Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 483/689/20
Провадження № 2/483/66/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

17 червня 2021 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Казанлі Л.І.,

за участю секретаря Марчук І.В.,

прокурора Чехліної В.О.,

представників відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з приміщенням Ленінського районного суду міста Миколаєва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави до Очаківської міської ради Миколаївського району Миколаївської області та ОСОБА_3 про визнання незаконним і скасування рішення, скасування державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та повернення земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В :

20 травня 2020 року заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 Савицька М. звернулася до суду із зазначеним позовом в інтересах держави в особі Очаківської районної державної адміністрації до Покровської сільської ради Очаківського району Миколаївської області та ОСОБА_3 .. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що прокуратурою було встановлено порушення Покровською сільською радою вимог законодавства при передачі земельної ділянки ОСОБА_3 , якій рішенням від 02 березня 2016 року № 10 затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,1 га з кадастровим номером :05:004:0028 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 . На підставі вказаного рішення ОСОБА_3 31 березня 2016 року зареєструвала за собою право власності на вказану земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Оскаржуване рішення Покровської сільської ради було прийнято без погодження з управлінням екології та природних ресурсів Миколаївської облдержадміністрації, а оформлення права власності на земельну ділянку було проведено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки вона розташована в межах прибережної захисної смуги Ягорлицької затоки на відстані 1,07 км від урізу води, а тому не може передаватися у приватну власність взагалі та, зокрема, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Крім того, надання увласність земельної ділянки за вказаним цільовим призначеням суперечить містобудівній документації та чинному містобудівному законодавству, будівельним нормам, державним стандартам і правилам. Також зазначила, що спірна земельна ділянка входить в межі об`єкту природно-заповідного фонду «Кінбурнська коса». Посилаючись на викладене, з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 21 вересня 2020 року, просила визнати незаконним та скасувати рішення Покровської сільської ради Очаківського району Миколаївської області № 10 від 02 березня 2016 року в частині затвердження проекту землеустрою та надання у власність ОСОБА_3 земельної ділянки, скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності відповідачки на цю земельну ділянку, а також зобов`язати відповідачку повернути її на користь територіальної громади с. Покровка Очаківського району Миколаївської області.

Ухвалою від 10 лютого 2021 року в якості правонаступника відповідача Покровської сільської ради Очаківського району Миколаївської області до участі в справі залучено Очаківську міську раду Миколаївського району Миколаївської області.

Прокурор в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник відповідача Очаківської міської ради Миколаївського району Миколаївської області в судовому засіданні позов не визнав, вважав безпідставними доводи прокурора про те, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах прибережної захисної смуги, оскільки згідно з містобудівною документацією с. Покровка така прибережна смуга не встановлена, проект землеустрою щодо її встановлення не розроблено та не затверджено, цільове призначення земель населеного пункту в межах двох кілометрів від урізу води не змінено, та вони за рішенням компетентного органу не віднесені до земель водного фонду. Також наголошував на безпідставності тверджень прокурора, що спірна земельна ділянка розташована в межах території об`єкту природно-заповідного фонду РЛП «Кінбурнська коса», адже проекту організації території цього парку немає, і земельна ділянка території регіонального ландшафтного парку в натурі не відведена.

Представник відповідачки ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала з аналогічних підстав, крім того,зазначила, що витребування у відповідачки земельної ділянки як у добросовісного набувача є суттєвим порушенням гарантованого Конституцією України права кожної особи вільно володіти своїм майном.

Відповідачка ОСОБА_3 в своєму письмовому відзиві на позовну заяву наголошувала на тому, що прокурором було пропущено строки звернення до суду із вказаним позовом та просила застосувати наслідки спливу позовної давності.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого.

На підставі рішення Покровської сільської ради Очаківського району Миколаївської області від 01 жовтня 2015 року № 10 відповідачці ОСОБА_3 було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,100 га в межах території с. Покровка Очаківського району Миколаївської області із земель житлової та громадської забудови (а. с. 25).

02 березня 2016 року Покровською сільською радою прийнято рішення № 10, яким затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передано у власність громадянам України земельні ділянки, у тому числі відповідачці ОСОБА_3 площею 0,100 га з кадастровим номером :05:004:0028 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 (а. с. 16-18).

На підставі вказаного рішення відповідачка ОСОБА_3 31 березня 2016 року зареєструвала за собою право власності на вказану земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а. с. 39-43).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як вбачається з роздруківки з Публічної кадастрової карти України, яка є загальнодоступною та інформація з якої відповідно до ст. 82 ЦПК України не потребує додаткового доведення, відстань спірної земельної ділянки до урізу води становить 1,07 км, тобто вона розташована в межах прибережної захисної смуги Ягорлицької затоки (а. с. 38).

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Як випливає зі змісту ст.ст. 85, 88 Водного кодексу України, ст.ст. 59, 60, 84 Земельного кодексу України, з метою охорони водних об`єктів уздовж морів та навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. Землі цих захисних смуг перебувають виключно у державній та комунальній власності і можуть надаватися лише в користування та для спеціально визначених цілей.

Отже, прибережна захисна смуга може використовуватися лише відповідно до її цільового призначення з урахуванням законодавчих обмежень, а землі, на яких вона розташована, не підлягають відчуженню. Фактичний розмір і межі прибережної захисної смуги визначені нормами закону, і проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги є лише документом, який містить графічні матеріали та відомості про обчислену площу в розмірі й межах, встановлених законодавством. Відсутність такого проекту та невизначення відповідними органами державної влади на території межі прибережної захисної смуги в натурі не може трактуватися як відсутність самої прибережної захисної смуги та правомірність передачі у приватну власність ділянки, розташованої у нормативно визначеній смузі від урізу води.

Вищевказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах № 6-182цс14 та № 6-175цс від 19 листопада 2014 року, № 6-193цс14 від 17 грудня 2014 року, № 6-206цс14 від 24 грудня 2014 року, № 6-162цс15 від 10 червня 2015 року, № 6-523цс15 від 01 липня 2015 року, в яких наголошується на тому, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з їх нормативних розмірів, встановлених ст. 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року № 486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них», і сама по собі відсутність землевпорядної документації не змінює правовий режим захисної смуги.

Відповідно до ст. 90 Водного кодексу України та ст. 62 Земельного кодексу України прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва військових та інших оборонних об`єктів, об`єктів, що виробляють енергію за рахунок використання енергії вітру, сонця і хвиль, об`єктів постачання, розподілу, передачі (транспортування) енергії, а також санаторіїв, дитячих оздоровчих таборів та інших лікувально-оздоровчих закладів, з обов`язковим централізованим водопостачанням і каналізацією, гідротехнічних, гідрометричних та лінійних споруд.

Отже будівництво і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд на землях прибережних захисних смуг законодавцем не передбачено та, відповідно, їх відведення для вказаних цілей суперечить вимогам законодавства.

Оскільки містобудівною документацією с. Покровка не встановлено межі прибережної захисної смуги та водоохоронних зон на території села, також відсутній на цю територію і проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги, в даній ситуації слід виходити із розмірів і меж прибережної захисної смуги, визначених нормами ст.ст. 88 Водного кодексу України та 60 Земельного кодексу України.

З урахуванням викладеного, а також виходячи з комплексного аналізу наведених правових норм, можна зробити висновок, що спірна земельна ділянка передана у власність відповідачці ОСОБА_3 з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки на момент її передачі вона відносилась до земель водного фонду та перебувала в межах прибережної захисної смуги.

Оцінюючи доводи представників відповідачів про відсутність доказів того, що спірна земельна ділянка розташована в межах території об`єкту природно-заповідного фонду РЛП «Кінбурнська коса», суд враховує наступне.

Відповідно до ст. З Закону України «Про природно-заповідний фонд України» до природно-заповідного фонду належать, зокрема регіональні ландшафтні парки.

15 жовтня 1992 року Миколаївською обласною радою у в межах своєї компетенції було прийнято рішення № 16 «Про створення регіонально-ландшафтного парку «Кінбурнська коса» (а. с. 33), в якому визначено загальний розмір території цього парку та конкретні землі, що входять до складу створеного парку, надавши таким чином цим землям статусу території та об`єктів природно-заповідного фонду України. До складу територій цих земель увійшли землі Покровської сільської ради, до яких входять території с. Покровка, с. Покровське та с. Василівка, а відтак на ці землі також розповсюджується правовий режим земель природно-заповідного фонду.

Відповідно до цього рішення та проекту створення парку вся територія півострова в межах області та відповідно й спірна земельна ділянка входять в межі об`єкту природно-заповідного фонду «Кінбурнська коса».

Відповідно до ч. 2 ст. 45 ЗК України порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом.

Статтею 186-1 Земельного кодексу України передбачено, що проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, земельної ділянки, розташованої на території чи в межах об`єкта природно-заповідного фонду, підлягають погодженню зі структурним підрозділом обласної державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Як вбачається з інформації управління екології та природних ресурсів Миколаївської обласної державної адміністрації (а. с. 19), проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки до зазначеного підрозділу не надавався, висновки про його погодження не приймалися. Відсутній такий висновок й у самому проекті відведення (а. с. 21-31).

Доводи представника відповідачки ОСОБА_3 про те, що остання є добросовісним набувачем, а тому відсутні підстави для повернення з її власності земельної ділянки, не можуть бути взяті до уваги з огляду на таке.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування.

Перший протокол ратифікований Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і з огляду на приписи ч. 1 ст. 9 Конституції України, ст. 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику Європейського суду з прав людини, яка згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.

У справі, яка розглядається, з огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини та застосовані правові норми, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності ОСОБА_3 критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

Конституція України, зокрема ст.ст. 13, 14, визначає, що земля, водні ресурси є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

З огляду на наведене, земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, водні ресурси є об`єктами права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності.

Прийняття рішення про передачу у приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі, відповідно, державної чи комунальної власності. В цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні.

Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Витребування спірної земельної ділянки із володіння відповідачки відповідає критерію законності: воно здійснюється на підставі норми ст. 388 ЦК України в зв`язку з порушенням органом державної влади низки вимог ЗК України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності.

Відповідачка ОСОБА_3 не мала перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірної земельної ділянки, проявивши розумну обачність, могла і повинна були знати про те, що ділянка відноситься до земель водного фонду, а тому вибула з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить її добросовісність під час набуття земельної ділянки у власність під обґрунтований сумнів.

Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 15 травня 2018 року в справі № 372/2180/15-ц, від 20 листопада 2018 року в справі № 372/2592/15-ц.

Вирішуючи питання про застосування позовної давності у цій справі, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність є строком для подання позову як безпосередньо суб`єктом, право якого порушене (зокрема державою, що наділила для виконання відповідних функцій у спірних правовідносинах певний орган державної влади, який може звернутися до суду), так і прокурором, уповноваженим законом звертатися до суду з позовом в інтересах держави як носія порушеного права, від імені якої здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах може певний її орган.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суд приходить до переконання, що прокурором не пропущено строків давності звернення до суду, оскільки факт порушення вимог законодавства щодо відчуження земельної ділянки виявлений Миколаївською місцевою прокуратурою № 1 у 2019 році і позов подано до суду 20 травня 2020 року.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення Покровської сільської ради в частині затвердження проекту землеустрою та надання у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд суперечить нормам ЗК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), а тому є незаконним та у відповідності до ст. 21 ЗК України підлягає скасуванню.

Оскільки на підставі незаконного рішення органу місцевого самоврядування за відповідачкою ОСОБА_3 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєтровано право власності на спірну земельну ділянку, державна реєстрація цього права власності також підлягає скасуванню.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Оскільки земельна ділянка вибула з володіння територіальної громади поза волею власника, суд вважає, що вимога прокурора про зобов`язання відповідачки ОСОБА_3 повернути земельну ділянку у власність територіальної громадитакож підлягає задоволенню.

Проаналізувавши надані сторонами докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов прокурора є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Крім цього, у порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню на користь Миколаївської обласної прокуратури відшкодування сплаченого судового збору з відповідачів Очаківської міської ради Миколаївського району Миколаївської області в розмірі 2 102 грн за немайнову вимогу про визнання незаконним та скасування рішення, з ОСОБА_3 5 313 грн (за вимогу майнового характеру, за вимогу про скасування державної реєстрації та за розгляд заяви про забезпечення позову).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Цивільний позов заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави до Очаківської міської ради Миколаївського району Миколаївської області та ОСОБА_3 про визнання незаконним і скасування рішення, скасування державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та повернення земельної ділянки задовольнити повністю.

Визнати незаконним та скасувати рішення Покровської сільської ради Очаківського району Миколаївської області від 02 березня 2016 року № 10 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передання у власність ОСОБА_3 земельної ділянки з кадастровим номером :05:004:0028 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 .

Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :05:004:0028.

Зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , повернути земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером :05:004:0028, що розташована по АДРЕСА_1 , у власність територіальної громади села Покровка в особі Покровської сільської ради Очаківського району Миколаївської області.

Стягнути з Очаківської міської ради Миколаївського району Миколаївської області на користь Миколаївської обласної прокуратури 2 102 (дві тисячі сто дві) гривні в рахунок судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Миколаївської обласної прокуратури 5313 (п`ять тисяч триста тринадцять) гривень в рахунок судового збору.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18 червня 2021 року.

Головуючий: