ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року м. Херсон

справа № 654/1544/20

провадження № 22-ц/819/402/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В.,
суддів:Склярської І.В.,
Чорної Т.Г.,
секретарЛитвиненко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області у складі судді Третьякової І.В. від 08 грудня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання іпотеки припиненою,

встановив:

У травні 2020 року ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання іпотеки припиненою, в якому, пославшись на припинення основного зобов`язання внаслідок його виконання належним чином та на відмову банку у припиненні іпотечного обтяження в установленому законом порядку, просив суд визнати припиненою іпотеку нерухомого майна житлових будинків АДРЕСА_1 , що виникла на підставі договору іпотеки, укладеного 20 вересня 2005 року між ним та Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк»; шляхом виключення відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек зняти заборону на відчуження спірного нерухомого майна; стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн.

У грудні 2020 року позивач звернувся до суду із заявою, в якій, пославшись на задоволення відповідачем його вимог в процесі розгляду справи та як наслідок - відсутність предмета спору, просив суд закрити провадження у справі на підставі пункту другого частини першої статті 255 ЦПК України та стягнути із відповідача на його користь понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн.

Ухвалою суду від 08 грудня 2020 року провадження у справі закрито на підставі пункту другого частини першої статті 255 ЦПК України та стягнуто із Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 6840 грн 80 коп.

В апеляційний скарзі Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду в частині стягнення з АТ КБ «Приватбанк» витрат на правничу допомогу в розмірі 6 000 грн скасувати, зазначаючи, що висновки суду щодо наявності підстав для стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу не відповідають положенням цивільного процесуального законодавства та висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц, щодо належного обґрунтування їхнього розміру.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду в оскарженій частині мотивовано тим, що витрати позивача на правничу допомогу, розмір яких підтверджено належними доказами, підлягають стягненню з відповідача згідно із частиною третьою статті 142 ЦПК України.

Наведеною нормою процесуального права, яка регулює питання розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, передбачено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

З огляду на матеріали справи ОСОБА_1 не підтримав свої вимоги унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову.

Зазначену обставину відповідач визнає та не спростовує.

Справа знаходилася у провадженні суду з травня 2020 року. Ухвалою від 12 травня 2020 року суд відкрив провадження у справі та призначив підготовче засідання на 12 червня 2020 року, у якому було задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_2 про витребування доказів.

У послідуючому справа неодноразово призначалася до розгляду і лише станом на листопад 2020 року відповідач задовольнив вимоги ОСОБА_1 та припинив обтяження предмета іпотеки.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо обґрунтованості заяви позивача про стягнення з відповідача понесених ним судових витрат, до яких частиною третьою статті 133 ЦПК України віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 141 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

Наведене правове обґрунтування надає можливість суду ефективно захистити порушені права заявника, забезпечити реалізацію принципу цивільного судочинства - відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, але у порядку, передбаченому законом.

Професійну правничу допомогу ОСОБА_1 у цій справі надавала адвокат Плахотнюк М.О., яка має право на заняття адвокатською діяльністю згідно із свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю, виданим Радою адвокатів Херсонської області 02.03.2018 року, на підставі укладеного ними 10 березня 2020 року договору про надання правничої допомоги, за умовами якого гонорар адвоката становить 6 000 грн.

Пунктом 1.2 цього договору визначено види правничої допомоги, а саме: збір доказів для подання до суду позову про визнання іпотеки припиненою; складання та подання до суду позову про визнання іпотеки припиненою; представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції.

Повноваження як представника ОСОБА_3 адвокат Плахотнюк М.О. підтвердила ордером серії ХС №82605, виданим нею 06.05.2020 року.

15 травня 2020 року ОСОБА_1 сплатив на рахунок адвоката Плахотнюк М.О. 6 000 грн на виконання умов договору про надання правничої допомоги від 10.03.2020 року, про що адвокатом видана розрахункова квитанція (а.с.68).

В судовому засіданні 08 грудня 2020 року адвокат Плахотнюк М.О. надала суду звіт до договору про надання правничої допомоги від 10.03.2020 року, відповідно до якого загальна тривалість роботи адвоката за період з 10.03.2020 року по 07.12.2020 року в межах доручення складає 12 годин. Зазначений звіт містить детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та підпис ОСОБА_1 із підтвердженням того, що обсяг виконаної роботи відповідає умовам договору та узгодженій між сторонами правовій позиції у справі (а.с.115).

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано, з дотриманням положень цивільного процесуального законодавства присудив стягнення понесених позивачем у справі витрат на професійну правничу допомогу з відповідача, який будь-яких клопотань щодо зменшення розміру цих витрат не заявляв.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі та належних доказах і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Зокрема, доводи скаржника про те, що позивачем документально не підтверджено понесені витрати на правничу допомогу у справі та не наведено розрахунок часу, витраченого адвокатом на ведення справи в суді, а отже,- не обґрунтовано розмір гонорару адвоката, спростовуються наведеними вище договором про надання правничої допомоги, розрахунковою квитанцією про здійснену позивачем оплату за надані адвокатом послуги та звітом до договору про надання правничої допомоги, складеним адвокатом та підписаним сторонами 07.12.2020 року, які є належними та достатніми доказами понесених ОСОБА_1 у справі витрат на професійну правничу допомогу.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що судове рішення в оскарженій частині ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення про відмову у стягненні витрат на професійну правничу допомогу відсутні.

В решта частині ухвала суду не оскаржена і в силу статті 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, а ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області від 08 грудня 2020 року в оскарженій частині-без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: І.В. Склярська

Т.Г. Чорна

Повний текст постанови складено 11 лютого 2021 року

Суддя Л. В. Пузанова