Справа № 450/4425/19 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/811/2752/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровської Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 серпня 2020 року в складі судді Кукси Д.А. у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Хегельманн Транспорте Юкрейн» про поновлення на роботі,-

встановила:

У грудні 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Львівської філії ТзОВ «Хегельманн Транспорте Юкрейн» про поновлення на роботі.

Вимоги обгрунтовувала тим, що була прийнята на роботу на посаду менеджера із зовнішньоекономічної діяльності до Львівської філії «Хегельманн Транспорте Юкрейн» з 02.10.2019 згідно строкового трудового договору терміном на 12 місяців. При цьому, 12.11.2019 отримала повідомлення про звільнення з роботи за результатами випробування у зв`язку із встановленням невідповідності займаній посаді під час строку випробування. Вважає звільнення з роботи незаконним, просить зобов`язати відповідача поновити її на роботі та виплатити заробітну плату з часу поновлення на роботі.

Оскаржуваним рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 серпня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Хегельманн Транспорте Юкрейн» про поновлення на роботі відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивачка ОСОБА_1 , вважає рішення незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі зазначає, що стороною відповідача подано до суду Положення про Львівську філію ТзОВ «Хегельман Транспорте Юкрейн», згідно якого філія не є юридичною особою, при цьому у п. 3.2. чітко визначено, що Філія може набувати майнових чи немайнових прав, нести обов`язки, бути позивачем чи відповідачем в судах та господарських судах.

Вважає, що суд в порушення процесуальних вимог, лише після спливу восьми місяців дійшов висновку, що відповідач неналежний, при цьому, на переконання апелянти, мав би вирішувати таке до відкриття провадження у справі чи хоча б на першому підготовчому судовому засіданні.

На думку апелянтки, доказування у даній справі покладається на відповідача, при цьому вважає, що доказова база у даній справі відсутня.

Звертає увагу на те, що випробування не встановлюється при прийнятті на роботу для осіб, з якими укладається строковий трудовий договір терміном на 12 місяців.

Протиправні дії та рішення роботодавця не можуть породжувати жодних правомірних наслідків.

Оскільки справа по суті жодного разу не розглядалася, подала суду клопотання про розгляд справи на основі наявних матеріалів за відсутності відповідача, з врахуванням клопотань останнього про відкладення розгляду справи, оскільки вважала, що суд має достатньо підстав для задоволення позову.

Просить скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 серпня 2020 року та повернути справу до суду першої інстанції для розгляду по суті згідно із ст. 387 ЦПК України.

26.11.2020 на адресу апеляційного суду надійшов відзив Львівської філії ТзОВ «Хегельманн Транспорте Юкрейн» на апеляційну скаргу, обґрунтування якого зводяться до того, що відповідач не є юридичною особою, тому не може відповідати за пред`явленими вимогами, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. До відзиву додано Положення про Львівську філію ТзОВ «Хегельманн Транспорте Юкрейн» в редакції від 14.09.2020.

30.11.2020 на адресу апеляційного суду надійшла відповідь ОСОБА_1 на відзив, у якій остання звертає увагу на час внесення відповідачем змін у свій внутрішній документ та намагання відповідача уникнути відповідальності.

Позивач ОСОБА_1 та представник відповідача Львівської філіії ТзОВ «Хегельманн Транспорте Юкрейн», будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток на їх офіційні електронні адреси, в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України,фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог місцевий суд виходив з того, що позивачка пред`явила позов до Львівської філії ТзОВ «Хегельманн Транспорте Юкрейн», яка не є юридичною особою, відтак не може відповідати за таким, що свідчить про пред`явлення позову до неналежного відповідача.

При цьому, суд врахував, що слідуючи принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи, відтак дійшов висновку, що на зазначеного стороною позивача відповідача Львівську філію ТзОВ «Хегельманн Транспорте Юкрейн» не можуть бути покладені ті обов`язки, про вчинення яких заявила ОСОБА_1 у поданій до суду позовній заяві.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення колегія суддів виходить з такого.

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (стаття 4 КЗпП України).

Згідно із частиною 2 статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ст.ст. 2-1, 5-1 КЗпП України держава забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин, крім цього, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Судом встановлено, що з 02.10.2019 позивачка ОСОБА_1 була прийнята на роботу на посаду менеджера із зовнішньоекономічної діяльності у Львівську філію ТзОВ «Хегельманн Транспорте Юкрейн» згідно строкового трудового договору терміном на 12 місяців, що підтверджується копією трудового договору № 24 (а.с. 4-7).

Додатком № 1 до Трудового договору визначено розмір винагороди працівника (а.с. 8)

12.11.2019 позивачка ОСОБА_1 отримала повідомлення про звільнення за результатами випробування, у зв`язку із встановленням невідповідності займаній посаді під час строку випробування, що підтверджується копією повідомлення №02/19 від 12.11.2019, з яким позивачка ознайомлена, та як сама зазначила, цього ж дня його отримала.

Звертаючись із позовними вимогами ОСОБА_1 вважає звільнення незаконним, просить зобов`язати відповідача поновити її на роботі та виплатити заробітну плату з часу поновлення на роботі, правова позиція останньої зводиться до того, що роботодавцем в супереч ст. 26 КЗпП України було встановлено випробування, не погоджується з підставами повідомлення про звільнення, тобто доповідними колег та особистим поясненням, оскільки вважає такі сфабрикованими.

Подаючи відзив та фактично заперечуючи позовні вимоги відповідач Львівська філія ТзОВ «Хегельманн Транспорте Юкрейн» відповідні обґрунтування зводить до того, що встановлення випробування для позивачки відповідали вимогам закону, до відзиву додано копії матеріалів, які пов`язані з працевлаштуванням, виконанням відповідної роботи та звільненням позивачки (заява, накази, доповідні, акт).

Зважаючи на те, що умовами трудового договору № 24 від 02.10.2019, який підписаний сторонами, тобто позивачкою та директором відповідача, визначено порядок встановлення випробувального терміну, при цьому жодна із сторін такий договір чи його пункт у відповідній частині не оскаржувала, не є такі і предметом даного спору, позивачка була фактично допущеною до роботи та своїм підписом засвідчила згоду з таким, колегія суддів не приймає до уваги доводи позивачки щодо неправомірності, на її думку, встановлення їй випробувального терміну.

В свою чергу, статтею 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачами і відповідачами можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Виходячи з положень цивільного процесуального законодавства відповідач це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є виключним правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обгрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

Як беззаперечно вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 звернувшись до суду з позовними вимогами, предметом яких є поновлення на роботі та виплата заробітної плати, в позовній заяві визначила відповідачем Львівську філію ТзОВ «Хегельманн Транспорте Юкрейн».

Слідуючи принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України), суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша та третя статті 13 ЦПК України).

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Як вже зазначалося, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, при цьому, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц та від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц).

За змістом частини 5 ст. 12 ЦПК України, на суд покладається обов`язок щодо сприяння всебічному і повному з`ясуванню обставин справи шляхом роз`яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов`язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.

Так, дійсно з матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи в суді першої інстанції стороною відповідача подано суду копію Положення про Львівську філію ТзОВ «Хегельманн Транспорте Юкрейн» в редакції від 13.08.2019 з якого слідує, що Філія є відокремленим підрозділом Товариства та не має статусу юридичної особи (п.3.1 Положення), здійснює зовнішньоекономічну та господарську діяльність від імені Товариства (п .3.3 Положення).

Цим же положенням передбачено, що філія може набувати майнових і особистих немайнових прав і нести обов`язки, може бути позивачем і відповідачем в судах та господарських судах (п. 3.2 Положення).

У Розділі Трудові відносини Положення передбачено право директора Філії приймати на роботу та звільняти працівників Філії, укладати з ними трудові контракти, застосовувати заохочення та дисциплінарні стягнення, притягати до матеріальної відповідальності.

Поряд з цим, як правильно підкреслює позивачка ОСОБА_1 , до відзиву на апеляційну скаргу відповідачем долучено Положення про Львівську філію ТзОВ «Хегельманн Транспорте Юкрейн» в редакції від 14.09.2020, тобто редакцію, яка затверджена Загальними зборами учасників ТзОВ «Хегельманн Транспорте Юкрейн» вже після ухвалення оскаржуваного рішення у даній справі.

При цьому, у цій редакції виключено пункт з приводу того, що Філія може набувати майнових і особистих немайнових прав і нести обов`язки, може бути позивачем і відповідачем в судах та господарських судах.

Відповідно до статті 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру.

В свою чергу, здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Враховуючи наведене та незважаючи на те, що згідно попередньої редакції Положення про Львівську філію ТзОВ «Хегельманн Транспорте Юкрейн» передбачено право Філії бути позивачем і відповідачем в судах та господарських судах, колегія суддів виходить з того, що ЦК України, як нормативно-правовий акт, який має вищу юридичну силу та ЦПК України, яким, зокрема, встановлено порядок здійснення цивільного судочинства, чітко визначено, що філія, як відокремлений підрозділ юридичної особи, не може бути відповідачем у справі, оскільки не є юридичною особою, тобто в силу відсутності у неї правосуб`єктності.

При цьому, Положення про Філію є документом, який затверджується юридичною особою, що її створила і визначає її діяльність, тобто таке по своїй суті, в принципі не може вступати у конкуренцію із нормами закону в частині визначення цивільної процесуальної дієздатності філії.

Таким чином, враховуючи наведені вище обставини справи та норми закону, колегія суддів погоджується з висновком районного суду з приводу суб`єктного складу даного спору, а саме те, що відповідачем у даній справі є Львівська філія ТзОВ «Хегельманн Транспорте Юкрейн», яка не є юридичною особою, що як наслідок свідчить про те, що позов пред`явлений до неналежного позивача.

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених в частинах 1 та 2 цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Таким чином, наведеними нормами процесуального закону визначено, що вирішення питання щодо заміни належного відповідача, залучення до участі у справі співвідповідача здійснюється лише під час розгляду справи в суді першої інстанції до початку розгляду справи по суті, при цьому суд позбавлений процесуальної можливості здійснити заміну неналежного відповідача належним при відсутності клопотання позивача.

Частина 2 ст. 61 Конституції України гарантує, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин, суд відмовляє у задоволенні позову, що спростовує відповідні доводи апеляційної скарги.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування висновків суду першої інстанції, які можуть бути підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 09 лютого 2021 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк