Справа № 465/6858/20 Головуючий у 1 інстанції: Мигаль Г.П.
Провадження № 22-ц/811/1530/21 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:31
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Івасюти М.В.,

адвоката Синявської І.В. представника відповідачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 06 квітня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення її позову до ОСОБА_1 , П`ятої Львівської державної нотаріальної контори та Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», за участю третьої особи - ОСОБА_3 , про визнання недійсними договору дарування 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , укладеного 25 травня 2000 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_1 та посвідченого в П`ятій Львівській державній нотаріальній конторі, та реєстраційного посвідчення серія НОМЕР_1 від 08 червня 2000 року про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , виданого Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, шляхом накладення накладення арешту на 1/2 згаданого будинку «із забороною відчуження та забороною здійснення будь-яких реєстраційних дій щодо вищезазначеної частини будинку» (а.с. 51-53).

Дану ухвалу оскаржила позивачка ОСОБА_2 .

Апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нову, якою задовольнити її заяву про забезпечення позову, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм процесуального права.

Вважає безпідставним висновок суду про те, що заходи забезпечення позову, які просить застосувати позивач, не є співмірними позовним вимогам.

Вважає, що з заяви відповідачки про виготовлення технічної документації на будинок АДРЕСА_1 «чітко слідує намір відповідача 1 відчужити свою ідеальну частку у будинку», що «унеможливить виконання рішення суду у випадку задоволення позову» (а.с. 55-59).

Апелянт ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 , будучи своєчасно (28.05.2021 року; а.с. 82) належним чином повідомленими про апеляційний розгляд справи об 11-30 год. 23 червня 2021 року, подали до суду клопотання про перенесення апеляційного розгляду справи з посиланням на те, що вони приймають участь у розгляді іншої справи в Шевченківському районному суду міста Львова, яка призначена до розгляду на 12-00 год. 23 червня 2021 року.

Адвокат Синявська І.В., представник відповідачки ОСОБА_1 , заперечила проти відкладення апеляційного розгляду справи, мотивуючи це тим, що судове засідання по іншій вищезгаданій справі мало місце в Шевченківському районному суді міста Львова 22 червня 2021 року і лише в цей день (22.06.2021 року) розгляд даної справи було відкладено на 23 червня 2021 року: при цьому ОСОБА_2 не заперечувала проти відкладення розгляду справи саме на 23 червня 2021 року з посиланням на апеляційний розгляд іншої справи 23 червня 2021 року у Львівському апеляційному суді.

З урахуванням предмету оскарження, а також всіх обставин по справі в їх сукупності, колегія суддів вважає можливим апеляційний розгляд справи за відсутності апелянта та третьої особи на підставі наявних у справі даних та доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення доводів апеляційної скарги зі сторони представника відповідачки, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові N 6-605цс16 від 25.05.2016 року, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Таким чином забезпечення позову покликане забезпечити належне виконання можливого рішення суду про задоволення позову, тобто вплинути на можливе утруднення його виконання чи сприяти уникненню можливості його невиконання. Вказані заходи не стосуються інших можливих подальших наслідків, що можуть виникнути внаслідок задоволення позовних вимог.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» встановлено, що ухвала про забезпечення позову повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Як стверджується матеріалами справи, предметом спору у даній справі є визнання недійсним договору дарування, укладеного 25.05.2000 року, та виданого на його підставі реєстраційного посвідчення, тобто позовні вимоги немайнового характеру. І судове рішення про задоволення цих позовних вимог не підлягає примусовому виконанню.

Відтак, накладення арешту на нерухоме майно не відповідає змісту порушеного (на думку позивача) права та не є співмірним із заявленими вимогами в цій справі.

Ні заява про забезпечення позову, ні апеляційна скарга не містять доводів стосовно того, як саме незабезпечення позову у спосіб накладення арешту на нерухоме майно може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про визнання недійсними договору дарування цього майна та реєстраційного посвідчення на нього.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні і апеляційну скаргу на неї, доводи якої висновків оскаржуваної ухвали не спростовують, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 06 квітня 2021 року - без змін.

Постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 24 червня 2021 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.