Номер провадження: 22-ц/813/3111/21
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Воронової Є.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Мазун І.А., повний текст рішення складений 07 листопада 2019 рокуу цивільній справі за позовом АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору недійсним, -

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року АТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 30.03.2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №000.

Відповідно до умов кредитного договору, позивач надав ОСОБА_1 кредит (грошові кошти) в сумі 30 000 дол. США, а вона в свою чергу зобов`язувалася повернути наданий кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку № 1 до договору, до 30.03.2017 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту. За користування кредитними коштами ОСОБА_1 зобов`язувалася сплачувати щомісячно проценти у розмірі 13,5 % річних.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 104985 від 30.03.2007р.

Відповідно до умов договору поруки, поручитель зобов`язується відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність позичальника та поручителя є солідарною.

Всупереч умов Кредитного договору ОСОБА_1 не здійснювала своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам протягом тривалого часу, чим порушила взяті на себе договірні зобов`язання, у зв`язку із чим Банк направляв відповідачам вимоги щодо усунення порушень договору, проте відповідні вимоги виконано не було.

Станом на 26.07.2017 року заборгованість за кредитним договором не погашена та становить 4017,50 дол. США з яких: 3795,16 дол. США кредитна заборгованість; 222,34 дол. США заборгованість по процентам, а також заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів станом на 26.07.2017р. становить 25122,18 грн., з яких: 21128,78 грн. пеня за прострочення сплати кредиту; 3993,40 грн. - пеня за прострочення сплати процентів.

Вищевказану заборгованість позивач просила стягнути з відповідачів солідарно та у рівних частинах сплачений судовий збір.

29 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору недійсним.

Свої зустрічні позовні вимоги обґрунтувала тим, що договір про надання споживчого кредиту №000 від 30.03.2007р. не відповідає чинному законодавству, є несправедливим та таким та повинен бути визнаний недійсним.

Зазначивши, що 30.03.2007 р. між нею та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту №000, відповідно п. 1.1 Договору Банк надав позичальнику кредит в сумі 30 000 дол. США, та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим Договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 151 500 грн. за курсом НБУ на день укладеного цього договору.

Відповідно до п. 1.4 Кредитного договору Банком надано кредит позичальнику для його особистих потреб, а саме на споживчі цілі.

У забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором №000 від 30.03.2007р., між Банком та нею було укладено Договір іпотеки №369697, відповідно до якого Банком прийнято у заставу об`єкт нерухомості, а саме: земельну ділянку, та за домовленістю сторін, вартість іпотеки становить 255 888 грн.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань її за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_2 , її чоловіком, було укладено договір поруки №104985 від 30.03.2007р.

Однак, восени 2008 р., коли почав зростати курс долара США по відношенню до національної валюти України, вона потрапила у скрутний фінансовий стан, і тоді уважно ознайомилася з текстом договору, та дійшла висновку, що кредитний договір укладений з порученням чинного законодавства в частинах: у частині обігу готівкової валюти на території України та відсутності інформаційного листа щодо валютних ризиків та інформації щодо сукупної вартості кредиту.

Крім того, вважає, що Банк не мав права надавати їй, резиденту України, кредит в іноземній валюті для розрахунків цією валютою з іншим резидентом України.

Також позивач за зустрічним позовом наголошувала на тому, що Банк не проінформував її, як того вимагає закон, у письмовій формі під час процесу укладання Кредитного договору про можливі ризики в разі можливої різкої зміни валютного курсу.

Таким чином, позивач за зустрічним позовом, вважає, що відповідний договір є недійсним.

На підставі викладеного позивач за зустрічним позовом просила визнати кредитний договір №000 від 30.03.2007р., укладений між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» недійсним.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2019 року позов АТ «УкрСиббанк» задоволений.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за кредитним договором № 000 від 30.03.2007р. в розмірі 4 017дол. США 50 центів, та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 25 122 грн. 18 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права,неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, не надання належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову АТ «УкрСиббанк».

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги,апелянт зазначає, що Банк не мав права надавати їй кредит в іноземній валюті для розрахунків кредитними коштами з резидентами України, тобто Банк скористався її юридичною непоінформованістю, як позичальника при укладенні кредитного договору, який суперечить чинному законодавству.

Судом не взято до уваги, що Банк не проінформував її, як того вимагає закон, у письмовій формі під час процесу укладення кредитного договору про можливі ризики в разі можливої різкої зміни валютного курсу.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу, адвокат Агабалаєва Я.В., представник АТ «УкрСиббанк» зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та безпідставною, оскільки ОСОБА_1 самостійно, розуміючи свої дії та їх наслідки, уклала кредитний договір, засвідчивши своїм підписом ознайомлення з його умовами та їх прийнятність до виконання.

Також посилання на несправедливі умови кредитного договору є необґрунтованими, оскільки відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику.

Рішення суду в частині зустрічних позовних вимог не оскаржується.

В судове засідання, призначене на 16 червня 2021 року не з`явилися ОСОБА_2 , а також представник АТ «Укрсиббанк», були сповіщені належним чином (а.с. 42-45 т. 2).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Полякова О.О., представника ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 30.03.2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 000.

Відповідно до умов кредитного договору, позивач надав ОСОБА_1 кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 30 000 дол. США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 151 500 грн. за курсом НБУ на день укладення цього договору. За користування кредитними коштами ОСОБА_1 зобов`язувалася сплачувати щомісячно проценти у розмірі 13,5 % річних (а.с. 4-11 т. 1).

Згідно п. 1.2.1 відповідного кредитного договору, надання кредиту (грошових коштів) здійснюється у наступний термін: з 30.03.2007р. по 30.03.2017р.

Відповідно до п. 1.4 Договору про надання споживчого кредиту № 000 від 30.03.2007р. кредит надається Позичальнику для його особистих потреб (безпосередньо не понизаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника), а саме на споживчі цілі.

Зі змісту п. 1.5 відповідного договору вбачається, що кредит надається шляхом зарахування Банком коштів на поточний рахунок Позичальника № НОМЕР_1 у Банку для подальшого використання за цільовим призначенням.

Складовою частиною вищезазначеного кредитного договору є додаток № 1, в якому зазначено зобов`язання позичальника виплачувати Банку суму кредиту відповідно до графіку платежів.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань ОСОБА_1 за Кредитним договором, між Позивачем та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № 104985 від 30.03.2007р. (а.с. 15-16 т. 1).

Відповідно до умов Договору поруки, Поручитель зобов`язується відповідати у повному обсязі за виконання Позичальником усіх зобов`язань, що виникли з Кредитного договору. Відповідальність Позичальника та Поручителя є солідарною.

Станом на 26.07.2017 року заборгованість за кредитним договором не погашена та становить 4017,50 дол. США з яких: 3795,16 дол. США кредитна заборгованість; 222,34 дол. США заборгованість по процентам, а також заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів станом на 26.07.2017р. становить 25122,18 грн., з яких: 21128,78 грн. пеня за прострочення сплати кредиту; 3993,40 грн. - пеня за прострочення сплати процентів.

Таким чином, відповідачі порушили умови кредитного договору.

Задовольняючи позов АТ «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, ст. 533 ЦК передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті під час здійснення розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Окрім того ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом або пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно статей 553, 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання - ч.1 ст. 625 ЦК України.

Законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня - ч.1 ст. 192 ЦК України.

Пунктом 12 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства про вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012р. № 5, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

На підставі з`ясованих обставин справи, суд прийшов до обґрунтованого висновку прозадоволення позову АТ «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості, оскільки до суду не було надано обґрунтованих заперечень щодо неправильності наданого розрахунку заборгованості відповідачами, також відповідачами не спростовано жодними належними й допустимими доказами зазначені позивачем обставини.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що Банк не мав права надавати їй кредит в іноземній валюті для розрахунків кредитними коштами з резидентами України, тобто Банк скористався її юридичною непоінформованістю, як позичальника при укладенні кредитного договору, який суперечить чинному законодавству, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 підписавши кредитний договір погодилася з його умовами та наслідками його невиконання.

Доводи про те, що судом не взято до уваги, що Банк не проінформував її, як того вимагає закон, у письмовій формі під час процесу укладення кредитного договору про можливі ризики в разі можливої різкої зміни валютного курсу, є безпідставними та зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає апелянт.

Більш того, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, доводи апеляційної скарги практично є епентичними зустрічним позовним вимогам ОСОБА_1 , однак з апеляційною скаргою на рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог, ОСОБА_1 не зверталась, погодившись в цієї частині з рішенням суду.

Судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2019 року залишити без змін.

Рішення суду в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору недійсним, апеляційним судом не переглядалося.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 17 червня 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________ С.М. Сегеда