РІШЕННЯ

Іменем України

10.06.2021 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Кузь В.Я.

за участю секретаря судових засідань Беньо М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення судових витрат, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася в суд із позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 11.10.2008 року у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №3114.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11 жовтня 2008 року зареєстровано шлюб з відповідачем. У шлюбі в них народилось двоє дітей: донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказує на те, що після 11 років сімейного життя, шлюбні відносини між ними фактично припинені, шлюб існує лише формально. Спільне життя з відповідачем не склалось через часте

домашнє насилля, зокрема, психологічне, фізичне, моральне, яке відображалось не лише на ній, позивачці, а й на дітях. Часті сварки, крики, погрози, шантажі та побої

набули звичного характеру у їхніх відносинах. Стосунки набули токсичного характеру. Діти

перебувають у частому стресі через сварки, що шкодить їхньому психологічному здоров`ю.

Спільне життя також не склалось через відсутність порозуміння, різні погляди на життя, різні погляди на вирішення сімейних проблем, що призвело до втрати почуття поваги та любові. Зазначає, що були неодноразові дзвінки в поліцію, котрі фіксували все на місці подій. Але з часом вона, позивачка, забирала заяви, довіряючи або під впливом шантажу від відповідача, котрий говорив, що забере дітей від неї. Отже, все вище описане, створює неможливість проживання однією сім`єю. Збереження шлюбу, на думку позивачки, не можливе, адже найперше і найважливіше це впливає на психіку дітей. Натомість, розірвати шлюб в позасудовому порядку відповідач не має бажання, всіляко її шантажує дітьми та «існуючим» шлюбом. Вважає, що подальше життя з відповідачем неможливе, а тому вона, позивачка, змушена звертатись до суду з вимогою про розірвання шлюбу. Час на примирення не потрібен. Вважає за необхідне розірвати шлюб з відповідачем.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 17.07.2020р. відкрито провадження у цивільній справу та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивачка позовну заяву підтримала, надала аналогічні пояснення, викладені в позовній заяві. Вказує на те, що вже один рік проживає окремо від відповідача, разом з дітьми та своєю матір"ю. Просить розірвати шлюб з відповідачем, зважаючи на те, що подальше спільне життя є неможливим через часті сварки та її небажання миритись з поведінкою відповідача. Просить суд не давати час на примирення, оскільки прийняла остаточне рішення розірвати шлюб. Зазначила, що на даний момент майнового спору та спору про місце проживання дітей не має.

Відповідач в судовому засіданні проти розірвання шлюбу заперечив, просив надати час на примирення з позивачкою, не бачить підстав для розірвання шлюбу. Вказує на те, що твердження позивачки про вчинення відносно неї фізичного та психологічного насильства не відповідають дійсності. Бажає і надалі проживати з позивачкою в шлюбі.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повідомили суду, що між сторонами існує конфлікт, мають місце часті сварки, однак однозначно підтвердити застосування відповідачем сили стосовно позивачки не можуть.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 11.10.2008р. у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №3114 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 ).

У шлюбі у них народилось двоє дітей: донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сторони в судовому засіданні підтвердили, що тривалий час не проживають разом, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх відносин. Крім того, між сторонами існує конфлікт, який призводить до неможливості подальшого спільного проживання сторін в шлюбі.

В силу ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави.

Згідно ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до п.12 Постанови пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей.

Ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Згідно із ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У відповідності до ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права.

Враховуючи те, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не навів обгрунтованих доводів про можливість сторін примиритись та продовжити спільне проживання в шлюбі, суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе і такі обставини суперечать інтересам сторін, а відтак, шлюб слід розірвати.

Відповідно до ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 3,10,12, 81, 89, 141, 259, 263 - 265, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення судових витрат, задоволити.

Шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , який зареєстровано 11 жовтня 2008 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 3114 , свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище " ОСОБА_8 ".

Шлюб вважати розірваним з моменту набрання рішенням законної сили.

Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану.за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Стягувати з ОСОБА_2 (ідентифікеаційний код № НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код № НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) судовий збір з розгляду даної справи в розмірі 840 ( вісімсот сорок) грн.. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду через суд, що ухвалив рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони: Позивач: ОСОБА_1 , проживає за адресою: ( АДРЕСА_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 проживає за адресою: ( АДРЕСА_1 ).

Суддя В. Кузь