Постанова

Іменем України

03 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 202/1261/19

провадження № 61-10522св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: ОСОБА_3 , приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 13 січня 2020 року у складі судді Кухтіна Г. О. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 червня 2020 року у складі колегії суддів: Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М., Каратаєвої Л. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заяви

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб: ОСОБА_3 , приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (далі - ПрАТ «Страхова група «ТАС») про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Позовна заява мотивована тим, що 07 вересня 2014 року о 08 год. 45 хв. на вул. Березинській у м. Дніпро в районі електроопори № 105, сталося зіткнення між автомобілем «Шкода Октавія», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобілем «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого автомобіль «Шкода Октавія» був пошкоджений.

Власником автомобіля «Шкода Октавія», державний номерний знак НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 .

ДТП сталась із вини ОСОБА_2 , про що свідчить постанова Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2015 року, у якій, встановлено, що згідно з висновком експерта ОСОБА_4 від 02 жовтня 2014 року № 10-14 при заданому механізмі ДТП водій автомобіля «ВАЗ» ОСОБА_2 виконував обгін і для забезпечення безпеки дорожнього руху повинен був діяти у відповідності з вимогами пунктів 10.1, 14.6 е) Правил дорожнього руху, мав технічну можливість уникнути дану дорожньо-транспортну пригоду; у дорожній обстановці дії водія автомобіля «ВАЗ» не відповідали вимогам пунктів 10.1, 14.6 е) Правил дорожнього руху, що знаходиться у причинному зв`язку з даною ДТП.

Позивач зазначила, що відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 26 вересня 2014 року № 2715 розмір матеріального збитку, спричиненого пошкодженням автомобіля «Шкода Октавія», державний номерний знак НОМЕР_1 , на час проведення експертного дослідження становив 15 201,48 грн.

У зв`язку з тривалим розглядом справи про адміністративне правопорушення і здорожчанням запчастин на автомобілі, на замовлення позивача, проведено додаткове експертне автотоварознавче дослідження від 09 жовтня 2015 року № 2515/1, відповідно до якого розмір матеріального збитку, спричиненого пошкодженням автомобіля «Шкода Октавія», державний номерний знак НОМЕР_1 , станом на 05 жовтня 2015 року становить 20 997,50 грн.

Крім оплати експертних досліджень, позивач понесла й інші витрати, а саме: оплата послуг експерта автотоварознавця за проведення оцінки вартості матеріального збитку у розмірах 650,00 грн та 350,00 грн; оплата проведення автотехнічного дослідження у розмірі 2 029,50 грн; оплата відправки телеграм ОСОБА_2 для його участі у проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 67,58 грн; оплата зняття/установка переднього бамперу в сумі 198,00 грн; проведення автотехнічної експертизи в сумі 2 114,00 грн.

Загальна вартість матеріального збитку, завданого їй внаслідок ДТП складає 26 406,98 грн.

Унаслідок вказаної ДТП їй також завдана моральна шкода, яка полягала є душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з пошкодженням автомобіля, у певних життєвих незручностях, у необхідності звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів, що вплинуло на стан її здоров`я.

Крім цього, позивач зазначила, щозверталася 31 липня 2017 року до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовними вимогами про відшкодування шкоди із ОСОБА_2 , спричиненої внаслідок ДТП, яка мала місце 07 вересня 2014 року. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 12 червня 2018 року позовні вимоги задоволено частково. Проте, 24 січня 2019 року Дніпровський апеляційний суд скасував зазначене судове рішення та ухвалив нове, яким у позові відмовлено.

В обґрунтування ухваленого рішення, суд апеляційної інстанції послався на те, що цивільно-правова відповідальність позивача на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС» і саме ця компанія не була залучена до участі у справі. Суд не перевірив також страховика відповідача та не з`ясував, чи був застрахований його автомобіль.

На підставі викладеного, позивач просила суд стягнути із ОСОБА_2 на її користь 26 406,98 грн у відшкодування матеріальної шкоди та 10 000,00 грн - моральної шкоди.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 13 січня 2020 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб: ОСОБА_3 , ПрАТ «Страхова група «ТАС», про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП закрито.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України підлягає закриттю, оскільки судом встановлено, що існує рішення у справі № 202/5000/17, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав, яке набрало законної сили.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

На ухвалу місцевого суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 червня 2020 року ухвалу місцевого суду залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції правильно встановив, що суб`єктний склад сторін у справі, предмет та підстави позовів є тотожними зі справою № 202/5000/17, у якій вже ухвалено судове рішення, а тому дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій посилаючись на неправильне застосування норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду місцевого суду та постанову суду апеляційної інстанції, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 14 вересня 2020 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції.

У жовтні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 25 січня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не належним чином дослідили матеріали справи; не звернули уваги на те, що у справі, рішення суду в якій набрало законної сили, та у справі, яка розглядається, суб`єктний склад сторін, предмет та підстави позовів не є тотожними, внаслідок чого дійшли помилкового висновку щодо закриття провадження у справі згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України; не враховано висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладений у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 640/7778/18 (провадження № 61-48585св18).

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди установили, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 12 червня 2018 року у справі № 202/5000/17 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди - 26 406,98 грн, моральної шкоди - 2 000,00 грн, судовий збір у розмірі - 1 280,00 грн (а. с. 61-62).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2019 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2018 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено (а. с. 63-65).

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована серед іншого тим, що до участі у справі не залучено на стороні відповідача страхову компанію - ПрАТ «Страхова група «ТАС» (зворот а. с. 64).

Ухвалою Верховного Суду від 12 лютого 2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню (а. с. 67).

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб: ОСОБА_3 , ПрАТ «Страхова група «ТАС», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП та просила суд стягнути із ОСОБА_2 на її користь 26 406,98 грн у відшкодування матеріальної шкоди та 10 000,00 грн - моральної шкоди.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою і другою статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Закриваючи провадження у справі відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України місцевий суд, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що набрало законної сили судове рішення ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Зазначений висновок є помилковим та свідчить про неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що суд апеляційної інстанції ухвалюючи нове рішення у справі № 202/5000/17, яким у задоволенні позову відмовлено, допустив явну описку зазначивши, що до участі у справі не залучено страховика позивача ПрАТ «Страхова група «ТАС» (зворот а. с. 64).

Із справи відомо, що звертаючись повторно до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП ОСОБА_1 як третю особу на виконання вказівки суду апеляційної інстанції у постанові від 24 січня 2019 року зазначила ПрАТ «Страхова група «ТАС» у якій застрахована її цивільно - правова відповідальність. Проте позивачем наведено суду доводи про те, що ця страхова компанія не може відшкодувати шкоду заподіяну їй відповідачем.

Враховуючи викладене, підстави позову у цивільній справі № 202/5000/17 та у цій справі не є ідентичними, тому висновки судів попередніх інстанцій про необхідність закриття провадження у справі є помилковими.

Крім того, пунктом 3 частини п`ятої статті 12 ЦПК України передбачено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

Між тим, суд першої інстанції, розглядаючи новий позов ОСОБА_1 , не зважаючи на наявність явної описки у постанові Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2019 року щодо залучення страховика позивача, не роз`яснив останній її право щодо залучення до справи, як співвідповідача компанії - страховика цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2 , а у разі відсутності застрахованої цивільно - правової відповідальності у нього - Моторного (транспортного) страхового бюро України, з огляду на пункт а) частини першої статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Суд апеляційної інстанції зазначену помилку не виправив.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга є обґрунтованою, а рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

За таких обставин касаційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. Під час розгляду справи суду належить урахувати викладене у цій постанові Верховного Суду, надати відповідну правову оцінку доказам та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 13 січня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 червня 2020 року скасувати.

Справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська
Судді: В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко С. Ю. Мартєв В. А. Стрільчук