Справа № 199/3545/20
РІШЕННЯ

іменем України

26.01.2021 Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання Перетятько А.В.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 та представника позивача адвоката Москвіної Т.В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з поданим позовом в останньому заявлено позовну вимогу про зобов`язання відповідача усунути позивачу перешкоди у користуванні житловим приміщенням (квартирою) АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_1 в зазначену квартиру з передачею йому одночасно других екземплярів ключів від вхідної двері квартири.

Позов обґрунтований тим, що сторони по даній справі з колишнє подружжя, шлюб між ними припинений внаслідок його розірвання на підставі рішення суду; після розірвання шлюбу відповідач 17.01.2020 р. змінила замки на спірну квартиру та встановила сигналізацію. У вказаній квартирі зареєстровано місце проживання позивача, та вказана квартира є спільною сумісною власністю позивача та відповідача. До цього часу відповідач умисно перешкоджає позивачу користуватися житлом.

Відповідач позов не визнала повністю.

Згідно з відзивом відповідача на позов (а.с. 21 - 26) наведені позивачем докази не доводять протиправної поведінки відповідача по відношенню до позивача. Жоден доказ, наданий позивачем суду, не свідчить про те, що відповідач чинить перешкоди в користуванні квартирою, та відповідач підтверджує, що позивач зареєстрований у вказаній квартирі, має право користуватися нею і проживати в ній скільки завгодно та відповідач ніколи в цьому йому не перешкоджала.

В судовому засіданні відповідач визнала факт встановлення нею сигналізації на квартиру, та повідомила, що не заперечує проти користування позивача вказаною квартирою, визнала його право на користування квартирою, втім, позивач не бажав повертатися, жодного разу не намагався зайти до квартири, казав, що все буде через суд, замки відповідач не замінювала.

Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (а.с. 6); шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 припинений в результаті його розірвання на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська (а.с. 9).

Місце проживання відповідача зареєстровано на адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8 звор.).

Відповідач звертався з питання усунення перешкод з боку відповідача у користуванні квартирою до органів Національної поліції та отримав висновок (а.с. 10) від 29.05.2020 р. та відповідь від 01.06.2020 р. (а.с. 7) з роз`ясненнями про звернення до суду за вирішенням спору.

Станом на 26.01.2021 р. право позивача на користування належним йому майном з боку відповідача не поновлено, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Процесуальні дії у справі:

-ухвалою суду від 18.01.2021 р. задоволено клопотання представника позивача про вилки свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Допитаний, як свідок, ОСОБА_1 дав показання, згідно з якими 15.01.2020 р. він після чергової сімейної сварки із відповідачем, спровокованої останньою, коли відповідач погрожувала позивачу, що якщо він піде з квартири, то йому переламають руки/ноги, вирішив декілька днів пожити у своєї матері та взяв деякі речі, втім, повернувшись через декілька днів до квартири, він побачив встановлену на вхідних дверях квартири сигналізацію. З того часу він не може потрапити до квартири, відповідач всіляко йому заважає, не дозволяє потрапити до квартири і тоді, коли позивач приїжджає з метою відвідати спільну дитину тощо. Останній різ позивач намагався потрапити до квартири 21.01.2021 р., але не вдалося: поміняний один замок та встановлена сигналізація.

Допитаний, як свідок, ОСОБА_3 дав показання, згідно з якими він є другом позивача, не має конфліктів із відповідачем. Відповідно до показань свідка він декілька разів був свідком того, як позивач не міг потрапити до власної квартири (16.01.2020 р. та 22.01.2021 р.), оскільки змінені замки та встановлена сигналізація, про що також сповіщено наклейками на дверях до квартири та у тамбурі. На даний час ОСОБА_1 мешкає у своєї матері.

Правовідносини між учасниками справи виникли із захисту права власності позивача, що знайшло вираз зовні у захисті права користування власністю.

Дослідив докази в межах заявлених суду вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову повністю, виходячи з наступного.

За ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності; аналогічне положення й міститься у ч. 1 ст. 321 ЦК України, відповідно до якої право власності є непорушним, та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Судом встановлений на підставі наданих позивачем у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України доказів факт набуття позивачем права власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 02.08.2011 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В.

Квартира є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону N475/97-ВР від 17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК).

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності.

За ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом вставлено, що позивач позбавлений здійснювати права співвласника в повному обсязі (зокрема, в частині користування майном) через протиправну поведінку відповідача, яка не надає позивачу доступу до квартири, утримуючи у себе ключі та встановивши сигналізацію, спроби позивача домовитися з означеного питання в позасудовому порядку з відповідачем залишилися без задоволення, у зв`язку з чим має місце звернення позивача до суду із даним позовом, а до цього до органів Національної поліції, втім, порушені права позивача поновлені не були.

Відповідно до ч.ч. 4 та ч. 5 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Судом в даній справі не встановлено випадків здійснення позивачем житлових прав в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідач не надала доказів на спростування доводів позивача та наведених ним доказів.

В судовому засіданні 26.01.2021 р. відповідач визнала факт встановлення нею сигналізації до квартири, пояснив це діями задля власної безпеки та безпеки двох дітей, з якими вона залишилася мешкати (в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України дана обставина є такою, що не підлягає доказуванню).

Відтак, пояснення відповідача щодо права позивача на користування нерухомим майном та відсутності з боку відповідача перешкод позивачу в цьому, спростовуються діями відповідача по встановленню охоронної сигналізації, яка розрахована на попередження несанкціонованого доступу в приміщення, тому вочевидь має місце порушення прав позивача, яке триває протягом року. Встановлення сигналізації, яка дозволяє завжди мати впевненість у безпеці майна/осіб, повинно відбуватися з урахуванням інтересів усіх осіб, які мають право власності (користування) цим житлом, та не може мати на меті обмеження у доступі до цього майна шляхом утримання у себе устаткування, яке входить до управління встановленим електронним пристроєм.

Таким чином, виходячи з аналізу зазначених вище правових норм та встановлених судом обставин, суд, безпосередньо дослідивши зібрані докази, оцінивши їх на предмет належності і допустимості кожний окремо та в сукупності і логічному взаємозв`язку, приходить до висновку, що має місце порушення прав позивача, як власника, з боку відповідача, у зв`язку з чим для суду з метою поновлення порушених прав позивача наявні підстави для задоволення позову та ухвалення рішення про зобов`язання відповідача усунути та не чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , власністю - квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 та про зобов`язання відповідача передати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , другий примірник ключів від вхідної двері квартири АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст. 13, 19, 76-80, ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 1 ст. 258, ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення задовольнити повністю.

Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усунути та не чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , власністю - квартирою АДРЕСА_1 , шляхом вселення ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , передати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , другий примірник ключів від вхідної двері квартири АДРЕСА_1 .

Дата складення повного судового рішення 05.02.2021 р.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська або безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї