РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2021 р. Київський районний суд м.Харкова

у складі головуючого судді Колесник С.А.,

за участю секретаря судового засідання Кудінової К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу в порядку окремого провадження №953/20568/20 за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області про встановлення факту належності документу, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаною заявою, відповідно до якої просить: встановити факт належності їй - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_1 , трудової книжки НОМЕР_2 , заповненої 31.08.1978 року на ім`я ОСОБА_2 , та в яку внесено зміну прізвища « ОСОБА_2 ».

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що 31.08.1978 при заповненні її трудової книжки НОМЕР_2 працівниками відділу кадрів Томського заводу вичислювальної техніки була допущена помилка і дату народження заявника вказано неправильно, замість - ІНФОРМАЦІЯ_6 року, вказано - ІНФОРМАЦІЯ_5 року. Крім цього, працівниками відділу кадрів, при виправленні написання прізвища ОСОБА_2 було зроблено виправлення букви написання прізвища - ОСОБА_2 , але не зроблено завірчий напис з цього приводу. В інших документах дата народження та прізвище вказана вірно: в паспорті, в свідоцтві про народження, в свідоцтві про одруження.

Під час звернення до Головного управління пенсійного фонду України Харківської області в 2020 році з метою зарахування трудового стажу на підставі трудової книжки та призначення пенсії ОСОБА_2 було вказано на невідповідність дати народження в трудовій книжці та відсутність завірення виправлення в її прізвищі. Цим фактам раніше не придавали значення.

У зв`язку з цим працівники Головного управління пенсійного фонду України Харківської області запропонували звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності документу - трудової книжки, що є необхідним для призначення пенсії.

На підставі викладеного ОСОБА_2 звернулась до суду з даною заявою.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2020 заяву передано для розгляду судді Колесник С.А.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид не позовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п.5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника та заінтересованих осіб.

Ухвалою суду від 21.12.2020 заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

У судове засідання заявник не з`явилась, до суду подала заяву про проведення судового розгляду заяви без її участі, зазначила, що доводи заяви підтримує та просить задовольнити (а.с.20).

Також подала до суду заяву про долучення до матеріалів справи доказів (а.с.24).

Представник заінтересованої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області у судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, 05.02.2021 до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника Управління (а.с.19).

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що від встановлення даного факту, про яке просить заявник, залежить виникнення особистих прав заявника, у зв`язку з чим заява підлягає задоволенню.

Пунктом 6 частини 1 статті 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_2 , про що в книзі записів актів цивільного стану про народження 15.08.1961 зроблено відповідний запис за №376, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.7).

31 серпня 1978 року ОСОБА_2 було видано трудову книжку НОМЕР_2 (а.с.5).

Однак, дату народження вказано - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також у вказаній трудовій книжці мається запис про прізвище ОСОБА_2 - ОСОБА_2 , при цьому прізвище ОСОБА_2 внесено з виправленням.

Пунктами 2.11-2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженій спільним наказом Мінпраці, Мін`юсту та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, визначено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів

(паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

11 лютого 1984 року ОСОБА_8 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис за №25 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_2 . Даний факт підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб № 2 виданий 23.12.2020 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) (а.с.25).

Шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 04.12.1985 зроблено запис за №65. Після розірвання шлюбу їй присвоєно прізвище ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.9).

12 січня 2007 року ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 12.01.2007 зроблено відповідний актовий запис за №02 у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 (а.с.8).

На внутрішньому боці трудової книжки НОМЕР_2 мається запис про зміну прізвища « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 » на підставі свідоцтва про шлюб від 12.01.2007 серія НОМЕР_3 .

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з пунктом 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Факти, що мають юридичне значення, встановлюються в судовому порядку, коли ці факти безпосередньо породжують юридичні наслідки для заявника: право на спадщину; право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, одержання компенсації тощо.

Положеннями п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинена особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Встановлення факту належності правовстановлюючого документа має для заявника юридичне значення, оскільки необхідне для реалізації його права на призначення пенсії.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимога про встановлення належності ОСОБА_2 правовстановлюючого документу: трудової книжки НОМЕР_2 , заповненої 31.08.1978 на ім`я ОСОБА_2 , в яку в подальшому внесено зміни прізвища на ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , підлягають задоволенню.

Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Отже, судові витрати суд залишає за заявником.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.. 2, 12, 13, 19, 259, 263-265, 273, 293, 294, 315, 316, 319 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 - задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , правовстановлюючого документу - трудової книжки серії НОМЕР_2 , заповненої 31 серпня 1978 року на ім`я ОСОБА_2 , в яку в подальшому внесено зміни про прізвище ОСОБА_2 на « ОСОБА_2 » та « ОСОБА_2 ».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud2021.

Заявник - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, , місцезнаходження: 61022, м.Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 поверх.

Повне судове рішення складено та підписано 09.02.2021.

Суддя Колесник С.А.