ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 червня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 738/1518/20

Головуючий у першій інстанції Волошина Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/970/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Губар В.С., Скрипка А.А.,

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

Відповідач: Коноваленко Лариси Олександрівни

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Менського районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, (суддя Волошина Н.В., ) ухвалене в м. Мена,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з позовом та просить суд з урахуванням зменшення розміру позовних вимог ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.11.2011 року у розмірі 42002,22 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту 31237,67 грн; заборгованості за відсотками нарахованими на просточений кредит згідно ст. 625 ЦК України 10764,55 грн , а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн. Свої вимоги банк мотивував тим, що між сторонами був укладений кредитний договір № б/н від 19.11.2011 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримали кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У порушення умов договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконує належним чином, у добровільному порядку заборгованість не сплачує, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути суму заборгованості з відповідачки.

Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2021 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково, стягнуто з відповідачки на корисмть позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 02 березня 2011 року у розмірі 31237,67 грн за тілом кредиту станом на 11 жовтня 2020 року та 1563,26 в повернення судового збору.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд вважає, що в даному випадку позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. При цьому судом першої інстанції враховано, що

відповідачка, не повідомила про списання коштів з її карткового рахунку письмово позивача, здійснила заміну карти на нову та 08.02.2019 поповнила карту готівкою у Менському відділенні банку на суму 550 грн. Постанова про закриття кримінального провадження відповідачем не оскаржувалася, протягом строку досудового розслідування ОСОБА_1 не цікавилася ходом розслідування кримінального провадження. За таких обставин та враховуючи те, що операції з переказу коштів 22 та 23 грудня 2018 року були здійснені в мережі Інтернет з використанням реквізитів платіжної картки, які відомі тільки власнику картки, суд дійшов висновку, що відповідальність за здійснення платіжних операцій несе власник картки. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції врахував, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України не ґрунтуються на договорі та належних доказах його укладення на зазначених у позові умовах, а тому не підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати зазначене рішення суду в частині незадоволених позовних вимог та постановити в цій частині нове рішення про їх задоволення. АТ КБ «Приват Банк» в апеляційній скарзі зазначає, що на підтвердження своїх позовних вимог банком надані належні та допустимі докази, які відповідачем не спростовані. Судом не вживались передбачені цивільно-процесуальним кодексом можливості витребування доказів у сторін. Укладений між позивачем та відповідачем кредитний договір є чинним та ніким не оспорюється. Позивач вважає, що якщо суд не взяв до уваги Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи банку, то повинен був розрахувати борг за відсотковою ставкою передбаченою умовами договору, які зазначені в довідці про умови кредитування на рівні 2,5%. Судом на думку банку, порушено формування єдиної правозастосовчої практики щодо розгляду аналогічних справ, де суди при аналогічних обставинах справи стягували заборгованість.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов. На електронну адресу апеляційного суду від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з сплатою ОСОБА_1 заборгованості по кредитному договору б/н від 02.03.2011 року.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення суду першої інстанції перглядається судом апеляційної інстанції лише в оскарджувальній частині.

Зазначеним вимогам законучастково не відповідає судове рішення суду першої інстанції.

По справі встановлено, що 02.03.2011 року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву для отримання кредиту, відповідно до якої відповідачка

По справі встановлено, що 02.03.2011 року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву для отримання кредиту ( кредитної картки), відповідно до якої відповідачка отримала кредитну картку « Універсальна » 55 днів пільгового періоду, з встановленим кредитним лімітом 5000 грн та базовою відсотковою ставкою за кредитом у розмірі 2.5%.( а.с. 15, 16 ) Отримання карток особисто ОСОБА_1 підтверджено скріншотами з програмного комплексу з фотофіксацією карток.( а.с. 264-271)

Виходячи з приписів ч. 2 ст.80, ч.7 ст.81 ЦПК України з метою встановлення обставин справи та достатності доказів, суд апеляційної інстанції приймає в якості належних доказів, докази, які були надані позивачем на вимогу суду : скріншоти з програмного комплексу на підтвердження отримання кредитних карток ОСОБА_1

02.03.2011 року ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна » 55 днів пільгового періоду (а.с. 16).

Заперечень щодо не підписання зазначеної анкети та не отримання коштів від позивача від відповідачки не надходило і матеріали справи таких доказів не містять.

ОСОБА_1 надавались у користування кредитні картки № НОМЕР_1 , дата відкриття - 02 березня 2011 року, термін дії 11/14; № НОМЕР_2 , дата відкриття 24 березня 2015 року, термін дії 08/17; № НОМЕР_3 , дата відкриття 13 жовтня 2017 року, термін дії 07/21; № НОМЕР_4 , дата відкриття 18 січня 2019 року, термін дії 10/22 (а.с.14).

Станом на 11.10.2020 АТ КБ «ПриватБанк» нарахував заборгованість у розмірі 42002,22 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту 31237,67 грн; заборгованості за відсотками нарахованими на просточений кредит згідно ст. 625 ЦК України 10764,55 грн ( а.с.5-12)

З виписки по рахунку вбачається, що відповідачка знімала з картки кошти та поповнювала картку в період з 03.03.2011 року по 08.02.2019 року.( а.с.50-58)

Останній платіж ОСОБА_1 було здійснено 08.02.2019 року в розмірі 550 грн шляхом внесення готівки через термінал самообслуговування у АДРЕСА_1 . ( а.с. 50-58)

В суді першої інстанції ОСОБА_1 надавала пояснення та докази щодо виникнення заборгованості по кредитному договору не з її вини, а в результаті несанкціонованого втручання сторонніх осіб та проведення ними фінансових операцій у період з 22 по 23 грудня 2018 року.

Крлегія суддів, апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідальність за здійснення платіжних операцій несе власник картки, яка після виявлення несанкціонованого втручання не вжила всих передбачених законом дій.

Крім того, відповідачка погодилась з рішенням суду першої інстанції, не оскаржила його в апеляційному порядку та сплатила кошти на погашення кредитної заборгованості в розмірі 31250 грн. та в повернення сплаченого судового збору 2102 грн ( а.с.261) Згідно довідки виданої АТ КБ « ПриватБанк» від 02.06.2021 року № ОКВ3КRSQ8PHMOSKN ОСОБА_1 станом на 02.06.2021 року не має заборгованості перед АТ КБ « ПриватБанк». ( а.с. 257)

Клопотання відповідачки про закриття провадження у справі не підлягає задоволенню з огляду на те, що відсутні перелічені в ст.255 ЦПК України підстави для закриття провадження у справі. Крім того суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції та вирішує питання його законності та обґрунтованості на момент його прийняття на підставі тих доказів та обставин які існували на момент його ухвалення. Заяви про відмову від позову до суду апеляційної інстанції не надходило.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяється на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 02.03.2011 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна » 55 пільгового періоду та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини договору.

Як вбачається із обґрунтувань позову та доводів апеляційної скарги, позивач позовних вимог про стягнення договірних відсотків не вказував. Вимог щодо стягнення нарахованих на підставі ст. 1048 ЦК України відсотків позивач також не заявив.

Обґрунтовуючи підстави стягнення відсотків у розмірі 10764,55 грн позивач послався на ст. 625 ЦК України, тобто відсотки, які встановлені законодавчим актом підвищений розмір яких був передбачений Умовами та правилами кредитування АТ КБ «ПриватБанку».

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Отже, з наведених норм права вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Укладений між сторонами кредитний договір від 02.03.2011 року у вигляді заяви-анкети, не містить кінцевого строку повернення усього кредиту (користування ним).

Тому, відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якою передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Отже, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

При цьому, оскільки кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів не було встановлено у анкеті-заяві, тому саме з часу звернення банку з вимогою про повернення коштів у відповідача виникає обов`язок щодо виконання грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).

Доказів направлення відповідачеві вимог із встановленим строком виконання зобов`язань матеріали справи не містять.

Тому у цій справі вимогою про виконання боржником обов`язку є позовна заява, а відтак, підстави для нарахування відсотків, які передбачені ст. 625 ЦК України на суму всього отриманого кредиту відсутні, оскільки на час звернення з позовом прострочення виконання грошового зобов`язання відсутнє. Як і відсутнє право банку нараховувати вісотки за прострочення виконання зобов`язнання у збільшеному розмірі.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо підстав відмови у задоволенні позовних вимог у частині стягнення відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно ст.625, оскільки у даній справі право вимоги банку за даними вимогами ще не настало, та вважає що рішення суду першої інстанції в частині підстав відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, підлягає зміні у частині мотивів відмови у задоволенні зазначених позовних вимог.

Отже, апеляційна скарга АТ КБ « Приват Банк» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 255,258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Менського районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2021 року змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: