Справа № 129/2905/20
Провадження № 22-ц/801/482/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Швидкий О. В.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 рокуСправа № 129/2905/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді- доповідача - Медвецького С. К.,

суддів: Оніщука В. В., Копаничук С. Г.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу №129/2905/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 21 грудня 2020 року, ухвалене у складі судді Швидкого О. В. у залі суду,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позов мотивовано тим, що з 08 грудня 2017 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

У шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні.

Відповідач добровільно не виконує свій батьківський обов`язок по утриманню дитини, не надає будь-якої матеріальної допомоги, хоча має таку можливість, оскільки офіційно працевлаштований.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача кошти за надання правничої допомоги в розмірі 1 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 21 грудня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 листопада 2020 року і до повноліття дитини.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що батьки мають спільний обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Суд дійшов висновку про необхідність стягнення аліментів у визначеному розмірі, оскільки відповідач є працездатною особою і як матір зобов`язаний утримувати свою дитину, забезпечивши її мінімально необхідними благами. Місцевий суд вважав, що визначений розмір аліментів є достатнім для забезпечення фізичного, розумового та соціального розвитку дитини.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У грудні 2020 року ОСОБА_2 , не погодившись із рішенням суду в частині визначення розміру аліментів, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати й ухвалити нове, яким стягувати з нього аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 18 січня 2021 року для розгляду указаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19 січня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано позивачці строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 01 лютого 2021 року справу призначено до розгляду на 11 лютого 2021 року в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню на користь позивача, безпідставно не взяв до уваги його доводи про те, що з нього також стягуються аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , а тому загальний розмір аліментів, що буде стягуватися з цього за рішеннями судів, буде перевищувати половину місячної заробітної плати.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні. Доводи апеляційної скарги є формальними, ґрунтуються на припущеннях позивача та спростовуються матеріалами справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 08 грудня 2017 року сторони зареєстрували шлюб (а.с.3).

У шлюбі них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

ОСОБА_1 зареєстрована та проживає разом з сином ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 . Син перебуває на її утриманні. (а.с.5).

Відповідач працює молодшим інспектором Управління поліції охорони в м. Києві (а.с.15).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Між сторонами виникли правовідносини щодо утримання малолітніх дітей.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статтями 141, 150, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до роз`яснень, що викладені у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Судом установлено, що малолітній ОСОБА_3 зареєстрований та проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Указані обставини підтверджуються матеріалами справи, сторонами не заперечуються.

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Отже, з моменту проживання дітей з позивачкою, остання набула права звернення до суду з позовом.

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач у суді першої інстанції визнав позов частково та просив стягувати з нього аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 цієї Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої в Україні з 27 вересня 1991 року визначено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аналогічні положення містить норма статті 8 Закону України «Про охорону дитинства».

Норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе, дитині має забезпечується такий захист, який є необхідним для її благополуччя.

Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 01 січня 2020 року становить 1 779 гривень.

Відповідно до довідки про доходи № 1303/43/29/03/04 від 19 листопада 2020 року, заробітна плата ОСОБА_2 , за останній місяць жовтень 2020 року складає 13 871, 93 грн.

Таким чином, суд першої інстанції, виходячи з положень ст. ст. 180, 184 СК України, дійшов правильного висновку про наявність у відповідача обов`язку щодо сплати аліментів на утримання дитини та фінансової можливості сплачувати аліменти.

Згідно з положеннями статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Визначаючи розмір аліментів на утримання малолітньої дитини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що достатнім для забезпечення фізичного, розумового та соціального розвитку дитини буде стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Доводи апеляційної скарги про те, що у відповідача є неповнолітня дитина, на утримання якої з нього стягуються аліменти у розмірі 1/4 всіх видів його доходів щомісячно, не можуть бути підставою для призначення аліментів на утримання сина ОСОБА_4 в меншому розмірі, оскільки це позбавить його права на гарантоване матеріальне утримання, яке б забезпечувало належний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток.

Вимоги відповідача про присудження аліментів на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/6 частини його заробітку є несправедливими, оскільки інша дитина відповідача - ОСОБА_3 отримує аліменти на підставі рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 21 серпня 2017 року у розмірі ј від заробітку (доходу) ОСОБА_2 . Такі вимоги порушують принцип рівності прав дітей та містять ознаки дискримінації.

Також не знайшли свого підтвердження доводи про те, що на його утриманні знаходиться мати похилого віку - інвалід ІІІ групи, якій він матеріально допомагає.

Відповідно до ч. 3 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Ураховуючи, що відповідач уже сплачує аліменти на утримання доньки у розмірі ј від його заробітку (доходу), визначений судом першої інстанції розмір аліментів на утримання сина (ј частина заробітку (доходу) не перевищить максимального розміру всіх відрахувань під час виплати заробітної плати відповідача.

Щодо доводів апеляційної скарги про скасування понесених позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 1 000 грн, то указані доводи не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.

На підтвердження понесених витрат на оплату правової допомоги позивачкою надано квитанцію від 12 листопада 2020 року про сплату адвокату Мельнику А. М. 1 000 грн та розрахунок суми витрат за надану правничу допомогу (а.с.7-8).

Відповідно до розрахунку суми витрати за надання правничої допомоги від 11 листопада 2020 року, адвокатом було виконано наступну роботу: консультації, вивчення матеріалів, підготовка позовної заяви та складання процесуальних документів. Загальна вартість роботи адвоката оцінена у 1 000 грн.

Таким чином, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку, що розмір витрат понесених позивачкою на правничу допомогу адвоката підлягає стягненню з відповідача у розмірі 1 000 грн.

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який обґрунтовано їх спростував.

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

При вирішенні цієї справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правові оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Гайсинського суду Вінницької області від 21 грудня 2020 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за відповідачем.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач С. К. Медвецький

судді: В. В. Оніщук

С. Г. Копаничук