Справа № 766/3275/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2021 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Майдан С.І.,

при секретарі Романенко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування частини домоволодіння,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, позовні вимоги обґрунтував тим, що 03.06.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір дарування належних йому 5/6 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводиною І.М. за реєстровим №1099. Вказаний договір був укладений всупереч дійсній волі позивача, із порушенням вимог чинного законодавства, а тому підлягає визнанню судом недійсним. У 2011 році позивачка працювала в гральному бізнесі, де у вересні 2011 року познайомилися з ОСОБА_3 , який ввійшовши до позивачки в довіру, з січня 2012 року почав брати у неї гроші в борг сам, а згодом з гр. ОСОБА_4 . Вказані особи брали гроші в борг, при цьому, не повертаючи отримані від позивачки кошти до каси, а позивачка відновлювала касу за свій рахунок. Згодом позивачка позичила ОСОБА_3 12320 грн., про що останній написав розписку від 11.06.2012 року, і зобов`язався повернути вказану суму до 12.06.2012 року, але до травня 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не повернули позивачці вказану суму. В травні 2013 року вони приїхали до позивачки додому і повідомили, що можуть повернути взяті у борг кошти у розмірі 12320 грн., оскільки у ОСОБА_4 в Криму є три земельні ділянки, на оформлення (приватизацію) яких потрібні гроші. Застосувавши до позивачки психічний тиск, повідомили, що в разі надання нею необхідної суми, ОСОБА_4 зможе приватизувати земельні ділянки, продати і повністю розрахуватися з боргом, а в разі ненадання їм коштів вона взагалі нічого не отримає, оскільки у них такої суми немає. Позивач відмовилася надавати кошти. Тоді ОСОБА_4 повідомив, що в нього є людина на ім`я ОСОБА_5 , який під заставу нерухомості може надати необхідну кількість грошей. Коли позивачка відмовилася, їй повідомили, що вона не отримає позичених нею грошей, оскільки у позичальника їх немає. Сподіваючись, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повернуть позивачці позичені 12320 грн., ОСОБА_1 позичила у відповідача, який є братом ОСОБА_6 , 10000 доларів США. Натомість як гарантію повернення вказаного боргу сторони уклали спірний договір дарування належних позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.06.2002 року та на підставі договору дарування від 22.08.2003 року, 5/6 частин домоволодіння АДРЕСА_1 . Іншим співвласником даного домоволодіння, а саме 1/6 частини є сестра позивача ОСОБА_7 . При цьому в день укладення спірного договору дарування в присутності свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_4 позивач написала розписку про отримання від відповідача ОСОБА_2 грошових коштів. Отриманні від відповідача кошти у вказаній сумі, позивач в цей же день 03.06.2013 року передала ОСОБА_4 , в присутності свідків, а саме: ОСОБА_3 та ОСОБА_9 . Однак по теперішній час ОСОБА_4 та ОСОБА_8 заборговані кошти позивачу не повернули. Херсонським міським судом Херсонської області відносно ОСОБА_3 розглядається кримінальне провадження за ч.2 ст.190 КК України за фактом здійснення шахрайських дій і в межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_1 визнано однією із потерпілих. Відносно ОСОБА_4 також відкрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 19.04.2014 року за фактом незаконного заволодіння 10000 доларів США. Таким чином, спірний договір дарування належного позивачу майна, який був укладений поза її дійсною волею, та під впливом обману, підлягає визнанню недійсним. Так, із відповідачем ОСОБА_2 до часу укладення спірного договору позивач знайома особисто не була, побачила останнього раз 03.03.2013 року у нотаріальній конторі при безпосередньому посвідченні договору дарування, і відповідно позивач не мала на меті безоплатно передавати своє майно у власність незнайомій їй людині. По теперішній час ОСОБА_1 проживає у спірному будинку, який є її єдиним житлом, несе всі витрати на утримання будинку, сплачує комунальні послуги. Натомість відповідач у спірний будинок не вселився, не має від нього ключів, не несе жодних витрат на утримання будинку, з часу укладення договору дарування від 03.06.2013 року фактично не вступив в управління майном, що вказує на недійсність вказаного правочину. У зв`язку з викладеним, позивач просить визнати недійсним договір дарування 5/6 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 03.06.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводиною І.М. за реєстровим №1099.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.05.2016 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 31.08.2018 року розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 06.11.2018 року задоволено клопотання представника позивача про виклик для допиту в якості свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , долучено до матеріалів цивільної справи додаткові докази та витребувано у приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Воєводіної І.М., а саме: завірені належним чином копії матеріалів, що містяться в нотаріальній справі та були підставою для посвідчення договору дарування 5/6 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , укладеного 03.06.2013 року між ОСОБА_1 , як дарувальником, та ОСОБА_2 , як обдарованим, посвідченого за реєстровим №1099.

Ухвалою суду від 20.12.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач, представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. В останнє судове засідання не з`явились, представник позивача ОСОБА_14 надала до суду заяву, якою просила справу розглядати за відсутності позивача та представника позивача, наполягає на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, вважав позов безпідставним, просив відмовити у його задоволенні. В останнє судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд прийшов наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно розписки від 11.06.2012 року ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 12320 грн., зобов`язався їх повернути до 12.06.2012 року.

03.06.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводиною І.М., за реєстровим №1099. Відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала безоплатно ОСОБА_2 , а останній прийняв у власність 5/6 часток у спільній частковій власності на житловий будинок з відповідною часткою надвірних споруд та будівель під номером АДРЕСА_2 .

Згідно розписки від 03.06.2013 року ОСОБА_1 в присутності двох свідків отримала грошові кошти за подаровану 5/6 частку будинку за адресою: АДРЕСА_3 від ОСОБА_15 в розмірі 10000 доларів США. Претензій ніяких, а також у фінансовому плані не має.

Згідно розписки від 03.06.2013 року ОСОБА_4 взяв в позику у ОСОБА_1 10000 доларів США в присутності двох свідків.

З матеріалів, наданих приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводіною І.М., що містяться в нотаріальній справі та були підставою для посвідчення договору дарування 5/6 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , укладеного 03.06.2013 року між ОСОБА_1 , як дарувальником, та ОСОБА_2 , як обдарованим, посвідченого за реєстровим №1099, судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 22.08.2003 року належить 2/3 частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.09.2008 року. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.06.2002 року ОСОБА_1 , її сестра ОСОБА_7 та матір ОСОБА_16 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_17 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рівних частках кожний, що складається з 1/2 частини житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_4 . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.06.2013 року ОСОБА_1 є власником 5/6 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 . Заявою приватному нотаріусу Херсонського міського нотаріального округу Воєводіній І.М. від 03.06.2013 року ОСОБА_1 підтвердила, що не позбавлена дієздатності, не перебуває під опікою та піклуванням, не страждає захворюваннями, що перешкоджають розумінню та усвідомленню суті та значення змісту заяви, а також стверджує про відсутність будь-якого стороннього впливу на її волевиявлення при підписанні цієї заяви, про що свідчить її особистий підпис на цій заяві.

Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 05.05.2014 року визнано договір дарування 5/6 часток у спільній частковій власності на житловий будинок з відповідною часткою надвірних споруд та будівель під номером АДРЕСА_1 від 03.06.2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводіною І.М., реєстровий номер 1099, удаваним правочином. Угоду між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладену 03.06.2013 року, визнано договором застави. Договір застави, укладений 03.06.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнано недійсним. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом виселення особистого майна ОСОБА_1 , - відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 18.06.2014 року рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 05.05.2014 року у частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання договору дарування частини житлового будинку удаваним правочином, визнання укладеної угоди договором застави, визнання договору застави недійсним скасовано, постановлено нове. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання угоди удаваною, визнання укладеної угоди застави, визнання угоди застави нерухомого майна недійсним - відмовлено. В решті рішення суду залишено без змін.

Згідно довідки КП «Херсонське БТІ « ХОР від 11.09.2017 року №57-09-17 станом на 31.12.2012 року ОСОБА_1 належить 5/6 (1/6+2/3) частина домоволодіння по АДРЕСА_5 .

З витягів з кримінального провадження вбачається, що відносно ОСОБА_3 розглядається кримінальне провадження за ч.2 ст.190 КК України за фактом здійснення шахрайських дій, а саме заволодіння грошима і в межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_1 визнано однією із потерпілих. Відносно ОСОБА_4 також відкрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 19.04.2014 року за фактом незаконного заволодіння 10000 доларів США.

Згідно висновку Корабельного ВП ХВП ГУНП в Херсонській області за результатами розгляду матеріалів, зареєстрованих 29.03.2019 року за заявою ОСОБА_1 , яка мешкає: АДРЕСА_4 , про прийняття мір до осіб, котрі приїхали до неї за місцем проживання та намагалися проникнути до помешкання при цьому погрожували розправою, встановлено що в ході опитування стало відомо, що з того часу, як ОСОБА_1 звернулася до поліції дані особи більше не з`являлися, а погроз в її адресу більше не надходило. Встановити місцезнаходження останніх та опитати не виявилося можливим. Подальшу перевірку фактів, викладених у заяві закінчено та рекомендовано заявнику звернутися до суду в порядку приватного обвинувачення.

Відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Положеннями ч.2 ст.719 ЦК України передбачено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно вимог ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

До загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачених ст. 203 ЦК України, визначено: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до статті 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

З роз`яснень, які викладені в пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдарованого й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам статті 717 Цивільного кодексу України є підставою для визнання договору дарування недійсним на підставі частини третьої статті 203 та статті 229 ЦК України.

Аналогічні правові висновки міститься й у постановах Верховного Суду України від 18 червня 2014 року № 6-69цс14; від 21 жовтня 2015 року № 6-202цс15; від 02 грудня 2015 року № 6-2087цс15; від 16 березня 2016 року № 6-93цс16.

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування, позивач зазначила, що при укладенні договору дарування вона не мала на меті передавати його у власність відповідача, щодо неї було застосовано психологічний вплив, погрози неповернення позивачу боргу відповідачем, чим її було введено в оману.

Згідно ч.ч.10-13 ст.44 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Встановлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони з метою виключення можливості стороннього впливу на її волевиявлення. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 19 березня 2014 року (справа №6-9 цс 13) відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам статті 717 Цивільного кодексу України, є підставою для визнання договору дарування недійсним на підставі частини третьої статті 203 та статті 229 ЦК України.

Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

З матеріалів нотаріальної справи судом встановлено, що 03.06.2013 року позивачем ОСОБА_1 було надано нотаріусу заяву, якою вона підтвердила, що не позбавлена дієздатності, не перебуває під опікою та піклуванням, не страждає захворюваннями, що перешкоджають розумінню та усвідомленню суті та значення змісту заяви, а також стверджує про відсутність будь-якого стороннього впливу на її волевиявлення при підписанні цієї заяви, про що свідчить її особистий підпис на цій заяві.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків зі сторони позивача ОСОБА_18 та ОСОБА_13 підтвердили факт постійного проживання позивача в спірному будинку по АДРЕСА_4 . Свідок ОСОБА_18 була присутня при отриманні ОСОБА_2 від ОСОБА_1 10000 доларів США у борг. Також свідки підтвердили, що позивач продовжує проживати у подарованій частині житлового будинку та утримує її.

З наданих абонентських книжок та квитанцій ОСОБА_19 несе всі витрати на утримання будинку в період за 2016-2018 роки, сплачує комунальні послуги з електропостачання, газопостачання, водопостачання, вивозу побутових відходів.

Будь-яких інших доказів на підтвердження факту відсутності волевиявлення позивача в момент укладення оспорюванного договору дарування стороною позивача суду не надано, під час посвідчення спірного договору нотаріусом було дотримано вимоги ст.44 Закону України «По нотаріат», згідно якої нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину, про що свідчить заява позивача, підписана власноруч.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 18.06.2014 року за цивільною справою №667/11230/13-ц (22-ц/791/1972/14) встановлено, що 03.06.2013 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 уклали нотаріально посвідчений договір дарування, відповідно до умов якого, ОСОБА_1 безоплатно передала ОСОБА_2 належні їй на праві власності 5/6 часток у спільній частковій власності на житловий будинок з відповідною часткою надвірних споруд і будівель під номером АДРЕСА_1 . Згідно розписки ОСОБА_1 датованої днем укладення спірної угоди - 03.06.2013р., вона отримала за подаровані 5/6 часток домоволодіння від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 10 тис. доларів США. Вказану суму грошових коштів ОСОБА_1 того ж дня - 03.06.2013р. надала у позику ОСОБА_4 , що підтверджується його розпискою. Зміст розписки ОСОБА_1 , яка нею не оспорюється, узгоджується з поясненнями ОСОБА_2 про те, що вони уклали насправді з позивачкою договір купівлі-продажу, належного їй нерухомого майна, за яке він сплатив 10 тис.доларів США за обопільною домовленістю. З огляду на вищезазначене, вбачається, що сторони вчинили договір купівлі-продажу нерухомого майна.

З урахуванням встановлених судом обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, які задоволенню не підлягають.

Разом з цим, у відповідності до положень ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 355 ЦПК України, ст.ст.203, 215, 717, 718 ЦК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування частини домоволодіння відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до Херсонського апеляційного суду з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою Херсонського міського суду Херсонської області: https://court.gov.ua/sud2125/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.І.Майдан