ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 червня 2021 року

м.Харків

справа №623/3856/19

провадження №22-ц/818/3259/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С, Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування спільним майном за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 18 лютого 2021 року, постановлене під головуванням судді Герцов О.М.., в залі суду в місті Ізюм, Харківської області, (повний текст судового рішення складено 22 лютого 2021 року),-

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування спільним майном, який в подальшому було уточнено.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 18 лютого 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Встановлено наступний порядок користування майном, що перебуває у спільній частковій власності - легковим автомобілем НYUNDAI ACCENT 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 між співвласниками: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 :

- січень, березень, травень, липень, вересень, листопад місяць кожного року з моменту набрання законної сили рішення суду про встановлення порядку користування спільним майном, вищезазначене майно і правовстановлюючий документ - свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , знаходяться в користуванні і перебуває за місцем реєстрації - ОСОБА_1 ;

- лютий, квітень, червень, серпень, жовтень, грудень місяць кожного року з моменту набрання законної сили рішення суду про встановлення порядку користування спільним майном, вищезазначене майно і правовстановлюючий документ - свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , знаходяться в користуванні і перебуває за місцем реєстрації ОСОБА_2 -

до моменту спільного продажу або придбання ОСОБА_2 1/2 частки ОСОБА_1 легкового автомобіля НYUNDAI ACCENT 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 .

Зобов`язано ОСОБА_2 надавати транспортний засіб легковий автомобіль НYUNDAI ACCENT 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 та правовстановлюючі документи на транспортний засіб ОСОБА_1 в січень, березень, травень, липень, вересень, листопад місяць кожного року з моменту набрання законної сили рішення суду про встановлення порядку користування спільним майном. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 768,40 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму за надання правничої допомоги в розмірі - 1000,00 грн..

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що запропонований позивачем порядок користування автомобілем, який є неподільною річчю, позбавить сторін можливості користуватись та володіти ним протягом певного часу. Вважає, що безконфліктне спільне користування транспортним засобом фактично неможливе, оскільки особа, яка користується транспортним засобом може здійснювати перешкоди іншому співвласнику у користуванні ним або здійснювати дії щодо переховування майна, або зіпсування майна. Також зазначає, що запропонований позивачем порядок користування не передбачає, яким чином буде відбуватися сам процес приймання-передачі автомобіля: наявність пального, де саме передавати-приймати автомобіль, догляд за технічним станом автомобіля на час передачі від одного до іншого, яким чином буде відбуватися поточний ремонт автомобіля чи в разі ДТП (спільними зусиллями чи кожним окремо), хто буде слідкувати за своєчасним технічним обслуговуванням та за чиї кошти він буде відбуватися, яким чином буде відбуватися участь кожного з співвласників у догляді та ремонті? Не вирішено питання відповідальності співвласників у разі не передачі автомобіля своєчасно чи у несправному стані. Крім того зазначає, що ні позивачка, ні її мати не мають водійського посвідчення, що в свою чергу виключає можливість особистого, або хоча б членами родини, керування транспортним засобом, а питання передачі права керування іншій особі у позові не ставиться і не може бути вирішено без згоди іншого власника. Отже вважає, що відсутня реальна можливість використовувати транспортного засобу за призначенням одним з співвласників. Також зазначає, що на даний час відсутній реєстраційний документ на транспортний засіб, що позбавляє можливості користуватися спільним майном у законний спосіб до усунення зазначених перешкод. Вважає, що вирішуючи питання по користування автомобілем, суд має вирішити питання і щодо утримання речі та відповідальності за порушення порядку користування та утримання. В такому разі інтереси сторін будуть захищені і неподільна річ, якою є автомобіль буде в технічно справному стані, а тягар утримання речі ляже у рівному співвідношенні на співвласників.

ОСОБА_1 надала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 та просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення залишити без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1ст. 367 ЦПК України- в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що сторони є співвласниками спірного автомобіля, а отже наявні підстави для встановлення порядку користування спільним майном.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 15 жовтня 2015 року ОСОБА_1 набула права власності на автомобіль марки HYUNDAI ACCENT 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , що підтверджується відповіддю територіального сервісного центру МВС (а.с.12). ОСОБА_1 було видано свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 (а.с.11)

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 17 травня 2016 року було визнано договір купівлі - продажу автомобіля НYUNDAI ACCENT 2008 року виписку, державний номер НОМЕР_3 , укладений між ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 15 жовтня 2015 недійсним в 1/2 частині (а.с.13-15).

Відповідно до рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29 листопада 2016 року за ОСОБА_2 було визнано право власності на 1/2 частину автомобіля НYUNDAI ACCENT 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , що зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 в порядку розподілу спільно нажитого майна подружжя.(а.с.16-18).

21 липня 2017 року продавець вище зазначеного автомобіля - ОСОБА_3 незаконно заволодів та добровільно не повернув автомобіль.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 травня 2018 року було витребувано автомобіль марки НYUNDAI ACCENT, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 від 15 жовтня 2015 року, із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 , яке набрало законної сили після розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області - 13.09.2018 року.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_3 відповідно акту приймання-передачі автомобіля від 15 травня 2018 року передав вищезазначений автомобіль та технічний паспорт на нього, своїй колишній жінці, співвласниці автомобіля - ОСОБА_2 .

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 02 грудня 2019 року визнано недійсним свідоцтво про реєстрації транспортного засобу серія НОМЕР_2 від 15 жовтня 2015 року та скасовано реєстрацію транспортного засобу - автомобіля НYUNDAI ACCENT 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 за ОСОБА_1 , що була проведена 15 жовтня 2015 року.

Сторони не є членами однієї родини.

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилається на те, що вона є співвласницею спірного автомобіля, проте відповідачка позбавила її права володіння та користування належної їй Ѕ частки автомобіля НYUNDAI ACCENT 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 . Зазначає, що вона зверталась довідповідачки ОСОБА_2 з метою вирішення питання щодо права користування спільним частковим майном. Відповідачкою зазначене звернення було отримано, проте залишено поза увагою, у зв`язку з цим позивачка звернулась до суду та просить встановити порядок користування спільним частковим майном - легковим автомобілем НYUNDAI ACCENT 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 між співвласниками: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : - січень, березень, травень, липень, вересень, листопад місяць кожного року з моменту набрання законної сили рішення суду про встановлення порядку користування спільним майном, вищезазначене майно і правовстановлюючий документ - свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , знаходяться в користуванні і перебуває за місцем реєстрації - ОСОБА_1 ; - лютий, квітень, червень, серпень, жовтень, грудень місяць кожного року з моменту набрання законної сили рішення суду про встановлення порядку користування спільним майном, вищезазначене майно і правовстановлюючий документ - свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , знаходяться в користуванні і перебуває за місцем реєстрації ОСОБА_2 - до моменту спільного продажу або придбання ОСОБА_2 Ѕ частки ОСОБА_1 легкового автомобіля НYUNDAI ACCENT 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 .; стягнути з ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору в розмірі 768,40 грн. та суму за надання правничої допомоги в розмірі 1000,00 грн.

Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч. 3 ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може -належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою і співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 16, 391 ЦК України).

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що первинне значення у врегулюванні правовідносин між співвласниками має їх домовленість, яка не може підмінятися рішенням суду, проте при виникненні конфліктної ситуації, що унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном, такий порядок користування може встановити суд з метою забезпечення рівної реалізації співвласниками їх прав.

Згідно ст. ст.12,80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 на підставі до договору купівлі- продажу від 15 жовтня 2015 року набула права власності на автомобіль марки HYUNDAI ACCENT 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 . Зазначений договір визнаний недійсним в Ѕ частині.

Відповідно до рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29 листопада 2016 року за ОСОБА_2 було визнано право власності на 1/2 частину автомобіля НYUNDAI ACCENT 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , що зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 в порядку розподілу спільно нажитого майна подружжя.(а.с.16-18).

Тобто сторонам у справі належить спірний автомобіль по Ѕ частині кожному.

Разом з тим спірне майно - вказаний автомобіль наразі знаходиться в володінні та користуванні відповідача ОСОБА_2 .. Згоди щодо користування спільним майном між сторонами не досягнуто.

Таким чином, ОСОБА_1 позбавлена права володіння та користування належним майном - 1/2 частки автомобіля НYUNDAI ACCENT 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 .

Встановивши, що спірний автомобіль перебуває у спільній частковій власності сторін і згоди щодо порядку користування цим транспортним засобом вони досягти не можуть, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для встановлення порядку користування даним автомобілем за рішенням суду.

Відповідачем не запропоновано іншого варіанту порядку користування спірним майном.

Підстав для позбавлення позивачки права володіння та користування належним їй майном не вбачається.

Посилання заявника на те, що суд не вирішив питання щодо покладення на сторін рівних обов`язків з технічного обслуговування автомобіля, колегія суддів не приймає до уваги, так як в силу статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на утримання та збереження спільного майна, тобто рівність обов`язків ОСОБА_1 і ОСОБА_2 щодо утримання транспортного засобу встановлена законодавством.

Доводи апелянта про те, що позивач не має водійського посвідчення, що в свою чергу виключає можливість особистого керування транспортним засобом не мають правового значення, оскільки ці обставини жодним чином на обсяг прав позивача як співвласника не впливають.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.367,368,369,375,381,382,383,384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 18 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення складено 23 червня 2021 року.