ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/786/21 Справа № 179/533/20 Головуючий у першій інстанції: Ковальчук Т. А. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2020 року по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

31 березня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 12.02.2008 року між ним та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір №DNM0GI, згідно умов якого позивач надав кредитні кошти в розмірі 63000,00 грн. на термін до 12.02.2023 року, а ОСОБА_6 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування коштами в строки та в порядку встановленому договором. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між позивачем та відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 укладено договори поруки, згідно умов яких вони несуть відповідальність як солідарні боржники. В порушення умов кредитного договору, позичальник свої зобов`язання за належним чином не виконав. У зв`язку з чим, станом на 24.01.2020 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 929332,81 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом - 61468,31 грн., заборгованість за процентами 226317,46 грн., пеня 641547,04 грн. Позивач зазначає, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. Тому позивач просив стягнути на свою користь солідарно з відповідачів частину вказаної заборгованості у загальному розмірі 287785,77 грн., а саме заборгованість за кредитом в сумі 61468,31 грн. та заборгованість за процентами 226317,46 грн.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2020 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 287785,77 грн. станом на 24 січня 2020 року за кредитним договором №DNM0GI від 12 лютого 2008 року та судові витрати в сумі 4316,79 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права щодо правовідносин поруки, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового. Апеляційна скарга не містить доводів щодо непогодження з оскаржуваним рішенням в частині задоволення позовних вимог, які предявлені до позичальника ОСОБА_5 .

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення в оскаржуваній частині з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 12 лютого 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (яке в подальшому було перейменовано в ПАТ КБ «Приватбанк», а потім в АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_5 (позичальник) був укладений договір про іпотечний кредит №DNM0GI, згідно умов якого позичальник отримав кредитні кошти у сумі 63000,00 грн. зі сплатою за користування кредитом 15% річних строком погашення не пізніше 12 лютого 2023 рокуу (а. с. 15-18).

За змістом пункту 2.4 вказаного вище договору, позичальник зобов`язується щомісячно до 12 числа кожного місяця, починаючи з наступного після укладання цього договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані кредитором відсотки ануїтетними платежами в сумі не менше 890,75 грн. шляхом внесення готівки до каси кредитора або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок, відкритий у кредитора; останню сплату ануїтетного платежу здійснити не пізніше 12.02.2023 року.

Пунктом 5.2.4 кредитного договору №DNM0GI від 12.02.2008 року погоджено, зокрема, що кредитор має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в частині або в цілому, сплати відсотків за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов`язань за цим договором, в тому числі, у випадку прострочення сплати чергового платежу за кредитом та відсотків за користування кредитом понад 2 місяці.

У пункті 6.3 кредитного договору №DNM0GI від 12.02.2008 року встановлено, що виконання позичальником вимоги кредитора щодо дострокового повернення кредиту та інших платежів відповідно до п. 5.2.4 цього договору повинно бути здійснено позичальником в строк зазначений кредитором у відповідній вимозі, але не пізніше 30 календарних днів з дати її отримання.

Додатком №1 до кредитного договору №DNM0GI від 12.02.2008 року між банком та ОСОБА_5 погоджено Загальну вартість кредиту (а.с. 19).

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним вище договором, ЗАТ КБ «Приватбанк» (яке в подальшому було перейменовано в ПАТ КБ «Приватбанк», а потім в АТ КБ «Приватбанк») 12 лютого 2008 року укладені окремі договори поруки з ОСОБА_2 №DNM0GI/1, ОСОБА_3 №DNM0GI/2 та ОСОБА_1 №DNM0GI/3 (а.с. 20, 21, 22).

Пунктами 2, 4 вказаних вище договорів поруки погоджено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. у випадку невиконання боржником зобов`язань за, кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Згідно пунктів 11, 12 договорів поруки від 12.02.2008 року №DNM0GI/1, №DNM0GI/2, №DNM0GI/3, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Порука за цим договором припиняється після закінчення 5 (п`яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за вказаним вище кредитним договором, станом на 24.01.2020 року банком нарахована заборгованість, зокрема, по тілу кредиту в сумі 61468,31 грн. та по процентам в розмірі 226317,46 грн. (а. с. 5-7).

Також встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» 27 липня 2012 року звернувся з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNМ0GI від 12 лютого 2008 року в розмірі 204961,13 грн. (61692,96 грн. заборгованість за кредитом; 49010,16 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 30968,87 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, штраф 250,00 грн. (фіксована частина) та 18610,0 0грн. (процентна складова)), звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2014 року у цивільній справі №179/1573/13-ц позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNМ0GI від 12 лютого 2008 року в розмірі 204961,13 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру загальною площею 60,68 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладанням від імені ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Вказане вище рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2014 року у справі №179/1573/13-ц, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, не оскаржувалось в апеляційному порядку.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами 1, 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Пунктом 5.2.4 кредитного договору №DNM0GI від 12.02.2008 року погоджено, зокрема, що кредитор має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в частині або в цілому, сплати відсотків за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов`язань за цим договором, в тому числі, у випадку прострочення сплати чергового платежу за кредитом та відсотків за користування кредитом понад 2 місяці.

Згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк АТ КБ «ПриватБанк» використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рахунок переданого в іпотеку майна.

Колегія приходить до висновку, що такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Такі висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові № 310/11534/13-ц від 04 липня 2018 року.

Отже, строк виконання зобов`язання у повному обсязі змінився, у зв`язку з пред`явленням позовної заяви у справі №179/1573/13-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок дострокового погашення кредиту у повному обсязі, тобто на 27 липня 2012 року.

Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів, який у цій частині змінений кредитором.

У такому разі положення абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Разом з тим, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (частина четверта статті 559 ЦК України у редакції, чинній до 19 жовтня 2016 року).

Отже, зі спливом строку, визначеного договором поруки, або зі спливом строку, визначеного законом, порука та відповідне право вимоги кредитора припиняються.

Судом встановлено, що відповідно до пунктів 11, 12 договорів поруки від 12.02.2008 року №DNM0GI/1, №DNM0GI/2, №DNM0GI/3, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і «діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором». Порука за кожним із цих договорів припиняється після закінчення 5 (п`яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Відповідно до частини 1 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). А календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України).

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України у вказаній редакції, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати.

Тому, враховуючи припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання зі спливом визначеного договором або законом строку, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України у зазначеній редакції словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Вказане не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (пункт 62), від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (пункт 76), від 3 липня 2019 року у справі №1519/2-3165/11 (пункт 59), а також постанову Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2662цс15).

З огляду на вказане позивач реалізував право на пред`явлення вимоги до кожного із поручителів шляхом подання позову до суду тільки 31 березня 2020 року.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши зміну позивачем строку виконання зобов`язання у повному обсязі, який настав не пізніше 27 липня 2012 року; приймаючи також до уваги зміст пункту 12 договорів поруки від 12.02.2008 року про те, що порука за кожним із цих договорів припиняється після закінчення 5 (п`яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором, колегія приходить до висновку, що порука ОСОБА_2 (за договором поруки №DNM0GI/1 від 12.02.2008 року), ОСОБА_3 (за договором поруки №DNM0GI/2 від 12.02.2008 року) та ОСОБА_1 (за договором поруки №DNM0GI/3 від 12.02.2008 року) припинені не пізніше 28 липня 2017 року.

Колегія звертає увагу, що за умови пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення коштів за кредитним договором змінюється строк виконання основного зобов`язання, і порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя протягом 5 років (згідно умов договорів поруки) від зміненої дати виконання основного зобов`язання.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №2-1169/11 (пункт 80); постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі №6-106цс14, від 21 січня 2015 року у справі №6-190цс14, від 27 січня 2016 року у справі №6-990цс15, від 22 червня 2016 року у справі №6-368цс16, від 14 червня 2017 року у справі №644/6558/15-ц.

Таким чином, підстави для стягнення з відповідачів-поручителів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 кредитної заборгованості відсутні.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 287785,77 грн. з ухваленням у цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні позову до вказаних відповідачів в повному обсязі.

За положеннями частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія звертає увагу, що згідно змісту апеляційної скарги, рішення місцевого суду оскаржується лише в частині стягнення боргу з апелянтів, які є поручителями, тому апеляційний суд справу в частині задоволених позовних вимог до відповідача ОСОБА_5 не переглядає, згідно вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Відповідно до частин 1, 13 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Приймаючи до уваги, що апеляційну скаргу задоволено, а у стягненні заборгованості з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовлено, на користь останніх підлягає стягненню судовий збір, сплачений ними при поданні апеляційної скарги в сумі 6475,18 грн., тобто по 2158,39 грн., кожному (а.с. 222).

Тому рішення місцевого суду також підлягає скасуванню в частині розподілу судових витрат.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованості у розмірі 287785,77 грн. за кредитним договором №DNM0GI від 12 лютого 2008 року та судових витрат в сумі 4316,79 грн. скасувати та у скасованій частині ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати в сумі по 2158 (дві тисячі сто п`ятдесят вісім) грн. 39 коп., кожному.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді