справа № 2/325/202/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2021 року смт. Приазовське

Приазовський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Васильцової Г.А., секретарі Міняйло А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Приазовського районного суду Запорізької області в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором;

В С Т А Н О В И В:

В січні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що 04.06.2008 року між акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», (далі АТ КБ "ПриватБанк") та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, згідно якого останній отримав у позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Зазначеним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих в період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 30.11.2020 року має заборгованість в сумі 22573,02 грн., яку і просить позивач стягнути з відповідача, а також стягнути з відповідача судові витрати, а саме суму судового збору 2270,00 грн.

Заочним рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 30 березня 2021 року ухваленому у справі за позовною заявою АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором вимоги позивача задоволено повністю.

14 квітня 2021 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Стефанкова Ю.М. звернулася до Приазовського районного суду з заявою про перегляд вказаного заочного рішення.

Ухвалою Приазовського районного суду Запорізької області від 28 квітня 2021 року скасовано заочне рішення Приазовського районного суду від 30 березня 2021 року за позовом АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

12 травня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача зазначає, що позовна заява АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 не може бути задоволена судом, зважаючи на наступне. 04.06.2008 ОСОБА_1 уклав із АТ КБ «ПРИВАТБАНК» договір № б/н, згідно з яким отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який, згідно довідки про зміну умов кредитування, наданої позивачем, неодноразово змінювався. Відповідно до довідки, доданої до позовної заяви, ОСОБА_1 отримував три кредитні картки за вказаним кредитним договором. Строк дії останньої закінчився у червні 2014 року. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, що був доданий до позовної заяви, відповідач не здійснив жодного платежу на погашення заборгованості ані за тілом кредиту, ані за процентами, починаючи з дня укладення кредитного договору, тобто з 04.06.2008 року. Таким чином, позивачу з моменту невнесення ОСОБА_1 першого платежу за кредитним договором стало відомо про порушення своїх прав. Позивач звернувся до суду 29.12.2020 року. Таким чином, позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 04.06.2008. Зважаючи на викладене, просить застосувати позовну давність у вказаній справі. Крім того, зазначає, що умови та правила надання банківських послуг, додані до позовної заяви, не містять підпису відповідача, а позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника.

04 червня 2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на те, що 04.06.2008 року крім анкети-заяви позивачем також була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». В цій же довідці відповідач власним підписом підтвердив, що «З фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений». Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором ( погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Крім того, вказує, що необхідно розрізняти поняття платіжної картки та карткового рахунку, які поєднанні в одне ціле - Кредитний договір. Дія договору пролонгується кожні 12 місяців. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Вважає, що оскільки кредитний договір чинний та продовжує свою дію, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду.

В судове засідання представник позивача не з`явився, відповідно до ст. 128 ЦПК України належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідач та його представник у судове засідання не з?явилися, представник відповідача - адвокат Стефанкова Ю.М. надала суду заяву про розгляд справу у її відсутність та без участі відповідача, просить відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).

Згідно ст.. 263 ЦК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. Обґрунтованими є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом досліджені докази, надані позивачем, з яких встановлено, що 04.06.2008 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 10).

У вищевказаній анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг та що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 10 зворотна сторона).

Разом з тим вказана анкета-заява не містить даних, якою послугою мав намір скористатись позичальник та яку картку просив оформити на своє ім`я, не містить зазначений бажаний кредитний ліміт, а також, який саме вид платіжної картки банком було видано відповідачу відповідно до його заяви, її номеру, строку дії та який кредитний ліміт йому було встановлено; не містить істотних умов договору (порядок погашення кредиту, пільговий період та інше).

А містить базову відсоткову ставку за кредитним лімітом у розмірі 3,00% на місяць із розрахунку 360 днів у році; та термін дії кредитного ліміту, який збігається кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки

Також банком наданий до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, який не підписано позичальником; та довідка про умови кредитування кредитної картки «Універсальна - 30 днів пільгового періоду».

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 30.11.2020 року становить 22573,02 грн. і складається з наступного: 4092,23 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 18480,79 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Однак суд не може погодитись з наданим розрахунком заборгованості у зв`язку з наступним.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за тілом кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема нараховані відсотки.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за анкетою-заявою від 04.06.2008 року, посилався на довідку про умови кредитування та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку, та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився, і погодився з ним, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та те, що саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Відповідно до положень постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17 провадження № 14-131цс19), Велика Палата Верховного Суду вважає, що в такому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період: з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату суми простроченого тіла кредиту, відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Беручи до уваги, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 04.06.2008 року шляхом підписання анкети-заяви.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодив зі споживачем саме ті умови, про які зазначав при подачі позову.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Вищевказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц.

Крім того, у постанові Верховного Суду по справі справа № 306/486/17 (провадження № 61-34520св18) від 10 жовтня 2019 року Верховний Суд в оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем зазначив, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.

Тому, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 04.06.2008 грн. є безпідставними, оскільки позивачем не доведено укладення договору на таких умовах.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача суми кредиту у розмірі 4092,23 грн. суд приходить до наступного.

Вимогами чинного законодавства встановлений строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність - це важливий інститут, який лежить на перетині процесуального і матеріального права, а тому помилки у застосуванні положень цього інституту потенційно можуть загрожувати порушеннями абсолютно будь-яких прав людини. Тому вкрай важливо розглядати позовну давність через призму міжнародних стандартів у сфері захисту прав людини, вироблених міжнародними судовими інституціями.

Позовна давність тісно пов`язана із принципом правової визначеності (principle of legal certainty), який, у свою чергу, є «одним із фундаментальних аспектів верховенства права». Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) неодноразово вказував на призначення позовної давності, пов`язуючи її із необхідністю забезпечити правову визначеність. Як зазначає ЄСПЛ, строки позовної давності «слугують декільком важливим цілям, зокрема вони забезпечують правову визначеність і остаточність, захищають потенційних відповідачів від задавнених вимог, яким було б важко протистояти, і запобігають несправедливості, що могла б виникати, якби суди мусили ухвалювати рішення стосовно подій, які мали місце в далекому минулому, і на підставі доказів, які вже могли б стати ненадійними й неповними з плином часу». Таким чином, сама ідея позовної давності виправдана метою внести певність щодо наявних прав та обов`язків. Така мета слідує із принципу верховенства права, проголошеного в Преамбулі Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і ця мета імпліцитно пронизує усі статті Конвенції.

На підставі ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

У відзиві представник відповідача просить суд застосувати строк позовної давності до позовних вимог.

Згідно зібраних у справі доказів, строк виконання за вказаним договором б/н від 04.06.2008 року є кінцевий термін повернення, що відповідає строку дії картки.

Довідкою АТ КБ «ПриватБанк» підтверджується, що ОСОБА_1 отримав 04.06.2008 року картку № НОМЕР_1 строк дії якої до останнього дня травня 2009 року; надалі картку було пролонговано та ОСОБА_1 отримав наступні картки № НОМЕР_2 строк дії якої до останнього дня травня 2010 року; та № НОМЕР_3 строк дії якої до останнього дня червня 2014 року (а.с.9).

За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки. Наведений висновок відповідає правовим позиціям Верховного Суду у постановах від 07.02.2018 року № 751/5977/17, від 30.05.2019 року № 181/467/17.

Враховуючи, що строк дії картки закінчився 30 червня 2014 року, а з позовом про повернення кредиту в повному обсязі банк звернувся тільки у січні 2021 року, то строк позовної давності щодо суми боргу за кредитом є пропущеним.

Належних доказів щодо переривання відповідачем строку позовної давності суду не надано.

З клопотанням про поновлення строку позовної давності банк не звертався, і не наводив причин, які би перешкоджали звернутись із позовом у межах строку позовної давності. Будь-яких угод про продовження строку позовної давності, які би підписувались відповідачем, банком суду надано не було.

Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Таким чином, суд вважає обґрунтованою заяву представника відповідача про застосування строку позовної давності до позовних вимог, і тому суд дійшов висновку про необхідність відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, не підлягає стягненню і судовий збір.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81-82, 89, 141, 223, 247, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його складення, апеляційної скарги.

Відповідно до п.п. 15.5) п.п. 15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України (в новій редакції), апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Дата складення рішення суду 22.06.2021.2021 року.

Суддя Г.А. Васильцова