Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/2492/19

17 червня 2021 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Кушнірчук М.Д.,

з участю представника позивача - Насадюк А.І. ,

представника відповідача, адвоката - Куцого О.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Надвірна цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

11.12.2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 12.10.2012 року відповідач ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 18124,56 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: позичаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач ОСОБА_2 надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Зазначають, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «ПриватБанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором.

Однак, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач ОСОБА_2 станом на 19.11.2019 року має заборгованість в сумі 24759 грн. 89 коп., яка складається з наступного: 9168,46 грн. - заборгованість за кредитом; 8612,75 грн. -заборгованість за користування кредитом; 0,00 грн. - заборгованість за комісією; 6219,65 грн. - заборгованість за пенею; 759,03 грн. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди.

Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.10.2012 року у розмірі 24759 грн. 89 коп., а також судові витрати по справі в сумі 1921 грн. 00 коп.

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» в судовому засіданні позов підтримала та просила його задоволити. Суду пояснила, що між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено два договори, а саме: 19.09.2006 року договір №SAMDN4432 та 01.01.2007 року договір № SAMDN7031. Відповідач ОСОБА_2 своєчасно не виконував умови договорів, у зв`язку з чим в нього виникла заборгованість. Зазначає, що представники банку пішли йому на зустріч, в результаті чого між сторонами 12.10.2012 року було укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт, згідно умов якої відповідачу зменшили розмір заборгованості по кредитних договорах, яку останній також належним чином не виконував і у зв`язку з чим вони змушені звернутися до суду.

Представник відповідача ОСОБА_2 , адвокат Куций О.С. в судовому засіданні позов не визнав та просив в його задоволенні відмовити. Суду пояснив, що позивачем пропущений строк пред`явлення позову до суду, оскільки, як вбачається з розрахунку заборгованості останній платіж відповідачем був здійснений 26.12.2014 року. Клопотання про поновлення строку від позивача також не було. Крім того, звертає увагу на те, що позивач не звертався з письмовою вимогою до відповідача ОСОБА_2 щодо погашення ним заборгованості. Крім того, підписана відповідачем ОСОБА_2 заява від 19.09.2006 року не підтверджує той факт, що між сторонами було укладено кредитний договір на умовах, визначених банком.

Суд, вислухавши сторони по справі, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування своїх позовних вимог, та, з`ясувавши фактичні обставини справи, приходить до висновку про можливість задоволення позову АТ КБ «Приватбанк» з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до змісту ч. 1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приписами пункту 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч.1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України)

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у спарві доказів, що відповідач ОСОБА_2 19.09.2006 року підписав анкету-заяву, надану йому ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», тим самим погодившись в цілому з Умовами та правилами надання банківських послуг і приєднався до них (а.с.11, 125).

Відповідно до п.1.1.3.2.11. Умов і правил банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами в яких клієнт є поручителем, а також будь-який інший заборгованості, яка виникла у клієнта зважаючи не виконаних зобов`язань перед банком.

В подальшому, 12.10.2012 рокуміж АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем була укладена генеральна угода про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт згідно якої сторони дійшли згоди по договору 1: зменшили розмір заборгованості, яка виникла в період з дати надання відповідачу кредиту, а саме: проценти 0,0 грн., комісія 0,0 грн., пеня 0,0 грн., штраф на 1086,2 грн. Заборгованість по договору 1 з дати підписання Генеральної угоди складає 15057, 08 грн., термін погашення якої до 12.10.2015 року; по договору 2: проценти 640,59 грн., комісія 32,22 грн., пеня 0,0 грн., штраф на 0,0 грн. Заборгованість по договору 2 з дати підписання Генеральної угоди складає 4967,49 грн., термін погашення якої до 12.10.2015 року. Крім того, відповідач ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 18124,56 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснювалося у наступному порядку: позичаючи з «1» по «25» число кожного місяця останній повинен був надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом (а.с.12).

Відповідач пітривердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «ПриватБанк» «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Наявний в матеріалах справи Витяг з Умов та правил надання банківських послуг містить: визначення понять, права та обов`язки сторін, умови обслуговування кредитних карток, порядок погашення кредиту, відповідальність сторін, штрафні санкції (а.с.13-36, 103-109).

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» відповідачу ОСОБА_2 були надані наступні кредитні картки: 12.10.20212 терміном дії до 08/16 та 27.08.2015 року терміном дії до 01/18 (а.с.98).

Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_2 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

На переконання суду, проставлений позичальником ОСОБА_2 підпис у Генеральній угоді переконливо свідчить про належне і повне його проінформування про умови кредитування.

Однак, відповідач, будучи обізнаним про необхідність погашення кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами у разі настання відповідних умов і про встановлення відповідальності у вигляді пені та штрафів за порушення зобов`язання, належним чином взяті на себе обов`язки за кредитним договором не виконував, чим допустив заборгованість перед позивачем, яка станом на 19.11.2019 року становить 24759 грн. 89 коп. і складається з наступного: 9168 грн. 46 коп. - заборгованість за кредитом; 861275 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 0,00 грн. заборгованість за комісією; 6219,65 грн. заборгованість за пенею; 759,03 грн. штраф відповідно до п.22 Генеральної угоди (а.с.8-9).

Надаючи оцінку сумі заборгованості, наведеній позивачем у розрахунку, суд не знаходить обґрунтованих підстав для сумнівів у правильності її нарахування.

Згідно з приписом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Нормою ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Ст.612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом.

За змістом ч.ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Приписами ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В даному випадку відповідач порушив умови кредитного договору, що свідчить про ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх зобов`язань за кредитним договором.

Тому, суд, враховуючи вищенаведене та з врахуванням того, що позивач надав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін та наявність заборгованості за кредитним договором №б/н 12.10.2012 року та те, що представником відповідача не надано доказів, які б спростовували позовні вимоги, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та оцінюючи їх в сукупності, приходить до висновку про необхідність задоволення позову АТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до ст.141 ЦПК України, сплачені судові витрати на користь позивача підлягають стягненню з відповідача в сумі 1921 грн. 00 коп.

На підставі наведеного, ст.ст.526, 610-612, 1050, 1054 ЦК України та керуючись ст. 141, ст.258, ч.6 ст.259, ст.263, ст.265, ч.1 ст.268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН - НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», 01001, м.Київ, вул.Грушевського 1Д, , рах. № НОМЕР_2 , МФО 305299, - 24759 гривень 89 копійок заборгованості за кредитним договором №б/н від 12.10.2012 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН - НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», 01001, м.Київ, вул.Грушевського 1Д, , рах. № НОМЕР_2 , МФО 305299 - 1921 грн. 00 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Грещук Р.П.

повний текст рішення

виготовлено 22.06.2021 року.