КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи № 759/18500/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/9556/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.

за участю секретаря судового засідання - Гребнєва Є.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 листопада 2020 року, ухвалене під головуванням судді Журибеди О.М., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі та гідності, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що 05 липня 2019 року Ніжинською міською радою зареєстровано заяву відповідача ОСОБА_2 про вчинення насилля по відношенню до дитини. Крім того, Ніжинський відділ поліції ГУНП в Чернігівській області надав кілька скарг ОСОБА_2 про вчинення насилля по відношенню до дитини.

30 вересня 2019 року позивачка дізналась, що відповідач на своїй сторінці в соціальній мережі Фейсбук розмістив оголошення про розшук дитини, така інформація не відповідає дійсності, оскільки дитина нікуди не зникала.

Розповсюдження відповідачем негативної інформації про позивачку порушує її права, принижує честь, гідність.

Врахувавши вищезазначене, пославшись на положення ст. 68 Конституції України, ст.ст. 201, 270, 277, 297, 302 ЦК України, ст. 30 Закону України «Про інформацію», позивачка просила визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_1 на повагу до її гідності та честі інформацію, розповсюджену ОСОБА_2 у заявах від 05.07.2019 року № Т-2161, від 17.08.2019 року № 7262, від 17.07.2019 року № 7280, від 04.07.2019 року № 6771, від 26.07.2019 року № 7594, від 28.07.2019 року № 7667 до Ніжинської міської ради, Ніжинського відділу поліції; зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену відносно ОСОБА_1 недостовірну інформацію, шляхом направлення відповідних листів на адресу Ніжинської міської ради і Ніжинського відділу поліції та стягнути з відповідача на користь позивачки сплачений судовий збір та витрати за надання правової допомоги у розмірі 5768,40 грн. Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 1-5,15-42, 66-67, 75-78).

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду заперечення проти позову та просив відмовити у його задоволенні, оскільки позовні вимоги вважав необґрунтованими. Зазначав, що його звернення до державних органів і органів місцевого самоврядування з метою перевірки компетентними органами незаконної, на думку заявника діяльності не свідчить про поширення недостовірної інформації, є реалізацією права заявника передбаченого ст. 40 Конституції України. Крім того, зазначена відповідачем інформація у зверненнях є достовірною, а позивачкою не доведено порушення її права діями відповідача. Відповідач подав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 63-65, 69).

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 26 листопада 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації відмовлено (а.с. 80-83).

Не погодившись з рішенням районного суду, 21 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою в якій просила оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та судові витрати покласти на відповідача. На обґрунтування скарги зазначила, що суд першої інстанції не дослідив матеріали справи, надав їм неналежну оцінку, дійшовши помилкового висновку, що твердження відповідача є оціночними судженнями. Крім того, вважала. що судом допущено порушення норм процесуального права, зокрема, напередодні судового засідання 26 листопада 2020 року позивачці зателефонувала помічник судді та повідомила, що судове засідання 26 листопада 2020 року не відбудеться через карантинні обмеження, а про дату наступного судового засідання сторони будуть повідомленні поштою. Крім того, відповідач копію відзиву позивачці не надсилав, проте районний суд в порушення ч. 8 ст. 178 ЦПК України прийняв відзив відповідача на позовну заяву, поданий з порушенням строків і врахував його при прийнятті рішення. Позивачка не ставила питання про захист ділової репутації, однак суд ухвалив рішення і в цій частині, а твердження відповідача не є оціночними судженнями (а.с. 88-96).

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала подану нею апеляційну скаргу і просила її задовольнити. Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти скарги і просив її відхилити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 липня 2019 року ОСОБА_2 звернувся із письмовою заявою вхідний № Т-2161 до міського голови міста Ніжина Чернігівської області про вчинення насилля по відношенню до дитини в якій, посилаючись на Закон України «Про попередження насильства у сім`ї», зазначаючи про повідомлення Ніжинської служби у справах дітей, просив звернути увагу на викладені ним обставини, перевірити умови проживання дитини, забезпечення дитини їжею, одягом, оскільки на зустріч з батьком дитина з`являється дуже голодною та неохайно одягненою. Вказував, що дитина з інвалідністю була поміщена позивачкою у Ніжинський дитячий будинок-інтернат, не отримує належного лікування, зазначав, що більшу частину року дитина проводить вдома, не отримуючи навчання, фізіотерапії, реабілітації, соціалізації і лікування, яких потребує. Повідомляв про відчуження позивачкою нерухомого майна, що може свідчити, на думку заявника, про порушення прав дитини. Вважав, що сплачувані заявником аліменти на дитину не використовуються або використовується не належно. Вважав за необхідне провести державним органом інспекційну перевірку за місцем проживання дитини для з`ясування ситуації з домашнім насиллям, умов проживання дитини та цільового використання аліментів за результатами якої просив взяти під контроль вирішення ситуації. Що склалась та вжити відповідних заходів, у т.ч. за узгодженням з Ніжинським відділом поліції (а.с. 22-26).

У заявах від 04 липня 2019 року № 6771, від 17 липня 2019 року № 7280, від 26 липня 2019 року № 7594, від 28 липня 2019 року № 7667 та від 17 серпня 2019 року № 7262, які адресовані начальнику Ніжинського відділу поліції ГУНП підполковнику поліції ОСОБА_3 , заявник ОСОБА_2 повідомляв про вчинення позивачкою та її чоловіком фізичного насильства (побоїв) відносно самого заявника ОСОБА_2 та зазначав про відомі йому обставини насильства відносно дитини, які на його думку свідчать про вчинення правопорушень ОСОБА_1 відносно дитини з вимогою про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, визнання заявника потерпілою особою та проведення досудового розслідування по обставинам, які повідомлені заявником. При цьому 17 липня 2019 року заявник в заяві зазначив про необхідність розшуку народженого в шлюбі з ОСОБА_1 сина сторін - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки з довідки Ніжинського дитячого будинку-інтернату від 16 липня 2019 року дізнався, що дитина з 01 вересня 2018 року і до часу звернення заявника не був в інтернаті (а.с. 17-21, 27-41).

До позовної заяви позивачкою ОСОБА_1 наданий скрин-шот листування від 19 серпня (без зазначення року), в якому міститься фотографія дитини із повідомленням-зверненням від імені ОСОБА_2 про надання допомоги в розшуку дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку з 17 травня забрала з Ніжинського дитячого будинку-інтернату його мати і місце перебування дитини не відоме (а.с. 42).

Поряд з цим, позовна заява містить вимоги позивачки про спростування відповідачем інформації у його зверненнях і скаргах до Ніжинської міської ради, Ніжинського відділу поліції, проте, вимог про спростування інформації у вищевказаному скрин-шоті листування від 19 серпня (без зазначення року)щодо допомоги в розшуку дитини позовна заява не містить.

З огляду на положення ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглянув справу за наявними в ній доказами в межах заявлених позовних вимог і доводів скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У ст. 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч. 1 ст. 277 ЦК України).

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Поряд з цим, відповідно до статті 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і

службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації.

У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей).

Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов`язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України.

Відповідні роз`яснення містяться і в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»

З огляду на положення ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачкою не наведено в позовній заяві і судом не встановлено, які саме (конкретно) твердження відповідача ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 просила спростувати.

Суд апеляційної інстанції проаналізував зміст звернень відповідача, зазначеної в них інформації та дійшов висновку, що у випадку подання відповідачем ОСОБА_2 заяви від 05 липня 2019 року № Т-2161до голови Ніжинської міської ради, у т.ч. з посиланням на дії Ніжинської служби у справах дітей, та заяв від 04 липня 2019 року № 6771, від 17 липня 2019 року № 7280, від 26 липня 2019 року № 7594, від 28 липня 2019 року № 7667 та від 17 серпня 2019 року № 7262 до Ніжинського відділу поліції мала місце реалізація ОСОБА_2 конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації.

Позивачка не довела факту розповсюдження відповідачем відомостей, фактичних тверджень, які б суд мав би можливість визнати поширенням про позивача недостовірної інформації, що порушує особисті немайнові права і підлягає спростуванню.

При цьому, суд апеляційної інстанції зважує на те, що позивачкою в позовній заяві не зазначено на наявність у цих зверненнях відповідача завідомо неправдивих відомостей, та судом не встановлено, що для звернення відповідача ОСОБА_2 , який є батьком неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до вказаних органів не було жодних підстав.

ЦПК України не передбачає можливості змінювати та (або) уточнювати заявлені позовні вимоги на стадії апеляційного розгляду та приймати уточнення заявлених позовних вимог і доказів на їх обґрунтування, які б мали бути предметом розгляду суду першої інстанції.

Врахувавши вищезазначене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про спростування інформації, яка міститься у заявах ОСОБА_2 від 05.07.2019 року № Т-2161, від 17.08.2019 року № 7262, від 17.07.2019 року № 7280, від 04.07.2019 року № 6771, від 26.07.2019 року № 7594, від 28.07.2019 року № 7667 до Ніжинської міської ради, Ніжинського відділу поліції.

Поряд з цим, відмовляючи в задоволенні заявленого позову ОСОБА_1 з посиланням, що зазначена відповідачем інформація у заявах і зверненнях є оціночними судженнями, суд першої інстанції не звернув увагу, що у заявах до державних і правоохоронних органів відповідач просив надати правову оцінку відомим йому фактам неналежного, на думку заявника, виконання позивачкою батьківських обов`язків і такі не можуть вважатись оціночними судженнями.

Проте, реалізація відповідачем ОСОБА_2 конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України не може вважатись поширенням недостовірної інформації.

Тому оскаржуване рішення підлягає зміні шляхом викладення його мотивувальної частини у редакції цієї постанови .

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому суд апеляційної інстанції їх відхилив.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі ст. 141 ЦПК України. понесені позивачкою судові витрати відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 листопада 2020 року - змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 17 червня 2021 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова