Справа № 211/5142/20
Провадження № 2/211/488/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Папариги В.А.,

при секретарі Чернушкіній Г.В.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, який в послідуючому уточнила, та просить суд визнати за нею в порядку набувальної давності право власності на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , посилаючись на добросовісність володіння та користування нею, законність її проживання в квартирі, яку вважає своєю власністю. В обґрунтування позову зазначила, що відповідно до свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло м. Кривий Ріг від 6 серпня 1993 року, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві приватної спільної сумісної власності: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 . Відповідно до довідки № 14262 від 12.08.2020 року та акту з місця проживання від 26.08.2020 року зазначено, що за адресою АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 фактично проживає з 1988 року, на сьогоднішній день окрім неї за зазначеною адресою проживають її чоловік ОСОБА_6 та її син ОСОБА_7 . Вона займається утриманням квартири, здійснює належно оплату комунальних послуг, інші особи в квартирі не проживають та участі в її утриманні не приймають На даний період часу позивач виявила наміри внести відомості в реєстр речових прав та зареєструвати своє право власності щодо зазначеної квартири, але було встановлено не відповідність свідоцтва про право власності на житло, виданого 06.08.1993 року, а саме свідоцтво видане органом приватизації орендного підприємства «Криворіжіндустрбуд», але завірене керівником БТІ. Крім того, відповідачі по справі не бажають приймати участі щодо приведення в належність правовстановлюючих документів, з тих підстав, що не мають жодних претензій до квартири, так як в квартирі ніколи не проживали, утриманням квартири не займались, тому просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 11 вересня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 26 листопада 2020 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті, встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються.

В судове засідання сторони не з`явились, представник позивача адвокат Ковалик М.Ф. до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягає; відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до суду надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, проти позовних вимог не заперечують.

Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічне положення міститься й у статті 321 ЦК України.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Як слідує з копії свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло від 06.08.1993 року, що підписане керівником БТІ, орган приватизації Орендного підприємства "Криворіжіндустрбуд" цим свідоцтвом засвідчив, що квартира за адресою АДРЕСА_2 , належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 (а.с. 17 копія свідоцтва).

Згідно довідки від 12.08.2020 року № 14262, за відомостями що містяться в реєстрі територіальної громади міста Кривий Ріг наявна інформація, що за адресою АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , значиться як зареєстрований, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , значаться як зняті з реєстрації 12.08.2020 року (а.с. 15 копія довідки).

Згідно копії акту з місця проживання від 26.08.2020 року, виданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР», ОСОБА_1 з 1988 року фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 , на сьогоднішній день окрім неї за заначеною адресою проживають її чоловік ОСОБА_6 та її син ОСОБА_7 .

Відповідно до статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Виходячи зі змісту статті 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, і які повинен довести саме позивач є: законний об`єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

За нормами статті 344 ЦК України володіння майном, як підстава для визнання на нього права власності за набувальною давністю, має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Для набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України необхідні такі умови: річ, що опинилась у володінні особи, є об`єктивно чужою; володілець суб`єктивно вважає майно своїм; володілець майна має бути добросовісним набувачем; володіння здійснювалось протягом усього строку відкрито; володіння майном продовжувалось безперервно; строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років, рухомим - 5 років.

Також, пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю,суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Право власності належить до числа таких суб`єктивних прав, які можуть виникнути при наявності певного юридичного складу.

Аналіз указаної норми дає підстави для висновку, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Отже суду при вирішенні спору належить встановити саме факт добросовісності заявника на момент отримання ним майна, а саме, що у позивача, як володільця майна не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, в обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що проживає в будинку з 1988 року, оплачує комунальні послуги, робить ремонти, відповідачі не мають жодних претензій до квартири, таким чином доглядаючи за житлом, а отже добросовісно та відкрито заволоділа житлом та вважає, що має право власності на нього.

Разом з тим, відповідно до копії довідки Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» № 180513 від 12 серпня 2020 р., станом на 31.12.2012 р. право власності на нерухоме майно за вказаною адресою зареєстровано на праві спільної сумісної власності в КП ДОР «Криворізьке БТІ» на імя ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого 06.08.1993 року Орендним підприємством «Криворіжіндустрбуд», згідно з розпорядженням № Д-997 від 01.07.1993 року (а.с. 16 копія довідки).

Натомість у постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18), від 22 лютого 2021 року у справі № 607/21758/19 (провадження № 61-18513св20).

Як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1 фактично має власників, які не відмовилися від права власності на належне їм нерухоме майно, крім того позивач сама являється співвласником даної квартири.

Таким чином, суд вважає, що позивачем не було доведено сукупності вказаних обставин та не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували заявлені нею вимоги, тому виходячи із недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог та відсутності підстав, установлених статтею 344 ЦК України, для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю.

Судові витрати відповідно до статті 141 ЦПК України відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.321, 344 ЦК України, ст..ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України,суд, -

ухвалив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: В. А. Папарига