ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 червня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/4954/21

Головуючий у першій інстанції Супрун О. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/951/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Мамонової О.Є.,

суддів - Бобрової І.О., Шитченко Н.В.

із секретарем: Шкарупою Ю.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Куранков Костянтин Миколайович,

особа, що подала апеляційну скаргу: ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 травня 2021 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю на час відкриття спадщини, визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, -

У С Т А Н О В И В:

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 12.05.2021 заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на земельну ділянку, кадастровий номер: :02:013:5390, що розташована в АДРЕСА_1 , яка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.04.2021 належить на праві власності ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить вказану ухвалу суду першої інстанції скасувати та у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити, посилаючись на її незаконність, порушення норм матеріального та процесуального права при її постановленні.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що районним судом накладено арешт на земельну ділянку, яка не належить відповідачу у справі, а являється власністю ОСОБА_3 згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.05.2021, який не був залучений до участі у справі.

У письмових поясненнях, які по суті є відзивом, ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити ухвалу суду першої інстанції в силі, посилаючись на те, що із заявою про забезпечення позову звернувся раніше укладання договору купівлі-продажу, а на момент постановлення відповідної ухвали суд не знав та не міг знати про відчуження майна сторонній особі. На думку позивача, укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки є фіктивним, а набувач майна є підставною особою.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 адвоката Шевченка О.А., який підтримав апеляційну скаргу, представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ніконова Д.М., який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, врахувавши доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Із матеріалів справи вбачається, що 07.05.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив:

1) встановити факт, що він постійно проживав однією сім`єю з ОСОБА_4 з 2012 року по час його смерті серпень 2020 року;

2) визнати свідоцтво про право на спадщину за законом від 02.04.2021 (серія та номер 122), видане приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Куранковим К.М. на ім`я ОСОБА_2 - недійсним та скасувати відповідну державну реєстрацію земельної ділянки.

Разом з позовом ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив накласти арешт на земельну ділянку, кадастровий номер: :02:013:5390, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є відповідач ОСОБА_2 на підставі оскаржуваного свідоцтва, оскільки дана нерухомість виставлена на продаж та подальше її відчуження іншим особам унеможливить виконання рішення суду та відновлення порушених прав позивача.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову дасть відповідачу ОСОБА_2 можливість за час судового розгляду справи відчужити спірну земельну ділянку, що, в свою чергу, унеможливить виконання рішення суду та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Проте з такими висновками суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та не відповідають вимогам закону.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1. ч. 1. ст. 150 ЦПК України).

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 роз`яснено, що при розгляді заяв про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При зверненні до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_3 надано договір купівлі-продажу земельної ділянки від 11.05.2021, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Куранковим К.М. за реєстровим № 180, укладений між ОСОБА_5 , що діє від імені ОСОБА_2 , (продавець) та ОСОБА_3 (покупець), за яким покупець придбав у власність земельну ділянку площею 0,0557 га, кадастровий номер :02:013:5390, що розташована у АДРЕСА_1 (а.с. 39-40).

На підставі вказаного договору купівлі-продажу 11.05.2021 приватним нотаріусом проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 , запис про право власності внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та покупцю оформлено витяг з даного реєстру (а.с. 41).

У той же час, диспозиція п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачає можливість накладення арешту в порядку забезпечення позову лише на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд першої інстанції не перевірив, чи є відповідач власником спірної земельної ділянки площею 0,0557 га, кадастровий номер :02:013:5390, що розташована у АДРЕСА_1 , та вирішив питання про накладення арешту на майно особи, яка не брала участі у справі, порушивши права останньої.

За таких умов застосований судом першої інстанції захід забезпечення позову не може вважатися законним, оскільки арешт було накладено на майно, що не є власністю відповідача.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстр.

Відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно містяться у відповідному Державному реєстрі прав. При цьому відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим законом. (ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»)

Колегія суддів не бере до уваги твердження позивача про те, що на момент постановлення оскаржуваної ухвали суд не знав та не міг знати про відчуження майна сторонній особі, оскільки для встановлення належності нерухомого майна конкретній особі достатньо отримати інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, чого судом першої інстанції не було перевірено.

Є необґрунтованими аргументи позивача про те, що укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки є фіктивним, а набувач майна є підставною особою, з огляду на те, що належних та допустимих доказів на їх підтвердження останнім не надано, договір є чинним та ніким не оскаржений.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що вжиті заходи щодо накладення арешту на земельну ділянку за кадастровим номером :02:013:5390 є такими, що порушують права ОСОБА_3 , який на час її постановлення не брав участі у справі, відтак є незаконними.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, районний суд зазначеного не врахував, належність відповідачу спірної земельної ділянки на момент накладення арешту не перевірив та у порушення норм процесуального права наклав арешт на земельну ділянку ОСОБА_3 .

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, а тому ухвала Деснянського районного суду м. Чернігова від 12.05.2021 на підставі п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ч. 1 п. 1, 4, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 травня 2021 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 червня 2021 року.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: І.О.Боброва

Н.В.Шитченко