Справа № 136/586/21
провадження № 2/136/138/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2021 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Кривенка Д.Т.,

за участю секретаря судового засідання Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, у порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та на утримання дружини в період догляду за дитиною до досягнення 3-ох річного віку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач), з вимогами:

- стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини його заробітку доходу, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття;

- стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання (з урахуванням заявлення про збільшення розміру позовних вимог) у розмірі 1/4 його заробітку доходу щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до досягнення їх сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 3-ох річного віку.

Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами.

29.04.2018 між сторонами було зареєстровано шлюб, під час якого в них народився спільний син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. На даний час сторони проживають окремо, а позивач не в змозі забезпечувати утримання спільного з відповідачем сина. Крім того, оскільки малолітній син перебуває на утримані позивача, їй також необхідна матеріальна допомога до досягнення дитиною 3-ох річного віку. Позивачу відомо, що відповідач офіційно працевлаштований та має змогу сплачувати аліменти у заявленому розмірі. Разом з тим, угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто.

Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 06.05.2021 призначено розгляд справи в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Сторони не подали до суду своїх заперечень проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні.

Відповідач подав до суду відзив із запереченнями проти позову, просив суд позов задовольнити частково.

Відповідач обґрунтовує свої заперечення наступними обставинами.

З квітня 2020 року сторони проживають окремо, оскільки позивач, разом із їх спільним сином ОСОБА_3 , залишили місце проживання відповідача, однак останній не давав своєї згоди на проживання дитини за іншою адресою. Відповідач вважає, що відсутність спільного місця проживання з позивачем та їх спільною дитиною, може вплинути на батьківське виховання та любов до повноцінної сім`ї, а тому позивачу неодноразово пропонувалося повернутися до місця проживання відповідача. Крім того, відповідач заперечує щодо доводів позивача про відсутність укладення між сторонами добровільної угоди про сплату аліментів, оскільки укладення такої угоди ініціювалося відповідачем у травні 2021 року. Також, відповідач заперечує проти заявленого позивачем розміру стягнення аліментів, а саме 1/3 частини його заробітку доходу, оскільки, позивач також зобов`язана утримувати їх спільну дитину. Відповідач повідомив, що його заробітна плата в середньому складає 19872,00 грн, інших доходів у нього не має, а тому щомісячне стягнення з нього аліментів у заявленому розмірі, спричинить відрахування з його доходів у розмірі 50%. До того ж відповідачу доводиться сплачувати кошти за оренду житлового приміщення та за комунальні послуги загальним розміром близько 8000,00 грн. Разом з тим, відповідач згоден щомісячно сплачувати аліменти на утримання їх спільного з позивачем сина в розмірі 3000,00 грн та аліменти на утримання позивача в розмірі 1000,00 грн.

Позивач подала до суду відповідь на відзив, у якому зазначено, що вона із малолітнім сином проживали разом з відповідачем лише три місяці, однак була вимушена надалі проживати окремо від відповідача в зв`язку з виникненням конфліктів, спровокованих останнім. Позивач стверджує, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання їх спільного сина у розмірі 1/3 частини його заробітку доходу, оскільки плату за оренду житла компенсує правоохоронний органом спеціального призначення де він працює, який до того ж надає можливість своїм працівникам проживати в гуртожитку безкоштовно. Позивач наполягає на відсутності укладеної між сторонами угоди про добровільну сплату аліментів. На даний час дохід позивача складається лише з щомісячної допомоги на дитину в розмірі 860,00 грн, а іншу частину витрат на дитину покривають батьки позивача. Натомість, відповідач, крім отримання вищезгаданої заробітної плати, має у приватній власності земельну ділянку, яку здає в оренду. Разом з тим, позивач заперечує проти стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі, оскільки останній офіційно працевлаштований. Позивач, скориставшись правом на збільшення розміру позовних вимог, заявила про стягнення з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/4 його заробітку доходу щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до досягнення їх сином 3-ох річного віку.

Відповідач подав до суду заперечення щодо відповіді на відзив, у яких зазначено, що доводи позивача не відповідають дійсності, оскільки конфліктів між ними не було та відповідач брав активну участь у вихованні сина. Відповідач спростовує доводи позивача щодо можливості безкоштовного проживання в гуртожитку від правоохоронного органу спеціального призначення, в якому працює відповідач, оскільки з метою належних умов спільного проживання сторін та їх дитини, він вимушений був винаймати саме квартиру з більшою житловою площею. Крім того, відповідач не погоджується із заявленням позивачем збільшення розміру позовних вимог з тих самих підстав, які були раніше викладені у відзиві, однак вкотре наполягає на своїй можливості сплачувати аліменти на дитину та на утримання дружини у вищезгаданому розмірі.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини.

29.04.2018 між сторонами було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 10). Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками є сторони у даній справі (а.с. 11). Відповідно до відомостей, зазначених у довідці виданій Липовецькою міською радою, позивач та її малолітній син проживають без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4). Отже, з огляду на вказане відповідачем місце проживання, судом встановлено, що спільний з позивачем малолітній син проживає з матір`ю і перебуває на її утриманні. З матеріалів справи не вбачається наявність укладеної між сторонами угоди про добровільну сплату аліментів. Відповідачем не заперечується факт його офіційного працевлаштування у правоохоронному органі спеціального призначення та отримання ним щомісячно заробітної плати в середньому розмірі 19872,00 грн, що позивачем не було спростовано. Згідно зі змісту договору оренди житлового приміщення №328/2020 від 28.05.2020, з урахуванням додаткових угод до такого договору, відповідач є користувачем квартири по АДРЕСА_2 та зобов`язаний своєчасно здійснювати комунальні та інші передбачені договором платежі, однак обов`язок щодо сплати орендної плати покладено на Управління державної охорони України. У матеріалах справи наявні квитанції про оплату комунальних послуг на вищезазначену квартиру. Разом з тим, відомості про наявність у відповідача іншого майна чи майнових прав у матеріалах справи відсутні. Також, відповідачем не вказано про його поганий стан здоров`я, наявність інших дітей чи непрацездатних батьків, а також обставин, що мають істотне значення для визначення судом розміру стягуваних аліментів. До початку судового засідання позивач, скориставшись своїм правом на збільшення розміру позовної вимоги, заявила про стягнення з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/4 його заробітку доходу щомісячно, до досягнення їх сином 3-ох річного віку, яку суд приймає до розгляду, оскільки позивачем подано докази ознайомлення з нею відповідача.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як визначено в ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

За загальними приписами ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

У силу вимог ч.ч. 1-2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Крім того, у відповідності до норм ч. 1-2 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом (ч. 2 ст. 181 СК України).

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен врахувати обставини визначені ч. 1 ст. 182 СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Приписами ст. 183 СК України унормовано визначення судом розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Також, згідно ч. 5 ст. 183 СК України законодавцем визначено можливість для того із батьків, разом з яким проживає дитина, звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - 1/4, на двох дітей - 1/3, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Крім того, відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трирічного віку за умови, якщо чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Судом було встановлено, що батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сторони у даній справі. Доведено, що дитина проживає саме з позивачем і перебуває на її утриманні, а тому позивач наділена правом на звернення.

Судом не встановлено наявність укладеної між сторонами угоди про добровільну сплату аліментів.

Відповідачем не заперечується факт його офіційного працевлаштування у правоохоронному органі спеціального призначення та отримання ним щомісячно заробітної плати в середньому розмірі 19872,00 грн, що позивачем не було спростовано.

Посилання відповідача на необхідністьоплати орендної плати за квартиру не приймаються судом , оскільки є недостовірними і спростовуються відомостями, які містяться в самому договорі оренди житла. Зокрема, згідно зі змісту договору оренди житлового приміщення №328/2020 від 28.05.2020, з урахуванням додаткових угод до такого договору, відповідач є користувачем квартири по АДРЕСА_2 , однак обов`язок щодо сплати орендної плати покладено на Управління державної охорони України.

В той же час беззаперечним і загальновідомим є факт необхідності сплати відповідачем комунальних послуг, які, враховуючи необхідність обов"язкової оплати за опалення та площу орендованої квартири покладає відповідний фінансовий тягар існування якого заперечувати було б нелогічно.

Суд вважає необґрунтованим аргумент, наведений позивачем про те, що їй відомо про додаткові джерела доходу, отримані відповідачем внаслідок здачі в оренду належної йому земельної ділянки. Суд дійшов такого висновку, виходячи з того, що навіть відсутність спростування зі сторони відповідача про існування зазначеного факту, суду не було надано доказів отримання ним відповідного розміру щомісячного доходу внаслідок укладення відповідачем правочину спрямованого на отримання орендної плати в грошовій та/або в натуральній формах.

З огляду на отримання відповідачем щомісячної заробітної плати в середньому розмірі 19872,00 грн, стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання їх сина в розмірі 1/3 частини заробітку, і на утримання позивача у розмірі 1/4 заробітку, призведе до щомісячних відрахувань із заробітної плати відповідача в розмірі більше 50 %. Разом з тим, суд ураховує те, що на час розгляду справи дитина проживає з матір`ю, а тому несення нею витрат на сина презюмується, однак заявлені позивачем розміри стягуваних аліментів порушуватимуть справедливий баланс дотримання інтересів дитини, з урахуванням фінансових можливостей її батька.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 та ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину та дружину за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову.

Згідно правил ст. 180 СК України строк сплати аліментів визначений законодавцем на дитину - до досягнення дитиною повноліття, а на дружину, в силу правил ст. 84 СК України, до досягнення дитиною 3-ох річного віку.

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку про задоволення позову частково та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання їх сина в розмірі 1/4 частини заробітку доходу, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а також на утримання позивача у розмірі 1/6 заробітку доходу щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до досягнення їх сином 3-ох річного віку. Вказаний розмір аліментів на дитину та дружину забезпечить отримання позивачкою коштів на утримання дитини в розмірі, що перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку і враховуючи наявність у позивачки аналогічного обов"язку утримувати дитину, забезпечить її належне утримання і гармонійний розвиток та забезпечить необхідний рівень утримання позивача зі сторони відповідача, враховуючи його можливість сплачувати аліменти.

За таких обставин в іншій частині позову слід відмовити.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору, керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Отже, з огляду на те, що позов задоволено частково, а тому суд дійшов висновку, що з відповідача в дохід держави, слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору, пропорційно розміру задоволених вимог, у розмірі 454 грн 00 коп.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 2, 4, 13, 19, 23, 7680, 141, 258259, 263265, 268, 273279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та на утримання дружини в період догляду за дитиною до досягнення 3-х річного віку - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їх сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини його заробітку доходу, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову, тобто від 09.04.2021 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 його заробітку доходу щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до досягнення їх сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 3-ох річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судові витрати у вигляді судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Суддя Д.Т. Кривенко