Провадження № 6/712/274/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2021 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого/судді Романенко В.А.

за участю секретаря Ващіліної С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси подання державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вельган В. про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вельган В. звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , посилаючись на те, що на виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби у міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № 62663039 від 30.07.2020 про стягнення з ОСОБА_1 па користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 29.05.2016 в розмірі 18725 доларів СІІІА, та 3% річних за прострочення зобов`язання, що складає 231,12 доларів СІІІА, а всього 18956,12 доларів СІІІА.

Станом на 03.06.2021 ОСОБА_1 рішення суду не виконує, виклики та вимоги державного виконавця ігнорує.

Дані які свідчать про обізнаність боржника про відкрите виконавче провадження: після відкриття виконавчого провадження, постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена боржникові рекомендованою кореспонденцією за адресою зазначеною у виконавчому документі. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Боржник мав змогу бути обізнаним про відкриття виконавчого провадження, оскільки у Єдиному реєстрі боржників https://erb.minjust.gov.ua/#/search-debtors, дана інформація у вільному доступі.

В ході примусового виконання зведеного виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на все майно та наявні рахунки боржника.

Згідно виконавчого документу боржник проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Також згідно відповіді з Управління з питань державної реєстрації за вих. № 6799-01-10 від 01.04.2021 року боржник ОСОБА_1 з 28.08.2020 року по теперішній час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

13.05.2021 року було направлено виклик державного виконавця боржнику ОСОБА_1 про необхідність з`явитися до державного виконавця 17.05.2021 на 09.00 год., але боржник 17.05.2021 р. не з`явився, при цьому про причини неявки державного виконавця не повідомив належним чином.

З метою перевірки майнового стану боржника державним виконавцем неодноразово здійснювались виходи за вищевказаною адресою, проте провести виконавчі дії не вдавалось в зв`язку з тим, що у доступі до квартири було відмовлено, про що свідчать акти державного виконавця від 26.01.2021, 07.05.2021, 03.06.2021 року. Також під час спілкування із сусідами з кв. АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , було встановлено, що боржник проживає за даною адресою, разом із чоловіком та батьками.

Просить вирішити в порядку ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з метою проведення виконавчих дій, щодо опису та арешту майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 439 ЦПК України суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Враховуючи приписи ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши подання та додані до нього матеріали, суд прийшов до висновку, що подання задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Положеннями ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 13 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Згідно з ч. 1 та п. 4 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Таким чином законодавцем з метою унеможливлення порушення прав боржника фактично запроваджено судовий контроль за діями виконавців, які полягають у наданні дозволу на таке проникнення саме за ухвалою суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що на виконанні у державного виконавця перебуває виконавче провадження № 62663039 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 29.05.2016 року в розмірі 18725 доларів США, та 3% річних за прострочення зобов`язання, що складає 231,123 дол. США, а всього 18956,12 доларів США.

30.07.2020 року державним виконавцем Вельганом В.В. відкрито виконавче провадження № 62663039 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 29.05.2016 роук в розмірі 18725 доларів США, та 3% річних за прострочення зобов`язання, що складає 231,123 дол. США, а всього 18956,12 доларів США, на підставі виконавчого листа №712/12736/19, виданого 30.01.2020 Соснівським районним судом м. Черкаси.

Як вбачається з відомостей Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради за вих. №6799-01-10 від 01.04.2021 за адресою АДРЕСА_1 , станом на 01.04.2021 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована з 28.08.2002 року по теперішній час.

Звертаючись до суду з поданням, державний виконавець посилається на те, що боржник ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 , однак в добровільному порядку вимогу державного виконавця про безперешкодний доступ до вказаної квартири боржником надано не було, та на те що вимоги виконавчого документа в самостійному порядку боржником не виконуються.

При цьому, ст. 30 Конституції України, кожному гарантується недоторканність житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. У невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.

Статтею 311 ЦК України передбачено право на недоторканність житла.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 311 ЦК України визначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

При цьому, згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно положень ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.

При цьому, застосування такого заходу як примусове проникнення до житла боржника за поданням державного виконавця може мати місце у виключних випадках та лише після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення та має бути належним чином обґрунтоване і підтверджене відповідними доказами.

Відтак, аналізуючи вищенаведені норми, суд дійшов висновку, що державним виконавцем не доведено необхідності надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , а саме квартири АДРЕСА_5 , та те, що вказана квартира належить на праві власності боржнику, оскільки суду не надано актуальної інформації щодо державної реєстрації речових прав на вказану квартиру за боржником.

Крім того, в матеріалах подання відсутнє підтвердження того, що боржника належним чином було повідомлено про вищезазначені дії у виконавчому провадженні в порядку, регламентованому Законом України «Про виконавче провадження», оскільки не додано доказів направлення ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження, викликів державного виконавця, а також повідомлення боржника про намір державного виконавця провести опис його майна.

Отже з наданих суду матеріалів виконавчого провадження не вбачається, що боржник знав про вчинення державним виконавцем відповідних дій та заходів, спрямованих на виконання судового рішення.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що боржник перешкоджав вільному доступу державного виконавця до житла, а додані до подання акти виконавця, на думку суду, не можуть вважатися таким доказом, оскільки, не можуть свідчити про перешкоджання саме боржником у вільному доступі до свого житла державному виконавцю.

Крім того, в акті державного виконавця від 02.02.2021 року зазначено, що виконавчий лист № 712/12736/19 від 30.01.2021 року, хоча відповідно до копії виконавчого листа він виданий 30.01.2020 року.

У зазначеному акті вказано, що вихід на квартиру боржника державним виконавцем вчинено 01.02.2021 року, хоча акт датований 02.02.2021 року, таким чином не зрозуміло де саме був складений акт.

Державним виконавцем до матеріалів подання приєднані акти неналежної якості, з яких неможливо встановити, що даний акт підтверджує.

Отже подання державного виконавця не містить доказів того, що боржник отримав повідомлення про намір державного виконавця вчинити виконавчі дії з опису його майна, так і того, що боржник чинив цьому перешкоди, не надавав доступу до житла у відведений час для вчинення виконавчих дій, та перешкоджає проведенню виконавчих дій.

При розгляді подання державного виконавця суд також бере до уваги правову позицію, викладену у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 757/41727/19-ц (провадження № 61-19942св19) за змістом якої:

«Як зазначено у ст. 30 Конституції України, ст. 311 ЦК України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Частиною 1 ст. 439 ЦПК України передбачено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.

Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.

Матеріали справи не містять доказів про те, що боржник ОСОБА_1 був обізнаний про намір державного виконавця вчинити виконавчі дії з опису та арешту його майна, оскільки відповідні процесуальні документи виконавчого провадження не були вручені останньому.

Встановивши, що державним виконавцем не надано суду належних доказів ухилення боржника від виконання рішення суду та перешкоджанню ним у здійсненні виконавчих дій, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні подання державного виконавця про примусове проникнення до житла.

Враховую наведене, керуючись ст.ст. 259-261, 353-355, 439 ЦПК України, ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження», суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вельган В. про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 - відмовити.

На ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду, у разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Головуючий: