Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/4268/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.02.2021 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Леньо В.В., при секретарі Казимірська Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власносності на спадкове майно та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В :

У провадженні суду перебуває вищезазначена цивільна справа.

Позивач ОСОБА_1 , первісний позов обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його теща - ОСОБА_5 , після смерті якої, відкрилася спадщина в тому числі на спадковий житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 .

На випадок своєї смерті спадкодавець ОСОБА_5 , 20.10.1999 року склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Чорнотисівської сільської ради Виноградівського району, зареєстрованого в реєстрі за №561, яким своє майно заповіла своєму зятеві позивачу ОСОБА_1 .

У відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України, позивач ОСОБА_1 , спадщину після смерті тещі ОСОБА_5 прийняв, оскільки на день її смерті з нею постійно проживав разом, здійснював за нею догляд, крім того, також у визначений ст.1268 ЦК України строк, звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Спадкоємцем, згідно до ст.1241 ЦК України, до спадкового майна ОСОБА_5 , є її чоловік - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Спадкоємцем першої черги до спадкового майна ОСОБА_5 , є її рідна донька, а позивачу дружина - ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Крім позивача ОСОБА_1 , спадкоємцями, що звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини є рідна донька спадкодавця - ОСОБА_2 , на користь якої спадкодавцем складено заповіт в частині спадкової земельної ділянки - пайової земельної ділянки, а також онука спадкодавця - ОСОБА_4 , яка подала заяву про прийняття спадщини за законом, та які не заперечують проти прийняття позивачем ОСОБА_8 спадщини на спадковий житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 .

Відповідно до виготовленого КП Виноградівським РБТІ Технічного паспорту від 19.06.2020 року та Довідки КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» за №496 від 23.06.2020 року, вбачається, що спадковий житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 , рахується за тещею позивача - спадкодавцем ОСОБА_5 , на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Чорнотисівською сільською радою Виноградівського району від 28.12.2004 року, згідно до Рішення виконкому Чорнотисівської сільської ради Виноградівського району за №57 від 15.12.2004 року.

У зв`язку із втратою оригіналу вказаного Свідоцтва, позивач ОСОБА_8 подав відповідне оголошення до газети «Новини Виноградівщини» за №23(8677) від 27.06.2020 року. У зв`язку з необхідністю отримання Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивач звернувся до нотаріуса, для подачі документів на оформлення спадщини, про що нотаріусом заведена відповідна спадкова справа за №65954040.

Однак нотаріусом, було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом по тій причині, що спадкодкоємцем не було представлено оригіналу правовстановлюючого документу, у зв`язку із чим, нотаріусом позивачу було роз`яснено про необхідність звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду.

Відповідач ОСОБА_3 зустрічний позов мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба - ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилася спадщина за законом, в тому числі на спадковий житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_2 .

На випадок своєї смерті спадкодавець ОСОБА_5 , 20.10.1999 року склала заповіт, на користь своєї доньки - відповідачки ОСОБА_2 , в частині земельної (частки) паю.

У відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України, позивач ОСОБА_3 , спадщину після смерті баби ОСОБА_5 прийняла, та звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Спадкоємцем, згідно до ст.1241 ЦК України, до спадкового майна ОСОБА_5 , є її чоловік - ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також мати позивачки - відповідачка ОСОБА_2 , яка не заперечує проти прийняття спадщини в частині спадкового житлового будинку позивачкою ОСОБА_3 ..

Крім позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_3 , спадкоємцями, що звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини є рідна донька спадкодавця - відповідач ОСОБА_2 , а також відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4 , які також не заперечують проти прийняття позивачкою ОСОБА_3 спадщини на спадковий житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до виготовленого Технічного паспорту від 06.08.2020 року та Довідки від 18.12.2020 року, вбачається, що на спадковий житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_2 , відсутні правовстановлюючі документи.

Крім того, як вбачається із Довідки виконкому Пийтерфолівської сільської ради Виноградівського району за №02-23/1051 від 23.12.2020 року, спадковий житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_2 , згідно до по господарської книги за №9, номер об`єкта по господарського обліку №02-1042-1, рахується за ОСОБА_5 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

У зв`язку з необхідністю отримання Свідоцтва про право на спадщину, позивач звернулася до нотаріуса, для подачі документів на оформлення спадщини, про що нотаріусом заведена відповідна спадкова справа за №65954040.

Однак нотаріусом, було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину по тій причині, що спадкодкоємцем не було представлено правовстановлюючого документу на згаданий спадковий будинок, у зв`язку з чим позивач не змогла представити нотаріусу Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, як того вимагає Положення про порядок вчинення нотаріальних дій та було роз`яснено про необхідність звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та про те, що вимоги заявленого ним позову підтримує повністю та просить суд такі задоволити. В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 щодо визнання за нею права власності в цілому на спадковий житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_2 не заперечує.

Позивач за зустрічним позовом та відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленою про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та про те, що первісний позов визнає повністю, не заперечує щодо його задоволення та визнання за позивачем-відповідачем ОСОБА_1 права власності в цілому на спадковий житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 . Зустрічний позов підтримує та просила ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності в цілому на спадковий житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_2 .

Відповідачі за первісним та зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомленими про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, однак подали до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та про те, що не заперечують проти задоволення вимог первісного та зустрічного позову.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що первісний позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_3 підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла теща позивача за первісним позовом - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , після смерті якої, відкрилася спадщина в тому числі на спадковий житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 .

На випадок своєї смерті спадкодавець ОСОБА_5 20.10.1999 року, склала Заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Чорнотисівської сільської ради Виноградівського району, зареєстрованого в реєстрі за №561, яким все своє майно заповіла своєму зятеві - позивачу ОСОБА_1 .

У відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України, позивач ОСОБА_1 , спадщину після смерті тещі ОСОБА_5 прийняв, оскільки на день її смерті з нею постійно проживав разом, здійснював за нею догляд, крім того, також у визначений ст.1268 ЦК України строк, звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Спадкоємцем, згідно до ст.1241 ЦК України, до спадкового майна ОСОБА_5 , є її чоловік - ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Спадкоємцем першої черги до спадкового майна ОСОБА_5 , є її рідна донька, а позивачу дружина - ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Крім позивача ОСОБА_1 , спадкоємцями, що звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини є рідна донька спадкодавця - відповідачка ОСОБА_2 , на користь якої спадкодавцем складено заповіт в частині спадкової земельної ділянки-пайової земельної ділянки, а також онука спадкодавця - позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_4 , яка подала заяву про прийняття спадщини за законом, які не заперечують проти прийняття позивачем ОСОБА_8 спадщини на спадковий житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до виготовленого КП Виноградівським РБТІ Технічного паспорту від 19.06.2020 року та Довідки КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» за №496 від 23.06.2020 року, вбачається, що спадковий житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 , рахується за тещею позивача - спадкодавцем ОСОБА_5 , на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Чорнотисівською сільською радою Виноградівського району від 28.12.2004 року, згідно до Рішення виконкому Чорнотисівської сільської ради Виноградівського району за №57 від 15.12.2004 року.

У зв`язку із втратою оригіналу вказаного Свідоцтва, позивач ОСОБА_8 подав відповідне оголошення до газети «Новини Виноградівщини» за №23(8677) від 27.06.2020 року.

Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Отже, в зв`язку з необхідністю отримання Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивач звернувся до нотаріуса, для подачі документів на оформлення спадщини, про що нотаріусом заведена відповідна спадкова справа за №65954040.

Однак нотаріусом, було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом по тій причині, що спадкодкоємцем не було представлено оригіналу правовстановлюючого документу на згаданий спадковий будинок, у зв`язку з чим позивач не зміг представити нотаріусу Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, як того вимагає Положення про порядок вчинення нотаріальних дій.

Так, дійсно у відповідності до п. п. 4.15, 4.18 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року за № 295/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, Витяг з Реєстру прав власності з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Тому, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, нотаріусом позивачу було роз`яснено про необхідність звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду.

Окрім цього, на даний час виготовити (отримати) правовстановлюючі документи на вказане майно не можливо через смерть спадкодавця ОСОБА_5 , оскільки її цивільна правоздатність, як фізичної особи, припинена у зв`язку із її смертю, а отримати дублікат правовстановлюючого документу на спадковий житловий будинок може лише її власник.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 - що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа.

В свою чергу право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна.(ч.2 ст.1299 ЦК України).

Отже, відсутність оригіналу правовстановлюючого документу стала причиною неможливості оформлення спадкових документів на спадковий житловий будинок, згідно до заповіту після смерті ОСОБА_5 в нотаріуса.

З урахуванням всього вищевикладеного, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу щодо спадкового житлового будинку, позивач вважає, що існують обставини, які є підставою для визнання за ним права власності на спадковий житловий будинок в судовому порядку, оскільки іншого способу захисту своїх спадкових прав та свого права власності в позивача немає.

В судовому засіданні встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивачки за зустрічним позовом - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , після смерті якої відкрилася спадщина за законом, в частині, спадкового житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_2 .

На випадок своєї смерті спадкодавець ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , склала Заповіт , на користь своєї доньки-відповідачки ОСОБА_2 , в частині земельної (частки) паю.

У відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 , спадщину після смерті баби ОСОБА_5 прийняла, та звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Спадкоємцем, згідно до ст.1241 ЦК України, до спадкового майна ОСОБА_5 , є її чоловік - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також мати позивачки - відповідачка ОСОБА_2 , яка не заперечує проти прийняття спадщини в частині спадкового житлового будинку позивачкою ОСОБА_2 .

Крім позивачки за первісним позовом ОСОБА_3 , спадкоємцями, що звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини є рідна донька спадкодавця - відповідач ОСОБА_2 , а також відповідач-позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4 , які також не заперечують проти прийняття позивачкою ОСОБА_3 спадщини на спадковий житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до виготовленого Технічного паспорту від 06.08.2020 року та Довідки від 18.12.2020 року, вбачається, що на спадковий житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_2 , відсутні правовстановлюючі документи.

Крім того, як вбачається із Довідки виконкому Пийтерфолівської сільської ради Виноградівського району за №02-23/1051 від 23.12.2020 року, спадковий житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_2 , згідно до по господарської книги за №9, номер об`єкта по господарського обліку №02-1042-1, рахується за ОСОБА_5 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Отже, в зв`язку з необхідністю отримання Свідоцтва про право на спадщину, позивач звернулася до нотаріуса для подачі документів на оформлення спадщини, про що нотаріусом заведена відповідна спадкова справа за №65954040.

Однак нотаріусом, було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину по тій причині, що спадкодкоємцем не було представлено правовстановлюючого документу на згаданий спадковий будинок, у зв`язку з чим позивач не змогла представити нотаріусу Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, як того вимагає Положення про порядок вчинення нотаріальних дій.

Так, дійсно у відповідності до п. п. 4.15, 4.18 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року за № 295/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, Витяг з Реєстру прав власності з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Тому, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу на спадковий житловий будинок, нотаріусом позивачу було роз`яснено про необхідність звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Відповідно до ст.10-13 глави ІІІ Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31. 01.1966 року, затвердженої заступником міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої заступником голови Верховного суду Української РСР 15.01.1966 року (втратила чинність 19.01.1996 року), при відсутності правовстановлюючих документів право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради та висновком інвентар бюро. Як випливає з цього нормативного акту, запис у по господарській книзі є акт органу влади, що підтверджує право приватної власності.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року").

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів").

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, є всі правові підстави для задоволення первісного та зустрічного позову.

На підставі 355, 357, 368, 370, 372, 392, 1218,1226,1258,1261,1268 ЦК України, керуючись ст.ст.258, ст.263, ст.265, ч.1 ст.268, 273 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власносності на спадкове майно - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , мешканцем АДРЕСА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), право власності в цілому на житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 , загальною площею 52,0 кв.м. в тому числі житлова 33,7 кв. м.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно задоволити.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , мешканкою АДРЕСА_3 (ІПН НОМЕР_2 ), право власності в цілому на житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_2 , загальною площею 24,6 кв.м. в тому числі житлова 16,2 кв. м.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючийВ. В. Леньо