Справа № 352/952/20
Провадження № 22-ц/4808/304/21
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М. М.
Суддя-доповідач Василишин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Горейко М.Д., Максюти І.О.,

секретаря Мельник О.В.

за участі представника апелянта Рокетської С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції , апеляційну скаргу АТ КБ ПриватБанк на рішення Тисменицького районного суду від 25 листопада 2020 року, у справі за позовом АТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банкіських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 29.09.2010 р., згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 10 000,00 грн

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на сайті, складає договір між банком та позичальником. Це підтверджується його підписом у анкеті-заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України.

В процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавав вчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитними зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою по рахунку.

Таким чином, в порушення ст.ст.509,256,1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.

В редакції Умов та Правил, що почали діяти з 01.03.2019 року, згідно п.2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що в разі порушення зобов`язання, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнтом, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК УКраїни встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки Універсальна, 84% - для картки Універсальна голд.

Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання клієнта вважаються простроченими.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язання за кредитним договором та з урахуванням коштів, внесених на погашення заборгованості, відповідач станом на 28.04.2020 року має заборгованість у розмірі 33 469,32 грн., яка складається з:

- 18 601,53 грн. заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. заборгованість за простроченим тілом кредиту;

- 6499,92 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України;

- 6297,90 грн. нарахована пеня;

- 500,0 грн (фіксована частина), 1569,97 грн. (процентна складова) штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача вищевказану заборгованість на користь АТ КБ «ПриватБанк», а також судові витрати.

Рішенням Тисменицького районного суду від 25 листопада 2020 року позов АТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користьАТ КБ ПриватБанк 10000,0 грн. заборгованості за кредитним договором, що складається з 10000 грн. заборгованості за тілом кредиту, у тому числі за простроченим тілом кредиту, та 628 (шістсот двадцять вісім) грн. 08 коп. судових витрат. У решті позову відмовлено.

АТ КБ ПриватБанк на рішення суду в частині не задоволених позовних вимог подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Посилаючись на ст.ст.633,634,640 ЦК України, апелянт вказав, що між банком та ОСОБА_1 був укладений договір приєднання. Згідно заяви від 29.09.2010 року відповідач особистим підписом погодився з тим, що анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами складають між банком та позивачем договір про надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які буди надані відповідачеві для ознайомлення в письмовому вигляді, про що свідчить його підпис на вказаній заяві.

Крім того, відповідачем було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки Універсальна, 30 днів пільгового періоду, в якій сторони обумовили: тип кредитної лінії, пільговий період 30 днів, базову відсоткову ставку за користування кредитом 3% в місяць (36% річних), розмір та строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір і порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, розмір штрафу при порушенні строків платежів по грошовим зобов`язанням.

На підставі анкети-заяви відповідачеві відкрито картковий рахунок та видано кредитну карку Універсальна з встановленим кредитним лімітом , який 12.07.2017 року був збільшений до 10 000,0 грн.

В подальшому картка перевипускалась і відповідач отримував нові картки, остання з них зі строком дії до березня 2021 року.

Під перевипуском картки слід розуміти випуск та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом відображається та враховується на перевипущеній картці. Після отримання кредитних карт відповідач активував їх та користувався ними, про що свідчать дані з виписки про рух коштів.

Апелянт зазначив, що банк просив стягнути з відповідача заборгованість за фактично отриманими кредитними коштами у розірі 18 601,53 грн., що становить заборгованість за простроченим тілом. Платіж за умовами договору включає плату за користування кредитом (передбачену Тарифами) та частину заборгованості за кредитом. У разі несвоєчасного чи не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу, сума кредиту вважається простроченою. Прострочений кредит це кредитн кошти, які були надані клієнту та не були повернуті у строк, передбачений договором. Крединий ліміт це поновлювальна кредина лінія, тобто позичальник, користуючись кредитним лімітом, може отримувати кошти в межах такого ліміту, вносити платежі на погашення заборгованості і знову використовувати кредитні кошти. Відтак заборгованість за тілом кредиту не є сталою, адже кожен конкретний проміжок часу розраховується в залежності від сум, які використані відповідачем та сум, внесених на погашення заборгованості. Однак судом ця обставина не взята до уваги.

Крім того, відповідач згідно Умов і Правил надання банківських послуг скористався послугою Миттєва розстрочка і саме тому заборгованість за тілом кредиту більша, ніж кредитний ліміт.

Апелянт не погоджується з рішенням суду в частині відмови у стягненні з відповідача неустойки (штрафів і пені), оскільки відповідач був належним чином повідомлений про підстави і порядок їх нарахування, на що вказує довідка про умови кредитування.

На думку апелянта, судом також безпідставно відмовлено у стягненні процетів згідно ст.625 ЦК України.

Так, довідкою про умови кредитування передбачено розмір та термін внесення щомісячних платежів. Як вбачається з розрахунку заборгованості та виписки по картрахунках, відповідач порушував умови договору щодо термінів погашення боргу та розмірів обов`язкового платежу, у звязку з чим у позивача виникло право на нарахування відповідачу процентів за ст.625 ЦК УКраїни.

З наведених підстав апелят просив скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким позовні вимоги банкув задоволити у повному обсязі. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта вимоги скарги підтримала в повному обсязі.

Належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з`явився.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про наявість підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позов та стягуючи з відповідача тіло кредиту у розмірі 10 000,0 грн., суд першої інстанції виходив з того, що відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який у подальшому збільшений до 10000 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки. Згідно розрахунку заборгованості станом на 30.09.2019 (а.с.9-16) за рахунок тіла кредиту банк, починаючи з липня 2015 р. до червня 2019 р., погашав відсотки, розмір та порядок стягнення яких з відповідачем погоджено не було. Позивач не надав належних, допустимих, достовірних і достатніх у своїй сукупності доказів на підтвердження заявленої до стягнення суми заборгованості за тілом кредиту у 18601,53 грн. заборгованості, у тому числі за простроченим тілом кредиту.

В частині відмови у стягненні пені та штрафів суд зазначив, що в анкеті-заяві від 29.09.2010 р. процентна ставка за користування кредитними коштами, а також розміри пені, штрафів та підстави стягнення штрафних санкцій не зазначені. Матеріали справи не містять підтверджень, що Тарифи, Умови та Правила надання банківських послуг, на які посилається позивач, є саме тими, з якими ознайомився і погодився позивач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. При цьому, суд зіслався на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р. у справі № 342/180/17 (провадження №14-131цс19).

Відмовляючи у стягненні 6499,92 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, суд першої інстанції виходив з того, що в анкеті-заяві від 29.09.2010 р. відсутні будь-які дані щодо строку дії кредитного договору, умов та порядку нарахування і сплати процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно ч.2 ст.625 ЦК України. З наданої банком довідки про надані відповідачу кредитні картки (а.с.27) остання картка № НОМЕР_1 відкрита 25.04.2017 р. і має термін дії до березня 2021 р. Таким чином, на час звернення позивача в суд з даним позовом термін дії вказаної картки не закінчився, а тому немає підстав вважати, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання. Відтак, умови для застосування санкцій, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, не наступили, а позов в цій частині є передчасним.

Рішення Тисменицького районного суду від 25 листопада 2020 року оскаржується тільки в частині не задоволених позовних вимог, тому апеляційний суд переглядає дане рішення тільки в цій частині. В іншій частині рішення суду не переглядається.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині з огляду на наступне.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банкіських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 29.09.2010 р., згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с. 28). У подальшому розмір кредитного ліміту збільшений до 10000 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с.26).

Апелянт (позивач) стверджує, що заява про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку становить між позичальником та банком договір про надання банківських послуг, а також, те, що відповідач ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ .

Крім того, відповідачем було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки Універсальна, 30 днів пільгового періоду, в якій сторони обумовили: тип кредитної лінії, пільговий період 30 днів, базову відсоткову ставку за користування кредитом 3% в місяць (36% річних), розмір та строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір і порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, розмір штрафу при порушенні строків платежів по грошовим зобов`язанням (а.с.100)

Із посиланням на вказані обставини, а також на те, що відповідач належним чином не виконував умови договору, банком надано розрахунок заборгованості станом на 28.04.2020 року має заборгованість у розмірі 33 469,32 грн., яка складається з:

- 18 601,53 грн. заборгованість за тілом кредиту, в тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту;

- 6499,92 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України;

- 6297,90 грн. нарахована пеня;

- 500,0 грн (фіксована частина), 1569,97 грн. (процентна складова) штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 29.09.2010 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, таким чином, уклав із банком договір банківського обслуговування, за умовами якого отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Факт отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними підтверджується випискою з рахунку відповідача, а наявність заборгованості за кредитним договором - розрахунком заборгованості, який відповідачем не спростований.

Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про стягнення з відповідача заборгованості за тілом (в т.ч. простроченим тілом) кредиту. Однак, вирішуючи спір в цій частині та стягуючи з відповідача лише 10 000 грн. заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції не спростував представлений позивачем розрахунок заборгованості за тілом кредиту на суму 18 601,53 грн.

Посилання суду на те, що за рахунок тіла кредиту банк, починаючи з липня 2015 р. до червня 2019 р., погашав відсотки, розмір та порядок стягнення яких з відповідачем погоджено не було, колегія суддів відхиляє, оскільки з довідки про умови кредитування вбачається , що відповідач погодив відсоткову ставку процентів, нарахування пені за прострочення та штрафу. Норм, які порушено позивачем при такому зарахуванні суд не вказав, тоді як у справі наявна заява-анкета про отримання кредитних коштів, яка підписана відповідачем, а розрахунок боргу ним не спростовано.

Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, банк просив, окрім тіла кредиту, стягнути пеню за несвоєчасне погашення заборгованості та штрафи за порушення термінів платежів.

Відмовляючи у задоволенні вказаних вимог, суд першої інстанції зіслався на правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19, відповідно до якої до спірних правовідносин не можна застосовувати правила частини першої статті 634 ЦК України і без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відтак суд дійшов висновку про безпідставність таких вимог.

Переглядаючи спір в апеляційному порядку у цій частині, колегія суддів звертає увагу на наступні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Як вбачається із довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки Універсальна, 30 днів пільгового періоду, сторони обумовили: базову відсоткову ставку за користування кредитом 3% в місяць (36% річних), розмір і порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, розмір штрафу при порушенні строків платежів по грошовим зобов`язанням з розрахунку 102 грн. (а.с.100)

Таким чином, сторони погодили в письмовому вигляді розмір і порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості та розмір штрафу при порушенні строків платежів по грошовим зобов`язаннямє

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають лише пеня у розмірі 6297,90 грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановлено, що в анкеті-заяві не зазначений строк дії кредитного договору, умови та порядок нарахування та сплати процентів від простроченої суми заборгованості згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Із представленої апелянтом довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , вбачається, що остання зміна кредитного ліміту мала місце 13.05.2019 року, а згідно довідки про надані ОСОБА_1 кредитні картки, картка № НОМЕР_1 відкрита 25.04.2017 року і має термін дії до 03/21 року.

Отже, на час звернення позивача до суду із позовом термін дії картки № НОМЕР_1 не закінчився, тому немає підстав вважати, що ОСОБА_1 , прострочив виконання грошового зобов`язання. Відтак умови для застосування санкцій, передбачених частиною 2 ст.625 ЦК України, не наступили, а позов в цій частині є передчасним, на що правильно вказав суд першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ ПриватБанк 10000 грн. заборгованості за тілом кредиту, у тому числі за простроченим тілом кредиту, а також в частині відмови у стягненні пені в сумі 6297,90грн. слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 18 601,53 грн. заборгованості за тілом кредиту, в тому числі - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 6297,90грн. заборгованості за пенею. В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує за правилами ст.141 ЦПК України

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу АТ КБ ПриватБанк задоволити частково.

Рішення Тисменицького районного суду від 25 листопада 2020 року в частині задоволення вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ ПриватБанк 10000 грн. заборгованості за тілом кредиту, у тому числі за простроченим тілом кредиту, а також в частині відмови у стягненні пені в сумі 6499,92грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_2 , ІПН НОМЕР_3 ) на користь АТ КБ ПриватБанк () 18 601,53 грн. заборгованості за тілом кредиту, в тому числі - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 6297,90 грн. заборгованості за пенею.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_2 , ІПН НОМЕР_3 ) на користь АТ КБ ПриватБанк () судовий збір за розгляд в суді першої інстанції 1542,90 грн. та за розгляд справи в суді апеляційної інстанції 2314,30 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови оформлено 12 лютого 2021року.

Суддя-доповідач: Василишин Л.В.

Судді: Горейко М.Д.

Максюта І.О.