Головуючий суду 1 інстанції - Баронін Д.Б.
Доповідач -Карташов О.Ю.
Справа № 428/8550/20
Провадження № 22-ц/810/955/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Гаврилюк В.К., Коновалова В.А.

за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке об`єднання Азот»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18 листопада 2020 року, ухвалене у складі судді Бароніна Д.Б., в залі судових засідань Сєвєродонецького міського суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 23.10.2001 року він працював у ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот». 29.05.2017 року позивач був звільнений за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, проте повного розрахунку з ним проведено не було. Заборгованість з заробітної плати в сумі 26402,41 грн була виплачена лише 22.09.2020 року на підставі судового наказу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03.10.2019 року по цивільній справі №428/11306/19.

У зв`язку із цим позивач просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 250625 грн 98 коп.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18 листопада 2020 року вирішено позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.05.2017 по 22.09.2020, визначений без утримання податків й інших обов`язкових платежів, в розмірі 35000 (тридцять п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Відмовити у задоволенні іншої частини позовних вимог.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 суму судового збору в розмірі 350 (триста п`ятдесят) грн 00 коп.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для звільнення відповідача від передбаченого ст. 117 КЗпП України обов`язку виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, та зазначив, що з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, необхідно визначити розмір відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 35000 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області по справі №428/8550/20 від 18.11.2020 р. та прийняти нове рішення яким задовільнити мої позовні вимоги в повному обсязі.

Стягнути з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання «Азот», на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 250 625, 98 грн (двісті п`ятдесят тисяч шістсот двадцять п`ять) грн 98коп.

Стягнути на його користь судові витрати в сумі 2506,26 гривен за подання позовної заяви.

Стягнути на його користь судові витрати в сумі 3759, 39 гривень, за подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач суму заборгованості по заробітній платі не оспорював, заперечень до суду, щодо зменшення розміру суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, не подавав, у зв`язку з чим, по справі відсутні законні підстави для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

ОСОБА_1 у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином і в установленому законом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до положень ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з п. 1-5 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що згідно із копією трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої 23.01.1997 на ім`я ОСОБА_1 , позивач був звільнений з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» з 29.05.2017 за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням власником чи уповноваженим органом умов колективного договору.

З копії листа ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» №464 від 17.05.2019 вбачається, що сума заборгованості по заробітній платі на момент звільнення складає 26402,41 грн.

Відповідно до копії судового наказу від 03.10.2019 по справі № 428/11306/19 з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь ОСОБА_1 було стягнуто нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 26402,41 грн.

Згідно із випискою з банківського рахунку позивача в АБ «Кліринговий Дім» від 29.09.2020, на рахунок позивача 22.09.2020 була перерахована сума заробітної плати в розмірі 26402,21 грн.

Відповідно до довідки ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» № 38539 від 17.05.2019 середньогодинна заробітна плата ОСОБА_1 складає 27,44 грн., середньомісячна кількість годин за період - 163,1 год., середньомісячна заробітна плата - 4475,46 грн.

Встановивши вказані обставини, суд дійшов висновку, що з вини відповідача не був проведений повний розрахунок при звільненні.

Розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем має обчислюватися з 30.05.2017 по 22.09.2020.

Середньогодинна заробітна плата позивача складає 27 грн 44 коп. згідно довідки, наданої відповідачем.

Середньомісячне число робочих годин позивача згідно довідки, наданої відповідачем, складає 163,1 робочих годин.

Загальна кількість робочих годин за період з 30.05.2017 по 22.09.2020 включно становить 6495,83 год., яка складається з кількості робочих годин за 39 повних місяців (червень 2017 року - серпень 2020 року, робочих годин за 2 робочих дні у травні 2017 року та робочих годин за 16 робочих днів у вересні 2020 року, тобто (163,1 год. х 39 міс.) + (163,1 год./20 робочих днів у травні 2017 року х 2 робочих дні затримки розрахунку) + (163,1 год./22 робочих дні у вересні 2020 року х 16 робочих днів затримки розрахунку) = 6495,83 год.)

Загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 178245,58 грн (визначається шляхом множення середньогодинної заробітної плати на кількість робочих годин затримки, тобто 27,44 грн х 6495,83 год. = 178245,58 грн).

Оцінюючи аргументи учасників справи та висновки суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В постанові від 27 березня 2013 року по справі № 6-15цс13 Верховний Суд України дійшов висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У правовій позиції, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі № 761/9584/15-ц, здійснено відступ від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вказано, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Визначаючи розмір відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд врахував загальний розмір заборгованості із невиплаченої заробітної плати у розмірі 26402,41 грн, не співмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, врахував висновки, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі № 761/9584/15-ц та дійшов висновку про зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача до 35000 грн.

Відтак, ураховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду щодо необхідності зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача.

За таких обставин, доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2021 року.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.К. Гаврилюк

В.А. Коновалова