Справа № 308/9696/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Химинець О.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду, в м. Ужгород, цивільну справу за позовною заявою ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

Відповідно до ч.6 ст.259 та ч. 6 ст. 268 ЦПК України 08.06.2021 року було проголошено вступну та резолютивну частини ухвали. Повний текст ухвали виготовлено та підписано 18.06.2021 року.

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовну заяву мотивує тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 02.03.2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 8000,0 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,4% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 р. та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526,1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором Відповідач станом на 30.06.2016 року має заборгованість 74136,96 грн., яка складається з наступного: 8606,21 грн. - заборгованість за кредитом; 57678,61 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3845,62 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 3506,52 грн. - штраф (процентна складова). На даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «ПриватБанк».

Враховуючи вищенаведене представник позивача просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 74136,96 грн., яка складається з наступного: 8606,21 грн. - заборгованість за кредитом; 57678,61 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3845,62 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 3506,52 грн. - штраф (процентна складова), а також судові витрати у розмірі 1378,00 грн.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.12.2016р. у справі № 308/9696/16 позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 02.03.2011 року у розмірі 70130,44 грн., яка складається з наступного: 8606,21 грн. - заборгованість за кредитом; 57678,61 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3845,62 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 1378,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.01.2021 року, за заявою представника відповідача по справі, скасоване заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 грудня 2016 року, за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

23.02.2021 року до суду від представника відповідача надійшов відзив, на позовну заяву. Так, представник відповідача стверджує, що позивачем не надано підтвердження отримання ОСОБА_1 кредитних коштів в розмірі 8000 грн. на платіжну картку; вказано, що у розділі «Дата» відлік розпочинається із 23.09.2011 року, хоча договір було укладено 02.03.2011., розділ «Сальдо поточної заборгованості за кредитом» на дату 23.09.2011 вказано «0»; зазначає, що матеріали справи не містять заяви підписаної відповідачем щодо отримання нею саме 8000 грн., з відсотковою ставкою 20,4% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У відзиві вказано, що підписана відповідачем анкета про приєднання «Умов та правил надання банківських послуг в «ПриватБанк» не містить встановленої відсоткової (процентної) ставки, також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Представник відповідача вказує, що у матеріалах справи відсутнє підтвердження того, що при підписанні анкети приєднання відповідач розумів саме ті, що приєднані до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг, ознайомився і погодився із ними.

При цьому у відзиві вказано, що звернення Позивача до Ужгородського міськрайонного суду із позовом про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 датоване 19 вересня 2016 року, а розрахунок заборгованості наданий позивачем станом на 30.06.2016 року, вказує, що позивачем долучена довідка від 30.10.2020р., де вказано, що клієнт ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 23.09.2011 року, отримала картку № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 зі строком дії картки до 04.2015 року.

Представник відповідача просить суд: у задоволені позовної заяви AT КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

22.03.2021 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Згідно якої позивач стверджує, що зміст кредитного договору зафіксовано в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах, до матеріалів справи додано анкету-заяву підписану відповідачем, а також «Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» де вказано, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку, вказано розміри комісій та штрафів тощо. На підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів, з наданої виписки з карткового рахунку прослідковуєтья що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та що відповідач користувався грошима. При цьому позивач зазначає, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контр розрахунку не надано, судово-економічні експертизи по справі не призначалася.

Позивач вказує на те, що № SAMDN0245 не є номером кредитного договору, а є технічною нумерацією, використовується тільки у внутрішніх сервісах Банку для ідентифікації зобов`язання.Позивач вказує, що підписання відповідачем Довідки про умови кредитування від 23.09.2011 не спростована належними та допустимими доказами.

02.04.2021 року від АТ КБ «ПриватБанк» до суду надійшла заява про зменшення позовних вимог, позивач зазначає, що бажає зменшити позовні вимоги, та просить стягнути із відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на його користь заборгованість за Договором №Б/Н від 02.03.2011 р., в розмірі 6707,13 грн. (6707,13 грн.- заборгованість за тілом кредита; в т.ч. 6707,13 грн.- простроченим тілом кредита), а також понесені Позивачем судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду представником позивача подано заяву, згідно якої просить розгляд справи проводити за відсутністю представника позивача, зменшені позовні вимоги підтримує повністю та просить задоволити.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явився. Від представник відповідача ОСОБА_2 , через канцелярію суду подано заяву згідно якої просить суд розгляд справи проводити за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до укладеного договору № б/н від 02.03.2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно наданої до суду копії анкети заяви встановлено , що така підписана відповідачем. Разом із тим, підписана відповідачем Анкета-заява не містить жодних умов кредитування.

При цьому, в матеріалах справи міститься розрахунок та виписка по рахунках, які не спростовані відповідачем, та підтверджують факт користування останньою коштами банку.

Слід зазначити при цьому, що згідно банківської довідки, клієнт ОСОБА_1 , (ІПН НОМЕР_3 ), згідно кредитного договору б/н від 23.09.2011року, отримав картку № НОМЕР_1 , НОМЕР_4 зі строком дії картки до останнього дня 04.2015 року.

При цьому суд вважає за необхідне звернути увагу і на те, що позивачем до справи приєднано довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «кредитка універсальна» по договору SAMDN0845, ІПН, ОСОБА_1 , яка підписана відповідачем.

Відповідно до матеріалів справи, а саме довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_3 (договір б/н), зазначено старт карткового рахунку 23.09.2011 року, номер картки НОМЕР_5 . Згідно вказаної довідки, змінено кредитний ліміт: 23.09.2011 -300 грн.; 23.09.2011 змінено кредитний ліміт 8000 грн.; змінено кредитний ліміт 08.11.2019 0,00 грн.

Згідно з ст. ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Частиною 1ст. 626 ЦК України передбачено, що підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.526,530,610, ч. 1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ч. 1ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».

Разом з тим, вказані документи не підтверджують наявність заборгованості вказаної в позові. Оскільки такі стосуються загальних засад кредитування банком. Жодного підтвердження їх відношення до відповідача, або про її ознайомлення із ними матеріали справи не містять. Зокрема такі, не містять підпису відповідача.

З матеріалів справи встановлено, що відповідачем підписано «Анкета-заявление о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в ПриватБанке». Проте вказаний документ не місить жодних відомостей про умови кредитування, в тому числі і щодо дій банку в разі виникнення заборгованості позичальника, порядку нарахування відсотків, відомостей про розмір відсоткової ставки та штрафних санкцій, пені.

Відповідно до ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1 та 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

При цьому, у заяві позичальника від 02.03.2011 відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені) та штрафів за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, відсоткової ставки.

Надані до матеріалів справи Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення та інші умови. Однак при цьому, не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).

Отже, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину договору, укладеного між сторонами 02.03.2011 шляхом підписання Заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді відсотків.

Суд вважає, що в даному випадку, також неможливо застосувати до правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК Україниза змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин і до моменту звернення до суду з позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви довідку про умови кредитування та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Таким чином судом встановлено, що позивачем не надано підтверджень про конкретні, запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутні у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком довідка про умови кредитування та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Разом з тим, згідно наданої до суду Довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки «КРЕДИТКА Унiверсальна» Contract по договору SAMDN0845, ІПН, ОСОБА_1 , така підписана відповідачем 23.09.2011 року.

При цьому, при звернені до суду, Банк з урахуванням зменшених позовних вимог просить стягнути із відповідача заборгованість 6707,13 грн. - за тілом кредиту.

Таким чином відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи у межах заявлених позовних вимог.

Згідно тексту позовної заяви, позивач не просив стягнути з відповідачки заборгованість саме за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.

Щодо твердження представника відповідача щодо сумніву, що саме відповідачем підписано умови кредитування від 23.09.2011, то слід зазначити, що суду у підтвердження вказаних доводів жодних доказів надано не було, клопотань про призначення почеркознавчої експертизи відповідачем заявлено не було.

Окрім того, належними та допустимими доказами не спростовано розрахунок заборгованості наданий банком. Відповідачем контррозрахунку не надано, клопотання про призначення економічної експертизи не заявлено. Натомість із виписки по рахунку про рух коштів встановлено, що відповідач користування наданими їй Банком кредитними коштами, остання дата погашення заборгованості вказується 13.06.2014 року у сумі 161,13 грн, згідно розрахунку заборгованості. До суду з позовною заявою позивач звернувся 19.09.2016 року. Відповідачу згідно наданих Банком довідок видавалися кредитні картки, та відбувалася зміна кредитного ліміту. Відповідно до виписки за договором б/н за рахунком що належить відповідачу ОСОБА_1 , вказаним рахунком користувалися. В тому числі відбувалося як зняття готівки, так і поповнення картки, списання процентів тощо.

Тобто Позичальником здійснювалося часткове виконання взятих на себе зобов`язань, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Часткова сплата відповідачем заборгованості за Кредитним договором вказує на вчинення відповідачем дій, що свідчать про визнання ним боргу. Відповідно до ст.264 ЦК такі дії переривають перебіг позовної давності.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

В ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України від 12.05.1991 р. № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Вказаний правовий висновок, викладено в Постанові Великої палати Верховного суду від 03.07.2019 р. у справі №342/180/17.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, в разі прострочення виконання грошового зобов`язання, процентні ставки, які застосовуються при визначенні суми боргу, яку боржник зобов`язаний сплатити на вимогу кредитора, поділяються на встановлені законом (три проценти річних від простроченої суми) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Проте як уже зазначалося, відповідачем підписано довідку про умови користування кредиткою Універсальна. Вказана довідка містить інформацію про умови користування кредитними коштами.

Зокрема, згідно вказаної довідки льготний період становить 55 днів, розмір щомісячних платежів (включають плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) 7% від заборгованості, окрім того у довідка містить інформацію про умови нарахування пені та ін.. інформацію про обслуговування картки.

Щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, суд зазначає наступне.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З наданого до суду розрахунку та виписки по рахунку вбачається, що відповідач користувалась коштами банку, а тому має вказану в позові заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6707,13 грн.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У зв`язку з вказаним позов підлягає задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість в розмірі 6707,13грн., що є заборгованістю за тілом кредиту.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

Керуючисьст.ст. 2, 7, 10-13, 18, 43,44, 49, 76 83, 133, 141, 174, 175, 179, 187, 258, 263, 265, 268, 280-284 ЦПК України, ст. ст. 525 -526, 530, 551, 536, 559, 610, 629, 1046-1056 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (мешк. АДРЕСА_2 , ідент. код НОМЕР_3 ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 02.03.2011 року у розмірі 6707,13 грн., а саме заборгованість за тілом кредиту.

Стягнути з ОСОБА_1 (мешк. АДРЕСА_2 , ідент. код НОМЕР_3 ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 1378,00 грн.

Позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» - , м. Київ, вул. Грушевського, 1Д.

Відповідач ОСОБА_1 , мешк. АДРЕСА_2 , ідент. код НОМЕР_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош