Справа №263/9191/20
Провадження №2/263/394/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2021 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполь Донецької області в складі:

головуючого судді Ковтуненко В.О.,

при секретарі Моторіній В.А.,

розглянувши в спрощеному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця мешкання дітей, третя особа: Служба у справах дітей Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради, Орган опіки та піклування Новомосковської міської ради,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про визначення місця проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із матір`ю.

В обґрунтування позовних вимог, зазначила, що з 13.06.2009 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , який було розірвано 17.08.2017 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполь Донецької області від 23.07.2020 року було відмовлено ОСОБА_2 про встановлення місця проживання дітей разом з батьком. Діти проживають разом з матір`ю, за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно наданих довідок №156 та №159 неповнолітні ОСОБА_3 , 2010 року народження та ОСОБА_4 , 2012 року народження навчаються в Дніпропетровській області місто Новомосковськ середній загальноосвітній школі № 13 І-ІІ ступенів. Також укладено декларації № 0001-6ТХА-М900 та № 0001-93Е1-М900 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з сімейним лікарем Комунального некомерційного підприємства «Новомосковський міський центр первинної медико-санітарної допомоги».

Позивачка та її представник надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити.

Відповідач та його представник надали суду заперечення, в яких зазначили, що між сторонами фактично відсутній спір, він не проти того, щоб діти проживали з матір`ю, ніколи не заперечував та не заперечує на щодо визначення місця проживання дітей разом з матір`ю.

Треті особи в судове засідання не з`явилися, надали клопотання про розгляд справи у їх відсутність.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполь Донецької області від 17.08.2017 року шлюб між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , розірвано.

Згідно копій свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно висновку Служби у справах дітей Новомосковської міської ради від 14.01.2021 року №80/0/2-21, про визначення місця проживання дітей, вбачається що можливо визначити місце проживання дітей за місцем проживання матері. Визначення місця проживання дітей з матір`ю не позбавляє ОСОБА_2 в подальшому приймати участь у вихованні та спілкуванні зі своїми дітьми.

Згідно Акту обстеження умов проживання від 28.09.2020 року встановлено, що умови проживання дітей є належними.

Відповідно до акту від 01 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 , разом із дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджують сусіди.

Відповідно до довідок №156 та №159 від 08 вересня 2020 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчаються в закладі загальної середньої освіти №13 м. Новомосковська.

Відповідно до декларацій №0001-93Е1-М900 та №0001-6ТХА-М900, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувають на обліку у сімейного лікаря у Комунальному некомерційному підприємстві «Новомосковський міський центр первинної медико-санітарної допомоги».

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р., зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за №789-XII від 27 лютого 1991р., визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, майновий стан батьків, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.ст.18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки абоувідповіднихвипадкахзаконніопікунинесутьосновнувідповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місце знаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно ч.4 статті 19 СК України передбачає,що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до ст.ст.150,151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Вони зобов`язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові своєї сім`ї та родини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, вони зобов`язанізабезпечитиздобуттядитиноюповноїзагальноїсередньоїосвіти, готувати її до самостійного життя, зобов`язані поважити дитину. Згідно ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 161 СК України, визначено, якщо мати та батько дитини, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того з ким з них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішення спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особи ступрихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Із системного тлумачення ч.1 ст.3, ст.9 Конвенції про права дитини, ч.ч.2 і 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст.19 СК України визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (у тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку про те, що буде доцільним визначити місце проживання дітей із матір`ю, за місцем її постійного місця проживання, оскільки діти тривалий час проживають із нею, та сам відповідач зазначає, що спір між ними відсутній.

Задовольняючи позовні вимоги матері дітей про визначення місця проживання дітей, суд враховує, що позивачем створені всі умови для нормального розвитку, освіти та їх виховання, матеріально побутові умови за місцем проживання позивача відповідають вимогам житлового приміщення, містять все необхідне для проживання, розвитку та виховання неповнолітніх дітей.

На підставі Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст.13, 81, 247 ч.2, 263, 280 ЦПК України, суд,

В И Р ІШ И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця мешкання дітей, третя особа: Служба у справах дітей Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради, Орган опіки та піклування Новомосковської міської ради, з адовольнити.

Визначити місце проживання малолітніх, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

На рішення суду сторони можуть подати апеляційну скаргу в Донецький апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.О. Ковтуненко