Справа № 216/471/21
Провадження № 4-с/216/20/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Онопченка Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Авшаряна С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі Дніпропетровської області скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконання щодо розрахунку заборгованості по аліментах, -

ВСТАНОВИВ:

26 січня 2021 року та уточнено 15 березня 2021року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконання щодо розрахунку заборгованості по аліментах.

Скарга мотивована тим, що рішенням Краснолуцького міського суду Луганської області від 29.07.2013 стягнено з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 , на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.07.2013, до досягнення повноліття дитини. З 14.03.2013 по теперішній час заявник працевлаштований у Криворізькій міжрайонній лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, перебуває на посаді завідувача лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи. Після ознайомлення з рішенням суду за місцем роботи він подав заяву у бухгалтерію про стягнення аліментів з його заробітної плати. Виконавчий лист знаходиться на виконанні у Центрально-Міському відділі державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

З 01.04.2016 ОСОБА_1 зареєструвався як фізична-особа підприємець, здійснював господарську діяльність на ІІ групі спрощеної системи оподаткування, та отримував дохід у вигляді мінімальної заробітної плати, який витрачав на утримання і ведення господарської діяльності, та 10.09.2020 подав заяву про припинення підприємницької діяльності, яка стала для нього збитковою.

В серпні 2020 року державний виконавець в телефонному режимі повідомив заявника про наявність боргу зі сплати аліментів, при зверненні в бухгалтерію його запевнили, що усі нарахування виконуються згідно його заяви. В жовтні 2020 року заявник дізнався про накладення арешту на його рахунок заробітної плати.

18.01.2021 державний виконавець надав розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за яким заборгованість за період з 01.04.2016 по серпень 2020 року складає 129 639,25 грн., та в якому відсутні відомості про сплату аліментів за період з 01.04.2016 по 10.09.2020.

29 грудня 2020 року постановою державного виконавця на все нерухоме майно заявника було накладено арешт.

Заявнику не було відомо про необхідність сплати аліментів з усіх видів його доходів, в тому ж числі з доходу роботи за сумісництвом. Під час здійснення розрахунку заборгованості державним виконавцем були використані не підтверджені документально дані про розмір його доходів, та про розмір перерахованих сум аліментів, та порушено вимоги ст.ст. 18, 28 Закону України «Про виконавче провадження». Також, державний виконавець під час здійснення розрахунку заборгованості не врахував вимоги ч. 1 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» (відрахування аліментів здійснюється із суми, що залишається після отримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), Постанови Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 № 146 Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Зокрема, утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Згідно перелічених норм законів, державний виконавець повинен був розраховувати заборгованість зі сплати аліментів з урахуванням наступних критеріїв, а саме: середня заробітна плата по регіону (наприклад за період квітень 2016 року) складає 5075 грн. З цієї суми заробітної плати згідно податкового законодавства утримуються три види податків, а саме: податок на дохід фізичних осіб 18 % від суми заробітної плати (це 1020,60 грн.), єдиний соціальних внесок 22 % від суми заробітної плати (це 1247,40 грн.), військовий збір 1,5 % від суми заробітної плати (85,05 грн.).

5075 1020,60 1247,40 85,05 = 3316,95 грн.

3316,95 : 4 (1/4 частина всіх видів доходів) = 829,24 грн. сума яку повинен був нарахувати державний виконавець. Державний виконавець не зазначив ресурс з якого він бере суму розрахунку по аліментах, тому опираючись на дані Головного управління статистики у Дніпропетровській області враховуючи вищеоговорену формулу, розрахунок заборгованості за період з 01.04.2016 по серпень 2020 складає 75 651,01 грн. Посилаючись на вищевикладені обставини заявник просить суд скасувати розрахунок зі сплати аліментів, скасувати арешти накладені на майно (грошові кошти) боржника та зобов`язати державного виконавця розрахувати заборгованість по сплаті аліментів з урахуванням його вимог.

Заявник у судове засідання не з`явився надав суду заяву про розгляд скарги без його участі.

Державний виконавець Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Смаглюк О.А. надала суду заперечення, просить суд відмовити заявнику. Як на підставу заперечень посилається на те, що на виконанні у Центрально-Міському відділі державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження № 39932855 згідно виконавчого листа № 413/4376/13-ц про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.07.2013 до повнолітня дитини. В результаті виявлення прихованого боржником факту зайняття підприємницькою діяльністю відповідно до ст. 195 СК України було здійснено перерахунок заборгованості по аліментах, розмір якої станом на 01.09.2020 склав 129 639,25 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що на виконанні у Центрально-Міському відділі державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження № 39932855 згідно виконавчого листа № 413/4376/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 , на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.07.2013, до досягнення повноліття дитини.

Згідно розрахунку державного виконавця Смаглюк О.А., заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 згідно виконавчого листа № 413/4376/13-ц за період з квітня 2016 року по серпень 2020 року становить 129 639,25 грн. (а.с.32).

Частиною 3 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

За змістом статті 195 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення.

Згідно частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 3 та 14 частини 3, частиною 5 статті 18 цього Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

Статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості по аліментах ОСОБА_1 згідно вимог статті 195 СК України, однак відсутні відомості щодо врахування податкових відрахувань із заробітної плати боржника, не встановлено чи було зроблено державним виконавцем запити до Державної фіскальної служби, Пенсійного фонду України, що на думку суду могло слугувати підставою для неправомірних нарахувань заборгованості заявника.

Крім того судом встановлено, що постановою державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Смаглюк О.А. від 12.10.2020 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника ОСОБА_1 , та постановою від 29.12.2020 накладено арешт на все нерухоме майно останнього (а.с. 37, 38).

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Загальний порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника визначений в статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», так звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

З наведених норм права вбачається, що виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження коштів на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Вказаний висновок узгоджений з постановою Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 756/1927/15-ц.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Заявник посилається на те, що постановами державного виконавця накладено арешт на грошові кошти розміщені на рахунках відкритих для отримання заробітної плати та на належне йому усе нерухоме майно.

Приписами статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт майна боржника є одним із заходів виконавчого провадження з метою примусового виконання рішення суду для задоволення законних інтересів стягувача, а тому враховуючи наявність заборгованості заявника зі сплати аліментів, яку той визнає в меншому розмірі від нарахованої державним виконавцем, тобто наявний факт невиконання рішення суду, відповідно підстави для скасування постанов про арешт майна рахунків та майна боржника відсутні, оскільки державний виконавець діяла у відповідності до вимог чинного законодавства та з метою виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 260, 447-451 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконання щодо розрахунку заборгованості по аліментах задовольнити частково.

Скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів згідно виконавчого листа № 413/4376/13-ц у виконавчому провадженні № 39932855 від 24 вересня 2013 року Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Зобов`язати державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) розрахувати заборгованість зі сплати аліментів згідно виконавчого листа № 413/4376/13-ц у виконавчому провадженні № 39932855 від 24 вересня 2013 року, з урахуванням вимог розділу ІХ Закону України «Про виконавче провадження», та Постанови Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 № 146 Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб.

В іншій частині скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Ю.В.Онопченко