Справа № 201/9138/20
Провадження №2/201/714/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря Іващенко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

23.09.2020р. АТ КБ ПриватБанк звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 55 060 грн. 34 коп. (а.с. №3-6).

Разом з позовною заявою до суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_2 (діє на підставі довіреності від 11.08.2020р. - а.с.№.65) про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. №8).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 23.10.2020р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.2,3 ст.274, ч.5 ст.279 ЦПК України призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. №75).

В обґрунтування позовних вимог представник позивача в позовній заяви посилався на те, що 21.11.2013р. ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим відповідачем була підписана анкета- заява б/н від 21.11.2013р., після підписання якої ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Підписавши анкету-заяву позичальника від 21.11.2013р., відповідач погодився з запропонованими йому Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які разом з заявою складають договір про надання банківських послуг. Зобов`язання за договором про надання банківських послуг банк виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кошти та можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах договору та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, не здійснив в повному обсязі сплату отриманих кредитних коштів, процентів передбачених договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 19.07.2020р. становить 55 060,34 грн., з яких: 38 177,66 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 16 882,68 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Зазначену суму заборгованості позивач просив суд стягнути з відповідача, а також понесені ним судові витрати у розмірі 2 102 грн.

08.02.2021р. на електрону пошту суду надійшло клопотання відповідача про витребування доказів, а саме, витребування у відповідача виписки про рух коштів по поточному рахунку кредитного договору, за яким пред`явлено позов. Також в заяві відповідач просив розгляд цього клопотання проводити за його відсутності та до отримання відповіді розгляд справи відкласти (а.с. №93).

Від представника позивача - ОСОБА_3 (діє на підставі довіреності від 14.01.2021р. - а.с. №95) 10.02.2021р. до канцелярії суду надійшла заява про підтримання позовних вимог та про розгляд справи за його відсутності (а.с. №94).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 10.02.2021р. клопотання відповідача про витребування доказів задоволено, витребувано від АТ КБ ПриватБанк виписку про рух коштів по поточному рахунку за договором б/н від 21.11.2013р., який укладено між банком та ОСОБА_1 (а.с. №98).

02.03.2021р. на виконання ухвали суду 10.02.2021р. від представника позивача до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи виписки по картковому рахунку відповідача (а.с. №103-146).

05.04.2021р. на електрону пошту суду надійшло клопотання відповідача про відкладення судового засідання, яке було призначено на 06.04.2021р., у зв`язку з необхідністю ознайомитися з наданою представником позивача випискою по картковому рахунку (а.с. №148).

В судове засідання 02.06.2021р. представник позивача не з`явився, про дату та час слухання позивач повідомлявся належним чином, шляхом направлення повідомлення про виклик до суду на поштову адресу для листування зазначену у позові, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази (а.с.№150). Разом з позовною заявою представником позивача ОСОБА_2 було подано заяву, в якій представник зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві та згідно доказів, наявних в матеріалах справи, розгляд справи проводити за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. №7).

18.05.2021р. до суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій відповідач просив суд розгляд справи, який було призначено на 02.06.2021р., проводити за його відсутності, оскільки після смерті дружини, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , він самостійно виховує малолітню дитину, якій тільки півроку та немає можливості з`явитися до суду. Додатково в заяві відповідач зазначив, що він не спростовує факту оформлення ним в 2013р. анкети-заяви про отримання кредитної карти з кредитним лімітом, здійснює погашення кредиту через термінал банку чи шляхом переведення коштів через інтернет-банкінг Приват24. Відповідач також зазначив, що категорично заперечує проти нарахування та стягнення банком відсотків за договором, оскільки анкета-заява від 2013р. та отримання кредитної карти не містить умов про встановлення розміру відсоткової ставки за користування кредитними коштами, а отже при підписання договору відповідач письмово не погоджував розмір відсоткової ставки, виходячи з якої банк нараховував відсотки, в противному випадку він би не укладав з банком відповідний договір (а.с. № 152).

За таких обставин, враховуючи належне повідомлення сторін про день та час розгляду справи, надані сторонами письмові заяви, суд вважає за можливе провести розгляд справи 02.06.2021р. відповідно до вимог ст.223, ч.2 ст. 247 ЦПК України за відсутністю обох сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами.

Ухвалою суду від 02.06.2021р. (постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) представнику позивача відмовлено в задоволені клопотання про огляд офіційного веб-сайту АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. №10) з огляду на те, що останнім не наведено достатнього обґрунтування необхідності огляду та фіксування змісту розділу 2.1.1 Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПриватБанк», оскільки матеріали справи містять Умови та Правила надання банківських послуг у письмовому вигляді.

Суд, вивчивши матеріали справи, надавши оцінку змісту заперечень відповідача, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст.89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

21.11.2013р. ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ ПриватБанк з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим ним була підписана анкета-заява №б/н від 21.11.2013р. про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. З підписанням відповідної анкети-заяви, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з запропонованими йому для ознайомлення Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг (а.с. №27).

Відповідно до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України ).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України ).

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

При ухваленні рішення, надаючи оцінку обґрунтованості та доведеності заявленої позивачем суми заборгованості, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно до ч.1 ст.76, ч.2 ст.77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості за договором банківського обслуговування б/н від 21.11.2013р. станом на 19.07.2020р.у розмірі 55 060,34 грн., з яких: 38 177,66 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 16 882,68 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Відповідний розмір заборгованості позивачем визначений згідно до розрахунків заборгованості, які долучені до позовної заяви (а.с. №11-24).

З наданих розрахунків вбачається, що після укладення договору, ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, що не заперечувалося і відповідачем в наданій суду заяві від 18.05.2021р. (а.с.№152).

Крім того, надана позивачем виписка з карткового рахунку відповідача також вказують на отримання ОСОБА_1 кредитної картки, користування кредитними коштами та внесення платежів на погашення заборгованості (а.с. №107-146).

Частина 5 ст.263 ЦПК України визначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Визначаючи розмір заборгованості за договором, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх та оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими обставинами справи та наявними у справі доказами.

При цьому, згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги заборгованості, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 23.11.2013р. посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна та Витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини договору.

Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Судом встановлено, що у анкеті-заяві, яка була підписана ОСОБА_1 21.11.2013р., не зазначена процентна ставка, виходячи з якої банком нараховуються проценти за користування кредитом та те, що позичальник надавав письмову згоду про погодження розміру процентної ставки. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони у письмовому вигляді обумовили ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами, їх розмір та порядок нарахування (а.с.№27).

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме надану редакцію Тарифів банку та Умов та правила надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву від 21.11.2013р. про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент підписання клієнтом анкети-заяви містили умови щодо сплати відсотків саме у зазначених в цих документах розмірах і порядках нарахування, як про це наголошує позивач у позовній заяві.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір відсотків, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст. 11 Закону України від 12.05.1991р. № 1023-XII Про захист прав споживачів).

Згідно з пунктом 22 ч.1 ст.1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996р. №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013р. у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

В даному випадку відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із ОСОБА_1 АТ КБ ПриватБанк дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування розміру відсоткової ставки за користування кредитом та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Такі висновки відповідають правовим позиціям, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019р. у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19), у постановах Верховного Суду від 14.08.2019р. у справі № 229/1953/16-ц (провадження № 61-32390св18), від 21.08.2019р. у справі № 643/5386/17-ц (провадження № 61-2699св18), від 16.08.2019р. у справі №595/290/17-ц (провадження № 61-29972св18), які в силу ч.2 ст.416 ЦПК України є обов`язковими для застосування судами в аналогічних правовідносинах.

Таким чином, позовні вимоги АТ КБ ПриватБанк в частині стягнення заборгованості по відсоткам в розмірі 16 882,68 грн. не ґрунтуються на умовах договору, а тому не підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту у розмірі 38 177,66 грн. суд зазначає наступне.

З наданих позивачем доказів на обґрунтування доведеності позовних вимог в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 38 177,66 грн. судом зроблено аналіз розрахунку заборгованості.

Так, згідно розрахунку заборгованості здійсненого позивачем за період з 21.11.2013р. по 31.10.2015р. за договором б/н від 21.11.2013р. (а.с. № 11-14) вбачається, що залишок поточної заборгованості за наданим тілом кредиту почав обліковуватися з 21.11.2013р., кількість днів, на які нараховується заборгованість - 4, сума - 2 766,96 грн., але згідно наданої позивачем довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, яка була оформлена на ОСОБА_1 , початковий кредитний ліміт у розмірі 1 000 грн. було встановлено на карту пізніше, а саме 09.12.2013р. і належних правових обґрунтувань з цих підстав позивачем в позовній заяві не наведено (а.с. № 26).

Згідно розрахунків заборгованості здійсненого позивачем за період з 01.11.2015р. по 19.07.2020р. за договором б/н від 21.11.2013р. (а.с. №15-24) вбачається, залишок простроченої заборгованості по тілу становить 38 177,66 грн., загальна сума витрат клієнтом кредитних коштів складає 476 217,51 грн. (стовпчик 3 в розрахунку витрати клієнтом кредитних коштів), загальна сума, яка була внесена клієнтом на погашення кредиту становить 481 223,78 грн. (стовпчик 21 в розрахунку сума погашення за наданим кредитом), що відображено банком в підсумковому розрахунку (а.с.№ 23зв), при цьому, судом встановлено, що в заборгованість по тілу кредиту банком включено суму відсотків 37 714,27 грн. погашених за рахунок кредиту (стовпчик 4 розрахунку відсотки погашені за рахунок кредиту).

Крім того, у виписці по картковому рахунку, окрім операцій проведених банком по погашенню відсотків за рахунок кредиту, відображені операції про включення до розміру заборгованості по тілу кредиту сум, які віднесені банком на погашення щомісячних платежів за сервісом Миттєва розстрочка відповідні операції відображено як списание процентов за использование кредитного лимита, щомісячний платіж за сервісом Миттєва розстрочка.

Як зазначає представник позивача по тексту позовної заяви, сплату процентів за користування кредитом та платежів, як вартість інших послуг, клієнт здійснює шляхом надання доручення банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів, інших платежів (договірне списання). Якщо на дату нарахування процентів клієнт використав всю суму кредиту, сторони узгодили збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, що мала місце на дату нарахування процентів.

Проте, враховуючи, що позивачем не доведено, що при підписанні анкети-заяви від 21.11.2013р. відповідач був обізнаний, погодився та приєднався до Умов і Правил в редакції, на яку посилається позивач, як невід`ємні частини договору, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних доказів, що відповідач був обізнаний та погодився з положеннями Умов і Правил, керуючись якими банк здійснював погашення процентів та платежів, як вартість інших послуг банка, за рахунок кредитного ліміту, чим збільшував заборгованість по тілу кредиту.

Підсумовуючи викладене, враховуючи, що позивачем не надано належних доказів, що при підписанні анкети-заяви від 21.11.2013р. відповідач був обізнаний та погодився з положеннями Умов і Правил надання банківських послуг, керуючись якими банк за рахунок кредитного ліміту здійснював погашення процентів на загальну суму 37 714,27 грн. та вартість інших послуг банку, чим збільшив заборгованість по тілу кредиту, а також те, що сторони не обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків, порядок їх нарахування, суд вважає, що сума внесених відповідачем коштів на погашення кредиту 481 223,78 грн., відсотків, була достатньою для погашення заборгованості по тілу кредиту (використаних позивачем кредитних коштів) 476 137,51 грн, а тому, відмовляє в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту у розмірі 38 177,66 грн. за необґрунтованістю.

Одночасно з позовною заявою представником позивача подано клопотання про огляд веб-сайту, у якому він, посилаючись на ч.7 ст.85 ЦПК України, просив здійснити огляд та фіксування змісту розділу 2.1.1 Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ ПриватБанк за посиланням https://privatbank.ua.terms.

Суд відхилив заявлене представником позивача клопотання, оскільки ним не наведено достатнього обґрунтування необхідності огляду та фіксування змісту розділу 2.1.1 Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПриватБанк», оскільки матеріали справи містять Умови та Правила надання банківських послуг у письмовому вигляді. Крім того, вказана обставина не спростовує висновок суду щодо відсутності підпису відповідача, а отже ознайомлення його при укладанні договору з відповідною редакцією Умов та Правил, що б свідчило про узгодження сторонами умов кредитування щодо розміру та порядку нарахування відсотків, збільшення розміру кредитного ліміту за рахунок проведення банком договірного списання коштів.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 207, 634, 638, 648, 1054 ЦК України, постановами Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019р. у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19), постановами Верховного Суду від 14.08.2019р. у справі №229/1953/16-ц (провадження № 61-32390св18), від 21.08.2019р. у справі №643/5386/17-ц (провадження № 61-2699св18), від 16.08.2019р. у справі №595/290/17-ц (провадження №61-29972св18), ст.ст. 207, 256, 257, 259, 267, 625, 634, 638, 648, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч.2,3 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.