Номер провадження: 22-ц/813/5529/21
Номер справи місцевого суду: 523/4465/17
Головуючий у першій інстанції Шепітко І. Г.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді Гірняк Л.А.,

Суддів Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

За участю секретаря Ющак А.Ю.,

За участю:

Відповідача - ОСОБА_1 .

Представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03.07.2019 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог: Суворовська районнаадміністрація Одеської міської ради та КП «ЖКС «Пересипський»

-про усунення перешкод у здійсненні права користування шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення, -

В С Т А Н О В И Л А:

ПРОЦЕДУРА:

В березні 21017 року до Суворовського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_3 з позовною заявою до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог: Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради та КП «ЖКС «Пересипський» та просив усунути перешкоди у здійсненні права користування кімнатою АДРЕСА_1 шляхом її виселення відповідача надання іншого житлового приміщення.

Вимоги обґрунтував тим, що він зареєстрований у спірному житловому приміщенні з 30.03.2016 року з дозволу своєї тітки ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначив, що відповідач був співмешканцем померлої та, після її смерті, без законних на те підстав залишився проживати у житловому приміщенні без реєстрації та отримання будь яких дозвільних документів. Кімната знаходиться в квартирі загального користування, яка знаходиться на балансі місцевих рад, що підтверджується Довідкою (випискою з домової книги про склад сім`ї та прописку) від 13 лютого 2017 року № 181. В зазначеній кімнаті позивач зареєстрований та проживав з дозволу своєї тітки ОСОБА_4 та з дозволу балансоутримувача будинку. Його тітка ОСОБА_4 , була основним квартиронаймачем і з нею укладено договір найму житлового приміщення. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Після смерті ОСОБА_4 її знято з обліку, що підтверджується довідкою про зняття з реєстрації від 11.10.2016 року. Особистий рахунок на її ім`я закрито та відкрито на його ім`я зі складом сім`ї одна особа, на підставі розпорядження Суворовської районної адміністрації від 25.11.2016 року № 943 р.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03.07.2019 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог: Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради та КП «ЖКС «Пересипський», про усунення перешкод у здійсненні права користування шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішення суду, представник ОСОБА_3 адвокат Бузова Т.Г. подала до суду апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03.07.2019 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального права.

Позивач в судове засідання до суду апеляційної інстанції в зазначений день і час: 03.06.2021 року, на 11.05 год. не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового засідання.

Від представника ОСОБА_3 адвоката Бузової Т.Г. надійшла заява в якій вона просить розглянути справу за їх відсутності.

В силу ч.2 ст. 372 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутності.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) СТОРІН:

Заявник в апеляційній скарзі посилається на те, що оскаржуване рішення суду є незаконним, необґрунтованим та винесеним з порушенням норм матеріального права, висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи.

Зазначає, що висновки суду про те, що відповідач ОСОБА_1 у спірній кімнаті сумісно проживав з ОСОБА_4 однією сім`єю понад 15 років, вселився у кімнату з її згоди і є колишнім членом сім`ї законного користувача житла є хибними, оскільки при розгляді справи відповідачем не надано жодного належного доказу стосовно надання згоди на його вселення.

Посилається на те, що ордер на житлову площу виданий на ім`я лише ОСОБА_4 та на одну особу спростовує факт того, що на той час ОСОБА_5 був її членом сім`ї.

Окрім того, зазначає, що ОСОБА_5 не має законних підстав для користування спірною кімнатою, оскільки він не зареєстрований в даній кімнаті, з ним не укладено договору найму житлового приміщення та на його ім`я не відкрито особистого рахунку. Вважає, що він вселився у квартиру з порушенням чинного законодавства, на що суд не звернув увагу при вирішенні справи. ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач ОСОБА_3 зазначає, що оскільки він зареєстрований в кімнаті 56 будинку АДРЕСА_3 з 30 березня 2016 року, то його право на житло порушено.

08.10.2019 року до апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03.07.2019 року представника ОСОБА_1 - адвоката Аруцева І.Г. в якому просять залишити рішення першої інстанції без змін, скаргу без задоволення, посилаючись на те, що позивачем ОСОБА_3 не надано суду доказів про існування письмової згоди померлого наймача ОСОБА_4 , у відповідності до вимог статті 65 Житлового Кодексу України. ОСОБА_3 був зареєстрований в цій кімнаті всього за три місяці до смерті ОСОБА_4 , тобто ІНФОРМАЦІЯ_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_1 вона померла. Зазначають, що іншого житла, крім вказаної кімнати ОСОБА_5 не має.

Зазначає, що ОСОБА_5 дане приміщення не зайняв самоправно, а проживав з ОСОБА_4 в кімнаті АДРЕСА_1 як її чоловік, знаходячись у фактичних шлюбних стосунках з наймачем з 1998 року.

Посилається на те, що ОСОБА_3 , який за 3 місяці до смерті наймача був зареєстрований на спірній жилплощі, ніколи не проживав за зазначеною адресою та не допомагав ОСОБА_4 . Він проживає за іншою адресою.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ:

Матеріалами справи встановлено, що на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету ВАТ «ОДЕССІЛЬМАШ» від 01.02.2006 року ОСОБА_4 видано ордер на житлову площу в гуртожитку - кімнату № 56 розміром, 18,60 кв.м. в будинку АДРЕСА_3 .

З часу вселення ОСОБА_1 та ОСОБА_4 стали проживати разом в даній кімнаті та вести спільний побут, проте зареєструвати шлюб вони не змогли через труднощі в отриманні ОСОБА_1 паспорта громадянина України, так він був громадянином Російської федерації та колишнім військовослужбовцем. Зазначені обставини стали перешкодою для його реєстрації ОСОБА_1 за адресою проживання його співмешканки.

У 2016 році ОСОБА_4 стала хворіти та її доглядом, купуванням ліків займався ОСОБА_1 , що підтверджується поясненнями свідків наданих у судовому засіданні.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , яке видано Іванівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

З 30 березня 2016 року за адресою: АДРЕСА_4 зареєстрований племінник померлої ОСОБА_3 .

Згідно пояснень свідків та документів, наявних у матеріалах справи вбачається, що відповідач вселився та проживав у спірній квартирі зі згоди основного квартиронаймача, - померлої ОСОБА_4 , оплачував та по теперішній час оплачує комунальні послуги, займався побутом та проводив ремонтні роботи у спірній кімнаті з 1998 року.

Постановою Одеського апеляційного суду від 20.05.2021 року (головуючий суддя Гірняк Л.А.) апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_6 залишено без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа: комунальне підприємство «ЖКС «Пересипський» про визнання членом сім`ї померлого наймача, визнання права користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а також за зустрічним позовом Суворовської районної адміністрації Одеської міської Ради до ОСОБА_1 про виселення залишено без змін.

Зазначеним судовим рішенням, що апеляційний суд повністю погодився із висновком районного суду, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання його членом сім`ї померлого наймача кімнати АДРЕСА_1 ОСОБА_4 та визнання за ним права на користування кімнатою АДРЕСА_1 на умовах наймача є обґрунтованими та підлягають задоволенню, в зв`язку із чим зустрічні позовні вимоги Суворовської РА ОМР про виселення ОСОБА_1 із зазначеного приміщення задоволенню не підлягають.

ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог районний суд виходив з того, що відповідач вселився та проживав у спірній квартирі зі згоди основного квартиронаймача - померлої ОСОБА_4 , з 1998 року оплачував та по теперішній час оплачує комунальній послуги, займався побутом та проводив ремонтні роботи у спірній кімнаті, іншого житла не має.

Судова колегія погоджується з таким висновком районного суду з огляду на наступне.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно п.п. 1-5 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються:

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Положеннями ст. 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються на рівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти та батьки. Якщо особи перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному житловому приміщенні, вони мають такі ж права та обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Відповідно до ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Статтями 156, 64 ЖК України визначено, що до членів сім`ї власника квартири належать дружина, діти і їх батьки.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач у спірній кімнаті сумісно проживав однією сім`єю понад 15 років разом з ОСОБА_4 , вселився у кімнату з її згоди і є колишнім членом сім`ї законного користувача житла.

Згідно з ч.4 та ч.5 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Згідно ч.ч.4, 5 ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підставі в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

У своїй діяльності Європейський суд з прав людини керується принципом пропорційності, тобто дотримання "справедливого балансу" між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи.

Стаття 8 Конвенції про захист людини і основоположних свобод 1950 року закріплює право кожного на повагу до його приватного і сімейного життя, житла, і до таємниці кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права інакше, ніж згідно із законом і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі "Прокопович проти Росії" Європейський суд з прав людини визначив, що концепція "житла" за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. "Житло" - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання "житлом", що спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі "Баклі проти Сполученого Королівства" від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла.

З врахуванням того, що ОСОБА_1 на законних підставах вселився в спірне житло та з цього часу постійно там проживає, не має іншого житла, тому є підстави стверджувати, що він має достатні та триваючі зв`язки з цим місцем проживання, а спірна квартира є його житлом, виселення з якого є невиправданим втручанням в його приватну сферу та порушенням права на повагу до житла. відсутність реєстрації не є підставою для його виселення.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367,368,374,375,379,381,382,384,389,390 ЦПК України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03.07.2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено _22.06.2021 року, оскільки суддя Сегеда С.М. перебував у відпустці відповідно до Наказу № 67-в від 31.05.2021 року з 08.06 11.06.2021 р.р., а суддя Цюра Т.В. з 09.06.2021 року по 17.06.2021 перебувала на лікарняному.

Судді Одеського апеляційного суду Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда

Т.В. Цюра