Справа № 483/1916/20
Провадження № 2/483/174/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Куцарова В.І.,

за участю секретаря судового засідання Шилінскас О.В.

представника позивача адвоката Шуліки-Гінкулової А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Очакові в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратили право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право на користування житлом. Свій позов мотивує тим, що являється власником житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 . В будинку з 06 червня 2011 року зареєстрований його колишній власник ОСОБА_2 , який з серпня 2014 року фактично не проживає у будинку. Наявність зареєстрованого колишнього власника позбавляє позивачку права розпорядитися своїм майном. Посилаючись на викладене, просила визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за вищевказаною адресою.

У судовому засіданні представник позивачки адвокат Шуліка-Гінкулова А.Г. підтримала позовні вимоги у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомив. Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Документів, що підтверджують поважність причин його відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло.

Суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду представника позивачки, вважає можливим ухвалити заочне рішення.

Вислухавши пояснення представника позивачки, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного.

Згідно копії договору купівлі-продажу від 09 березня 2018 року позивачка ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Згідно вказаного договору ОСОБА_3 , яка діяла в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , продала, а ОСОБА_1 купила та прийняла у власність житловий будинок за вищевказаною адресою (а.с. 8-9).

Право власності на вказаний будинок зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 29.03.2018 року за № 25492230 (а.с.10).

З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 14 грудня 2020 року № 2/885-6.2 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.19).

Згідно акту про підтвердження факту проживання осіб з числа зареєстрованих в житловому приміщенні від 17 грудня 2020 року, складеного депутатом Очаківської міської ради ОСОБА_5 , громадянин ОСОБА_2 з березня 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 не проживає, а мешкає в іншому місці, не є власником з 29.03.2018 року, новим власником є ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу (а.с.21).

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_5 вказала, що як депутат Очаківської міської ради по вул. Торговій, разом з сусідами склала акт про не проживання ОСОБА_2 . Знає, що він проживає в Криму.

Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_6 вказав, що ОСОБА_2 знає, з 2008 року по 2014 рік ходили разом на службу до храму. У березні-квітні 2014 року останній виїхав в АР Крим. У 2017-2018 роках був у Криму та зустрів його в аеропорту Сімферополя. ОСОБА_2 просив знайти покупця на будинок. Останні три роки бачить, що в будинку господарюють інші люди.

Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім ї.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 7 Закону № 1382-IV, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як вбачається із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

З огляду на те, що Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена Верховним Судом України у постановах від 30 червня 2015 року № 21-1438а15 та від 1 березня 2016 року № 21-5446а15 (825/1335/13-а).

Згідно п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до частини 1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або його членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Даний строк може бути продовженим наймодавцем, а в разі спору судом, якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у вищевказаному будинку з 2014 року.

Стаття 72 ЖК України передбачає, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку.

Оскільки, судом не встановлені обставини, що зумовлюють продовження строку збереження жилого приміщення за відповідачем, то суд приходить до висновку, що його слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

Таким чином, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що вимоги позивачки про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст.ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратили право користування жилим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

Судові витрати віднести за рахунок позивачки.

Рішення є заочним і може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку для подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених вище строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено 11 лютого 2021 року.

Головуючий