Справа № 462/2335/20 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/811/2147/20 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Савуляка Р.В., Шандри М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова в складі судді Румілової Н.М. від 22 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м. Львова про стягнення невиплаченої заробітної плати, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 22 червня 2020 року у позові ОСОБА_1 до Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м.Львова про стягнення невиплаченої заробітної плати відмовлено.

Вказане рішення оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення та прийняти нове судове рішення, яким стягнути з Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м. Львова в її користь заробітну плату у розмірі 83 860 грн. за період з вересня 2018 року по квітень 2020 року. Вказує, що з оскаржуваним рішенням та мотивами його прийняття вона не погоджується, вважає його незаконним та необґрунтованим, таким що підлягає скасуванню з підстав: - порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи; - неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи; - невідповідності висновків викладених у рішенні обставинам у справі; - неправильного застосування норм матеріального права. Вважає, що судом першої інстанції обставини даної справи з`ясовано неповно, а висновок суду про відсутність доказів її перебування у трудових відносинах не відповідає фактичним обставинам внаслідок неправильного дослідження і оцінки доказів та неправильно визначених вже встановлених судом у інших справах обставин і правовідносин, зокрема того, що починаючи з 01 серпня 2017 року після призначення на посад головного лікаря ОСОБА_2 та по сьогодні заробітна плата працівникам не нараховується та не виплачується, що унеможливлює отримати довідку про нараховану, але не виплачену заробітну плату, а гарантований законом розмір заробітної плати є встановленим та не може бути меншим. Звертає увагу, що судом порушено норми Конституції України, КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», ЦК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а її законний інтерес та право на стягнення заробітної плати у гарантованому законом розмірі не захищено. Також зазначає, що про нові обставини, що підлягають встановленню і докази, які підлягають дослідженню та оцінці: індивідуальні відомості про застраховану особу; виписка Пенсійного фонду з індивідуальних відомостей про застраховану особу. Вказує, що подати дані докази об`єктивно не було можливості через запровадженні заходи карантину.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 5, 12, 76 ч.1 ст. 81, ч. 4 ст. 82 ЦПК України, ст. 233 КЗпП України, та відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 23 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 до Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м.Львова про стягнення невиплаченої заробітної плати задоволений повністю: стягнуто з Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м.Львова на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату в сумі 16000 грн. за період з 1 серпня 2017 року по 31 грудня 2017 року. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 23 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 до Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м.Львова про стягнення невиплаченої заробітної плати задоволений повністю: стягнуто з Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м.Львова на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату в сумі 29784 грн. за період з січня 2018 року по серпень 2018р. Вказаним рішеннями суду було встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з відповідачем, працює на посаді медичної сестри. Суд вважав, що позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду з даним позовом, не надала жодного доказу на підтвердження своїх вимог. Рішення суду, на які послалась позивач, як такі, що мають преюдиціальне значення та не потребують доказування згідно до вимог ч. 4 ст.82 ЦПК України, містять посилання на обставини, які не стосуються періоду вересня 2018 року по квітень 2020 року. Суд зазначив, що з таких рішень неможливо встановити обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Відсутність доказів перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем у спірний період часу з вересня 2018 року по квітень 2020 р., а також доказів невиплати заробітної плати позивачу в цей період дають суду підстави вважати позов необґрунтованим та таким, що підлягає відмові у повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції немає.

27.04.2020 ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м.Львова, у якому просила стягнути з відповідача в її користь заробітну плату у розмірі 83860 грн. за період з вересня 2018 року по квітень 2020 року.

В обґрунтування позову зазначила, що вона перебуває у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді медичної сестри. З 1 серпня 2017 року по день звернення до суду заробітна плата не нараховується. Відсутність нарахувань підтверджується рішеннями Залізничного районного суду м.Львова про стягнення з відповідача на її користь заборгованості по заробітній платі.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорено та не спростовано, рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 23 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 до Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м.Львова про стягнення невиплаченої заробітної плати задоволений повністю: стягнуто з Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м.Львова на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату в сумі 16000 грн. за період з 1 серпня 2017 року по 31 грудня 2017 року.

Також, рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 23 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 до Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м.Львова про стягнення невиплаченої заробітної плати задоволений повністю: стягнуто з Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м.Львова на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату в сумі 29784 грн. за період з січня 2018 року по серпень 2018р.

Звертаючись у суд з даним позовом, позивачка ОСОБА_1 не надала жодного доказу на підтвердження своїх позовних вимог, що суперечить вимогам ст.ст. 12, 76-81 ЦПК.

За змістом частини першої ст. 81ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК).

Відповідно до частини третьої ст.367 ЦПК докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Додані до апеляційної скарги відомості про застраховану особу із Пенсійного фонду України та копія трудової книжки, суд апеляційної інстанції не бере до уваги як докази, оскільки такі не подавалися у суд першої інстанції та оцінку зазначеним документам судом першої інстанції не надано. Апелянтом ж не наведено обґрунтованих доводів щодо складнощів чи неможливості подання таких доказів у суд першої інстанції.

Враховуючи вказане, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_1 , звертаючись в суд з даним позовом, не надала жодного доказу на підтвердження своїх вимог, а рішення суду, на які послалась позивачка, як такі, що мають преюдиційне значення та не потребують доказування згідно до вимог ч. 4 ст.82 ЦПК України, містять посилання на обставини, які не стосуються періоду вересня 2018 року по квітень 2020 року. З таких рішень неможливо встановити обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Відсутність доказів перебування позивачки у трудових відносинах з відповідачем у спірний період часу з вересня 2018року по квітень 2020 р., а також доказів невиплати заробітної плати позивачу в цей період дають підстави вважати позов необґрунтованим та таким, що підлягає відмові у повному обсязі.

Вказаними вище судовими рішеннями дійсно було встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з відповідачем та працює на посаді медичної сестри. Однак, у згаданих рішеннях суд встановлював обставини на час звернення ОСОБА_1 з цими позовами про стягнення заробітної плати, що мало місце до спірного періоду, а тому такі не підтверджують перебування позивачки у трудових відносинах з відповідачем на час звернення до суду з даним позовом та розгляду даної справи.

Зважаючи на вказане, доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу слід відхилити, рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 22 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 11 лютого 2021 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Р.В. Савуляк

М.М. Шандра