

Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку.

У подальшому, розмір кредитного ліміту збільшувався до 6 100,00 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 3.2, п. 3.3 договору (Умов та правил надання банківських послуг)

Нарахування відсотків за користування кредитними коштами та їх розмір визначені анкетою та довідкою про умови кредитування.

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором.

Але в процесі користування кредитним рахунком ОСОБА_1 не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку.

Відповідальність позичальника у разі прострочення зобов`язання (нарахування процентів в підвищеному розмірі, порядок нарахування пені, процентів відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України) позивач також обґрунтовував умовами договору, що викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг.

В зв`язку з несвоєчасним погашенням кредиту утворилась заборгованість за кредитом, розмір якої за розрахунком банку станом на 02 липня 2020 року становила всього 20 742, 02 грн. з яких:

9 747, 99 грн - заборгованість за тілом кредиту (в т.ч. 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 9 747, 99 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту);

0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками;

0,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками;

3 503,04 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України;

7 490,99 грн нарахована пеня;

0,00- нараховано комісії.

Вказану заборгованість АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача разом із судовими витратами у розмірі 2 102 грн.

Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 грудня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в сумі 9 747, 99 грн. та судовий збір в сумі 987, 86 грн., а всього 10 735, 85 грн. В решті позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд вважав, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто визначеної банком як прострочене тіло кредиту в розмірі 9 747, 99 грн.

Рішення районного суду оскаржено банком в апеляційному порядку в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсотками по ч. 2 ст. 625 ЦК України та пенею, з посиланням на те, що суд ухвалив рішення в цій частині з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянтом вказано на те, що оскільки сторони узгодили розмір відсоткової ставки в тексті анкети-заяви, а суд належним чином не дослідив даний доказ, то правових підстав відмовляти у стягненні відсотків у суду не було.

Крім того, судом не було досліджена довідка про умови кредитування, підписана відповідачем, у якій сторони погодили умови кредитування, зокрема базову відсоткову ставку за користування кредитом, розмір щомісячних платежів, порядок та розмір нарахування пені.

Скаржник в апеляційній скарзі вказує на те, що користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення боргу, відповідач фактично погоджувався з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами, які діяли, як на момент укладення договору, а також продовжуючи користуватись коштами, приєднувався до редакцій тих Умов та правил, а також Тарифів, які діяли на момент користування коштами.

Керуючись вказаними доводами, апелянт наголошує, що судом допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення. Просить скасувати заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 грудня 2020 року в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі.

На апеляційну скаргу відзив не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає до задоволення.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Зі змісту апеляційної скарги та її прохальної частини вбачається, що рішення в частині стягнення тіла кредиту не оскаржується, тому не переглядається апеляційним судом відповідно до ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

З матеріалів справи встановлено, що 05 березня 2008 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанк, у якій зазначив особисту інформацію про себе: паспортні дані, ідентифікаційний податковий номер, місце проживання, реєстрації та контактний телефон, місце роботи.

Крім того, підписант обрав оформлення кредитки типу «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», вказав бажаний кредитний ліміт в розмірі 500 грн. та базову відсоткову ставку за кредитом у розмірі 3 % на місяць на залишок заборгованості. (а.с. 29)

Підписанням вказаної заяви відповідач погодився на те, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Підписант ознайомився і згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, що були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Крім того, у вказаній заяві сторони погодили, що у разі порушення позичальником термінів платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, у зв`язку із чим банк буде вимушений звернутися до суду, позичальник зобов`язаний буде сплатити банку штраф у розмірі 250 грн+5 % від суми позову.

Заявляючи вимоги про стягнення грошових сум, позивач надав до суду розрахунок заборгованості за договором б/н від 05 березня 2008 року станом на 31 травня 2015 року, розрахунок заборгованості за договором б/н від 05 березня 2008 року станом на 30 вересня 2019 року, розрахунок заборгованості за договором б/н від 05 березня 2008 року станом на 02 липня 2020 року, виписку по кредитному договору за період з 05 березня 2008 року по 01 березня 2020 року, довідку про зміну умов кредитування, довідку про видані картки на ім`я відповідача, анкету-заяву, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», а також витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Зазначених в анкеті-заяві Тарифів та Пам`ятки клієнта як частини договору банком не надано.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданої банком, станом на 02 липня 2020 заборгованість становила загалом 20 742,02 грн. з яких:

9 747, 99 грн. - заборгованість за тілом кредиту (в т.ч. 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 9 747, 99 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту);

0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками;

0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками;

3 503,04 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України;

7 490,99 грн. нарахована пеня;

0,00- нараховано комісії.

Звертаючись до суду з цим позовом банк на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду розрахунок заборгованості та виписку по кредитному договору.

Матеріали справи не містять доказів на спростування відображеної у розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій).

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц. від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц.

Таким чином, за вказаних вище обставин, наданий банком розрахунок заборгованості в сукупності та взаємозв`язку з випискою по кредитному договору є належними доказами заборгованості ОСОБА_1 , наданий банком в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України.

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування на карту ОСОБА_1 № НОМЕР_1 05 березня 2008 року було встановлено кредитний ліміт, який в подальшому змінювався. (а.с. 27)

Слід зазначити, що збільшення кредитного ліміту до 6 100 грн 31 січня 2017 року не підтверджується наданою випискою по рахунку, тому доводи позовної зави в цій частині є необґрунтованими.

Із вказаної виписки по картковому рахунку вбачається, що позичальник користувався кредитними коштами та частково виконував свої зобов`язання щодо повернення цих коштів (отримував готівку, купував товари, поповняв картку через термінал, і т.д.)

Таким чином, виходячи із встановлених вище обставин, зокрема підписання відповідачем анкети-заяви та користування кредитними коштами на банківській карті, колегія суддів приходить до висновку про те, що 05 березня 2008 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір.

Укладання договору банківського рахунка під час відкриття банком карткового рахунка клієнту є обов`язковим, а надання володільцем такого рахунка виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунку за операціями є доказом укладення такого договору. ( правова позиція ВС, викладена у постанові від 24 грудня 2020 року у рамках справи № 754/7091/17)

Досліджуючи узгоджений між сторонами зміст умов договору, колегія суддів зазначає наступне.

Вказані в анкеті-заяві Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника, а тому визначені у їх тексті умови не можуть прийматися як зміст договору, укладеного 05 березня 2008 року між банком та ОСОБА_1 .

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недотриманням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

При цьому, апеляційний суд наголошує на неможливості врахування як належного та допустимого доказу на підтвердження умов договору саме наданих банком Витягу з Умов та правил надання банківських послуг, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правил розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку та укладаючи з позивачем договір.

Крім того, в даному випадку також неможливо застосовувати до даних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк». Тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 03 липня 2019 року ( справа № 342/180/17).

За матеріалами справи встановлено, що 05 березня 2008 року відповідач підписав довідку про умови кредитування із використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна, 30днів пільгового періоду». (а.с. 30)

У зазначеній довідці міститься інформація щодо типу кредитної картки, базова відсоткова ставка у розмірі 3 % річних, розмір щомісячних платежів та строк їх внесення, пеня та штрафи за порушення внесення платежів і т.д.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України (у редакції станом на час укладення договору) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Апелянт як на доказ встановлення процентної ставки за договором, підвищеної відсоткової ставки за перевищення ліміту та пені за несвоєчасне погашення заборгованості, посилається на довідку про умови кредитування із використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 05 березня 2008 року.

Вказана довідка визнається апеляційним судом як належний та допустимий доказ узгоджених у ній умов договору, оскільки вказаний банківський документ підписаний відповідачем.

Однак, враховуючи обставини справи, а також те, що судове рішення в частині стягнення простроченого тіла кредиту, стягнення якого не передбачено ні анкетою-заявою, ні довідкою про умови кредитування відповідачем не оспорено, районний суд стягнув таку складову заборгованості, а суд апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 367 ЦПК України переглядає рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що в даній частині рішення суду перегляду не підлягає.

Зважаючи на ту обставину, що у відповідача відсутня заборгованість за поточним тілом кредиту, про що вказує позивач у розрахунку заборгованості, тому відсутній борг, на який можливо нарахувати відсотки у визначеному довідкою розмірі.

Позивач у своїх позовних вимогах не включає до суми заборгованості нарахованих та прострочених відсотків за договором, тому доводи апеляційної скарги в частині стягнення нарахованих відсотків за користування кредитними коштами (3 %) відхиляються.

В частині позовних вимог банку щодо стягнення пені, колегія зазначає наступне.

Умови договору щодо визначення розміру пені за несвоєчасне погашення заборгованості узгоджені між банком та позичальником у довідці про умови кредитування, зокрема зазначено, що пеня складається із пені 1(базова відсоткова ставка по договору/30 нараховується за кожний день прострочення кредиту) та пені 2(1% від заборгованості, але не менше 10 грн в місяць, нараховується один раз в місяць, за умови наявності прострочення по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму більше 50 грн).

Зважаючи на ту обставину, що у відповідача відсутня заборгованість за поточним тілом кредиту, тому відсутній борг, на який можливо нарахувати пеню у визначеному довідкою розмірі.

В частині доводів апеляційної скарги щодо стягнення відсотків по ст. 625 ЦК України слід зазначити наступне.

Оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 05 березня 2008 року шляхом підписання заяви, про що вірно зазначено і судом першої інстанції.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі, зокрема відповідальності у вигляді відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України за відсотковою ставкою 86,4 та стягнення простроченого тіла кредиту.

Вказаний висновок узгоджується у подібній справі, розглянутій Верховним Судом 21 жовтня 2020 року та викладений ним у постанові у справі №190/1419/19-ц, в частині складових вартості наданого кредиту.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. А також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу передбаченого договором строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Строк повернення кредиту відповідає строку дії кредитної картки. У межах цього строку позичальник зобов`язаний повертати банку кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми передбачені статтею 625 ЦК України.

Отже, в частині нарахування відсотків на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, колегія суддів враховує, що оскільки термін дії останньої картки, виданої ОСОБА_1 закінчився 10/18, то саме з цього періоду можливе нарахування боргу на прострочений кредит відповідно до статті 625 ЦК України та у розмірі 3 % річних, оскільки саме така відсоткова ставка визначена законом, а не нарахований банком розмір 86,4% річних.

Водночас у зв`язку із відсутністю заборгованості за поточним тілом кредиту підстави для застосування статті 625 ЦК України відсутні.

У позовній заяві банком ототожнено відсотки за користування кредитом та відсотки, які передбачені за прострочення грошового зобов`язання у відповідності до статті 625 ЦК України, а тому такі доводи є необґрунтованими.

Таким чином, суд першої інстанції правильно залишив позовні вимоги банку без задоволення, у частині, що є предметом апеляційного перегляду та оскаржується апелянтом, щодо стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, та за пенею.

За вказаних обставин, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення районного суду без змін, в зв`язку з чим судові витрати слід залишити за апелянтом.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді