Справа № 761/8774/21
Провадження № 4-с/761/134/2021
У Х В А Л А

Іменем України

07 червня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Саміленко В.В.,

за участі:

заявника: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Кагарлицький районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Акціонерне товариство «Альфа - Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про визнання незаконною бездіяльності, скасування арешту,-

В С Т А Н О В И В:

В провадження Шевченківського районного суду м.Києва 04.03.2021 року надійшла скарга ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Кагарлицький районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Акціонерне товариство «Альфа - Банк» про визнання незаконною бездіяльності, скасування арешту.

Під час відкриття провадження за скаргою судом було залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи».

В своїй скарзі заявник просить: визнати незаконною бездіяльність Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ); скасувати арешт накладений Кагарлицьким районним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в рамках виконавчого провадження №14890259 на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження 9079389 .

Вимоги скарги обгрунтовані тим, що 23.07.2009 року Шевченківський районний суд м.Києва видав судовий наказ у справі №2н-4614 про стягнення із заявника на користь ЗАТ «Альфа-Банк» боргу на загальну суму 22 922,10 грн.

22.09.2009 року Кагарлицьким районним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) було відкрите виконавче провадження №14890259. При виконанні зазначеного судового наказу було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

29.09.2010 року Кагарлицьким районним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

Як зазначає заявник, при поверненні виконавчого листа стягувачу, не було скасовано арешт.

На звернення заявника про скасування арешту було відмовлено в задоволенні заяви так як Закон України «Про виконавче провадження» не передбачає скасування арешту в даному випадку.

В судовому засіданні заявник вимоги скарги підтримав та просив її задовольнити.

Інші учасники в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомили, відзив до суду не направили.

У відповідності до положень ч.2 ст.450 ЦПК України суд продовжив слухання справи у відсутність інших учасників, які були повідомлені належним чином про час та місце слухання справи.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши заявника, оцінивши надані суду докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення скарги за наступних підстав.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Як встановлено в судовому засіданні, на виконанні в період з 22.09.2009 року по 29.09.2010 року у Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) перебував судовий наказ №2н-4614 від 23.07.2009 року, виданий Шевченківським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ «Альфа-Банк» боргу на загальну суму 22 922,10 грн. - ВП №14890259.

Як вбачається з матеріалів справи, при відкритті виконавчого провадження, на підставі заяви стягувача було накладено арешт на все майно боржника - ОСОБА_1 .

24.09.2010 року до відділу надійшов лист стягувача про повернення без виконання виконавчого документу та 29.09.2010 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.1 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що станом на 21.07.2020 року, квартира АДРЕСА_1 належить в рівних частинах (по ј) ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . В той же час, на частину квартири, яка належить на праві власності ОСОБА_1 накладено арешт Відділом державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції (на даний час - Кагарлицький районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ)) на підставі заяви 50112-102, 14.09.2009, ЗАТ «Альфа-Банк», невизначене майно, все нерухоме майно.

Уповноважений представник заявника звертався до виконавчої служби із заявою про скасування арешту, проте листом від 09.10.2020 року Кагарлицький районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) повідомив про відсутність підстав для скасування арешту так як на період завершення виконавчого провадження ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачала зняття арешту з майна боржника з підстав завершення виконавчого провадження за письмовою заявою стягувача.

Стаття 55 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на 22.09.2009 року) визначала, що арешт застосовується:

1) для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації;

2) для виконання рішення про конфіскацію майна боржника;

3) при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження;

винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах;

винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Пункт 9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на 29.09.2010 року) передбачав, що виконавче провадження підлягає закінченню у випадку повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, або на письмову вимогу стягувача.

В той же час стаття 38 Закону України «Про виконавче провадження» визначала, що у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Таким чином, оскільки виконавче провадження було завершене саме на підставі заяви стягувача, державний виконавець при винесенні постанови мав би вирішити питання про скасування арешту.

Проте як вбачається з матеріалів справи, при наданні відповіді на звернення уповноваженого представника ОСОБА_1 Кагарлицький районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) послався на норми Закону України «Про виконавче провадження» - п.1 ч.1 ст.47 та ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», які не регулюють питання закінчення виконавчого провадження та скасування арештів (ні в редакції станом на вересень 2009 року, ні в редакції чинній на даний час).

Частина 4 статті 59 Закону України про виконавче провадження передбачає вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження»).

В той же час, заявник надав суду довідку з якої вбачається, що ні перед АТ «Альфа-Банк», ні перед ТОВ «Кредитні ініціативи» (яким було переуступлено право вимоги) ОСОБА_1 не має заборгованості за Кредитним договором №400002043 від 29.09.2005 року.

Відповідно до вимог ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Отже, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, враховуючи, що при завершенні виконавчого провадження державний виконавець не виконав положення статті 38 Закону України «Про виконавче провадження», ОСОБА_1 не має заборгованості за кредитним договором за яким було видано судовий наказ, тому суд приходить до висновку що скарга підлягає задоволенню в частині скасування арешту з квартири.

В той же час, враховуючи що заявник не зазначив в чому полягає бездіяльність Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), суд не вбачає підстав для задоволення вимог скарги в цій частині.

На підставі вищевикладеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 447-451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Кагарлицький районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Акціонерне товариство «Альфа - Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про визнання незаконною бездіяльності, скасування арешту - задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений Відділом державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції (на даний час -Кагарлицький районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ)) в рамках виконавчого провадження №14890259 на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження 9079389.

В задоволенні скарги в частині визнати незаконною бездіяльність Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ)- відмовити.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

СУДДЯ: Н.Г.Притула