Апеляційне провадження № 22-ц/824/2950/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи 755/4180/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Кузнєцової В.В.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

треті особи: державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Гаращенко Володимир Васильович,

ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа Банк», подану його представником Коваленко Ольгою Леонідівною,

на ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 16 березня 2020 року, постановлену в приміщенні суду під головуванням судді Яровенко Н.О., -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до АТ «Укрсоцбанк», треті особи: державний реєстратор комунального підприємтсва «Реєсртаційне бюро» Гаращенко В.В., ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію.

Разом з позовною заявою представником позивача ОСОБА_4 подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний об`єкт нерухомого майна: 000.

Вимоги заяви обґрунтовував тим, що 20 вересня 2019 року державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Гаращенко В. В. було здійснено реєстрацію права власності на предмет іпотеки за АТ «Укрсоцбанк», а саме на вище вказану квартиру.

Перехід права власності на належний позивачу предмет іпотеки відбувся незаконно (за відсутності правових підстав), що призвело до порушення прав, які підлягають захисту у судовому порядку.

Вважав, що невжиття заходів забезпечення позову, як накладення арешту на майно, може унеможливити ефективний захист порушених прав, за захистом яких позивач звернулася до суду, оскільки існує реальна загроза подальшого відчуження нерухомого майна та фактична неможливість його повернення.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 16 березня 2020 року заяву про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на нерухоме майно, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний об`єкт нерухомого майна: 000.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, представник АТ «Альфа-Банк» подала апеляційну скаргу та, вказуючи на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що позивач не надав до суду жодних доказів, які б підтверджували побоювання останнього про можливе відчуження нерухомого майна, яке є предметом спору, а отже, рішення суду про забезпечення позову не відповідає критеріям, встановленим ЦПК України, оскільки прийняте на підставі не обґрунтованого припущення, у зв`язку із чим підлягає скасуванню.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку статті 360 ЦПК України до суду апеляційної інстанції не надійшло.

В судовому засіданні представник АТ «Альфа-Банк» - Півторак Т.О. підтримав доводи апеляційної скарги з підстав в ній викладених, просив ухвалу суду скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 заперечував проти апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про розгляд справи повідомлені належно.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, суд першої інстанції виходив з того, що заходи забезпечення позову є співмірними з заявленими вимогами та вважав наявними достатні підстави того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим в майбутньому виконання рішення суду.

З вказаними висновком суду першої інстанції апеляційний суд погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачені статтею 150 цього Кодексу, заходи забезпечення позову.

Відповідно до п.п. 2,4 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії та забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Пленум Верховного Суду України у пункті 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

У провадженні Деснянського районного суду міста Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до АТ «Укрсоцбанк», треті особи: державний реєстратор КП «Реєсртаційне бюро» Гаращенко В.В., ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання протиправним та скасування рішення.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами існує спір щодо права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок чого ставиться питання про скасування рішення державного реєстратора про скасування реєстраційної дії права власності, яким встановлено право власності на майно, зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 за АТ «Альфа Банк».

Відповідно до п.п. 1, 8, 9 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав.

Відповідно до п.п. 1, 2 частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Колегія апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що з матеріалів, доданих до заяви про забезпечення позову, вбачається, що незабезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення про задоволення позову, якщо відносно спірного нерухомого майна будуть здійснені ще будь-які реєстраційні дії.

Підсумовуючи, викладене, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке стосується предмета спору, оскільки спосіб забезпечення позову відповідає пред`явленому позову.

Також, колегія суддів, порівнявши негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову (накладення арешту на квартиру) з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів (майно може бути відчужене), з урахуванням законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків забезпечення позову, враховуючи, що банк не обмежений у праві користуватися вказаним нерухомим майном, вважає, що вказані заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

При цьому колегія суддів зазначає, що обставини викладені в заяві про забезпечення позову вказують на наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа Банк» відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 16 березня2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 лютого 2021 року.

Суддя-доповідач

Судді: