Справа № 447/3005/19 Головуючий у 1 інстанції: Бачун О.І.
Провадження № 22-ц/811/2413/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк Н.П.,

секретаря Жукровської Х.І.

з участю апелянтки ОСОБА_1 , представника апелянтки ОСОБА_2 , представника апелянта ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 23 січня 2020 року та додаткове рішення цього ж суду від 12 травня 2020 року в складі судді Бачуна О.І. у справі за заявою ОСОБА_5 , зацікавлена особа Львівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області про встановлення факту батьківства,-

встановила:

У грудні 2019 року заявниця ОСОБА_5 звернулася до суду із заявою про встановлення факту батьківства.

Вимоги обґрунтовувала тим, що їй було 14 років коли її мати ОСОБА_6 розказала, що ОСОБА_7 є її батьком. Після смерті матері, її батько продовжував спілкуватися з нею та допомагав їй. Зазначила, що коли вона відновлювала свої документи у відділі РАЦС їй повідомили, що запис про батька при реєстрації її народження внесено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

Просила встановити батьківство ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно дитини ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , зобов`язати Львівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області внести відповідні зміни до актового запису про народження № 4668 від 30.07.1968 року.

Оскаржуваним рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 23 січня 2020 рокузаяву задоволено.

Встановлено факт батьківства ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно дитини ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 року

Зобов`язано Львівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області внести зміни до актового запису про народження № 4668 від 30.07.1968 року, складений міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівськогго міського управління юстиції, на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме у графі відомості про батька, записати батьком « ОСОБА_7 », ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України», а в графі по батькові дитини змінити з " ОСОБА_5 " на " ОСОБА_5 ".

12 травня 2020 року Миколаївський районний суд Львівської області ухвалив додаткове рішення, яким зобов`язано Львівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області внести зміни до актового запису про народження № 4668 від 30.07.1968 року, складений міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, на ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме у графі прізвище дитини змінити з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_5 ».

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , участі у справі не брала, про оскаржуване рішення дізналася з кримінального провадження № 0000061 від 16 червня 2020 року за ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України, яке перебуває у провадженні Франківського ВП ГУ НП у Львівській області, вважає рішення таким, що ухвалене внаслідок неповного з`ясування обставин у справі, з грубим порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що в оскаржуваному рішенні не аргументовано того факту, що померлий ОСОБА_7 визнавав ОСОБА_5 своєю дочкою до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Також, покликається на те, що в окремому провадженні не може бути встановлено факту родинних відносин, якщо заявник порушує справу з метою підтвердити в наступному своє право на жиле приміщення або на обмін жилого приміщення.

Зокрема, зазначає, що ОСОБА_5 вчиняла дії з метою спадкування за законом після смерті доньки ОСОБА_7 - ОСОБА_13 та заволодіння квартирою.

Покликається на спадкову справу № 64914243, спадкодавець ОСОБА_13 , з якої слідує, що із заявами про прийняття спадщини після смерті останньої звернулися ОСОБА_1 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

При цьому, у провадженні Галицького районного суду м. Львова перебуває цивільна справа № 461/4532/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_14 , ОСОБА_15 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Крім цього, на даний час, за заявою ОСОБА_1 відкрите кримінальне провадження № 0000061 від 16.06.2020 за ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України, у зв`язку з намаганням невстановленими особами шахрайським способом заволодіти майном померлої ОСОБА_13 .

Звертає увагу, що 23.06.2020 ОСОБА_13 ( ОСОБА_5 ) відчужила квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_16 .

В межах розгляду цивільної справи № 461/5858/20 за позовом ОСОБА_1 оскаржується договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Просить скасувати рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 23 січня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про встановлення факту батьківства, вирішити питання судових витрат.

В апеляційні скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 зазначає, що не погоджується з оскаржуваним рішенням, вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Покликається на те, що його довіритель є троюрідним братом померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 у Львові ОСОБА_5 , яка проживала одна, одружена не була, рідних братів та сестер не мала, відтак ОСОБА_3 подав заяву до П`ятої Львівської державної нотаріального контори про прийняття спадщини.

Описуючи родинні відносини з покійною ОСОБА_13 та обставини її смерті, вважає, що ОСОБА_5 незаконно звернулася до суду із заявою про встановлення батьківства, оскільки ніколи не проживала і не була зареєстрована в м. Новий Розділ, Миколаївського району, а копія її паспорту є підробленою, вона не була і не могла бути позашлюбною дочкою ОСОБА_7 , якого не знала при житті.

Стверджує, що в судовому засіданні ОСОБА_5 дала неправдиві пояснення з приводу того, що ОСОБА_7 , похований в м. Львові на Сихівському кладовищі, а вона часто ходить на його могилу, оскільки ОСОБА_7 похований у м. Володимир-Волинський, Волинської області.

Звертає увагу, що звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заявник повинен вказати мету встановлення відповідного факту, при цьому заявниця не вказала справжньої мети, а саме бажання отримати спадщину, не зазначено про відсутність інших спадкоємців, тобто відсутності спору про право.

Також, покликається на кримінальне провадження № 0000061 від 16.06.2020 за ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України, з якого вбачається, що ОСОБА_5 часто змінювала адреси реєстрації, що пояснюється необхідністю вчинення окремих процесуальних дій з метою заволодіння квартирою АДРЕСА_1 , як спадщиною після смерті ОСОБА_13 .

Просить скасувати рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 23 січня 2020 року та додаткове рішення цього ж суду від 12 травня 2020 року та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви відмовити.

В судовому засіданні апелянтка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 , а також представник апелянта ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , апеляційні скарги підтримали, в обґрунтування надали пояснення, аналогічні доводам скарги.

Заявник ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_18 в судове засідання не прибули, представник ОСОБА_18 подав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із участю 08.02.2021 у невідкладних слідчих діях в м. Житомирі та несприятливими погодними умовами, немає можливості прибути в судове засідання, при цьому на підтвердження зазначених обставин доказів не подав.

Крім цього, 05.02.2021 представник заявника ОСОБА_19 звернувся з клопотанням про зупинення провадження у справі за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 23 січня 2020 року про встановлення юридичного факту, до набрання законної сили судовими рішеннями у цивільній справі № 461/4532/20 за заявою ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту та у цивільній справі № 461/8266/20 за заявою ОСОБА_3 про встановлення юридичного факту, у задоволенні якого відмовлено ухвалою судового засідання від 09 лютого 2021 року.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно задовольнити частково враховуючи таке.

Згідно із ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що закон розрізняє порядок визначення походження дитини від батька шляхом визнання батьківства - про що позов заявляється до особи, яка вважається батьком дитини, або нею самою, та шляхом встановлення факту батьківства у разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини.

Врахувавши, що відповідно до ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду та те, що заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу, суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 є батьком ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , матір`ю якої була ОСОБА_6 , а відомості про батька відсутні.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік фактів, що мають юридичне значення та які встановлюються в судовому порядку передбачений у ч.ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утримання; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного чи природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

Згідно із ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

У пункті 1 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" (зі змінами і доповненнями) зазначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_5 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення та просила встановити факт, що ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є її батьком.

При цьому заявниця зазначала, що про такі обставини їй розповіла її мати ОСОБА_6 , а покійний ОСОБА_7 під час однієї із розмов розповів їй про те, що не жив разом з нею та її матір`ю, оскільки мав іншу жінку.

Також стверджувала, що єдиним способом встановити факт батьківства та відновити справедливість є подання цієї заяви, оскільки відомості про її батька були внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

Зважаючи на відсутність будь яких фактичних даних з приводу спірних правовідносин, які б були подані ОСОБА_5 чи встановлені в межах окремого провадження районним судом, колегія суддів змушена давати оцінку таким крізь призму поданих апелянтами доказів, з врахуванням положень ст. 367 ЦПК України.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_6 у віці 61 рік померла ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_7 , актовий запис № 478, яка проживала та була зареєстрована у АДРЕСА_1 (а.с. 48).

31.03.2020 ОСОБА_5 (заявниця у даній справі) звернулася до приватного нотаріуса про прийняття спадщини після смерті своєї сестри ОСОБА_13 , повідомила, що інших спадкоємців крім неї не має (а.с. 73).

Тобто, встановивши в судовому порядку факт батьківства ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо себе, заявниця ОСОБА_5 повторно отримала свідоцтво про народження, де її батьком значився ОСОБА_7 , який був батьком покійної ОСОБА_13 , а матір`ю ОСОБА_6 (а.с. 74).

В подальшому, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом від 19.06.2020 та провівши державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , заявниця ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ), на підставі договору купівлі-продажу від 23.06.2020 відчужила таку ОСОБА_16 (а.с. 53).

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Згідно із ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

З точки зору закону під спором про право в справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви.

Процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість.

Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року (справа №640/10329/16).

Звертаючись до суду із заявою ОСОБА_5 фактично не зазначила правової та фактичної підстав встановлення факту батьківства ОСОБА_7 щодо неї, натомість, як вбачається із поданих апелянтами доказів, встановлення такого факту заявниці було необхідним для реалізації права на спадщину після померлої ОСОБА_5 , ставши, в силу оскаржуваного судового рішення її рідною сестрою, тобто спадкоємцем першої черги за законом.

В свою чергу, із заявою від 18.11.2019 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 звернулася також ОСОБА_1 , зазначивши у заяви, що проживала із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (а.с. 49).

21.08.2020 заяву П`ятій Львівській державній нотаріальній конторі про призупинення провадження у спадковій справі подав ОСОБА_3 , як троюрідний брат покійної ОСОБА_5 та спадкоємець п`ятої черги, останній також просив про вжиття заходів щодо недопущення спадкування майна покійної сторонніми особами, а також повідомив, що має намір звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини (а.с. 77).

Крім цього, ОСОБА_1 є заявником у кримінальному провадженні №0000061 від 16.06.2020 за ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України, у зв`язку з намаганням невстановленими особами шахрайським способом заволодіти майном померлої ОСОБА_5 .

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке здійснюється за заповітом або за законом.

За положеннями статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України).

Враховуючи наведене та те, що, як вбачається із матеріалів справи, заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_5 подала до суду в порядку окремого провадження саме з метою отримати можливість спадкувати майно покійної ОСОБА_5 та оформлення його в подальшому, яке фактично через три дні після реєстрації відчужила, при цьому у спадкодавця ОСОБА_5 є інші спадкоємці за законом, які не відмовляються від своїх спадкових прав, колегія суддів приходить висновку, що під час розгляду справи виник спір про право, який повинен вирішуватися в порядку позовного провадження, однак суд першої інстанції даних обставин не врахував, тому ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права, яке необхідно скасувати із залишенням заяви без розгляду.

З наведених підстав не підлягають до задоволення апеляційні скарги частині вимог про ухвалення апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_5 про встановлення факту батьківства, тобто розгляду такої по суті вимог.

Крім цього, за наявності підстав для часткового задоволення апеляційних скарг, що має наслідком скасування оскаржуваного рішення, скасуванню підлягає і додаткове рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 12 травня 2020 року, як таке, що ухвалене на його виконання та не може існувати окремо у спірних правовідносинах, регулюючи такі.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з ОСОБА_5 необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 576 грн. 30 коп. сплачений ними за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 4 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 23 січня 2020 року та додаткове рішення цього ж суду від 12 травня 2020 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_5 , зацікавлена особа Львівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управліня юстиції у Львівській області про встановлення факту батьківства - залишити без розгляду.

Роз`яснити заявниці ОСОБА_5 , що вона має право подати позов на загальних підставах.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 576 грн. 30 коп. кожному, який сплачений ними за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 10 лютого 2021 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк