ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 678/1010/20
Провадження № 22-ц/4820/967/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Летичівського районного суду Хмельницької області від 25 лютого 2021 року (суддя Лазаренко А.В.) по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

В жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В позовній заяві ОСОБА_1 вказав, що 29.07.1994 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 у Требуховецькій сільській Раді народних депутатів Летичівського району Хмельницької області, актовий запис № 18. Від шлюбу з відповідачкою неповнолітніх дітей немає.

З 01 грудня 2019 року між ними припинено сімейно-шлюбних відносин, кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами, примирення та збереження шлюбу між ними не можливе, оскільки перебування у шлюбі суперечить його інтересам.

Ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області від 25 лютого 2021 року надано сторонам строк для примирення тривалістю шість місяців.

Зупинено провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу на шість місяць.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначає, що примирення та збереження шлюбу між сторонами не можливе, оскільки перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача.

Вказує, що з 01 грудня 2019 року шлюбні стосунки припинені, сім`я припинила своє існування остаточно. На початку 2020 року фактично створена нова сім`я з ОСОБА_3 , яка мешкає в АДРЕСА_1 . Він веде разом з ОСОБА_3 спільне господарство та фактично шлюбні стосунки.

В відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить ухвалу суду залишити без зміни, апеляційну скаргу без задоволення.

Зазначає, що нею було подано заяву до суду, в які вона просила надати строк на примирення з метою збереження сім`ї, адже разом вони прожили майже 26 років і у них була міцна сім`я. Крім того, в період шлюбу в них народилась донька, яку вони разом виростили. На її думку, надання судом строку на примирення є законним і обґрунтованим, що не суперечить інтересам сім`ї та моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, який зареєстрований у Требуховецькій сільській Раді народних депутатів Летичівського району Хмельницької області, актовий запис № 18 (а.с.4).

Від шлюбу з відповідачкою неповнолітніх дітей немає.

З 01 грудня 2019 року шлюбні стосунки припинені, сторони не піклуються про побудову сімейних відносин, не дбають про спільне матеріальне забезпечення сім`ї, не підтримують подружніх відносин, втратили почуття поваги та любові один до одного. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, так як він існує формально, миритися з відповідачкою не бажає, оскільки за час окремого проживання стали чужими людьми, а тому збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення.

Задовольняючи заяву та зупиняючи провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач просила надати строк на примирення з метою збереження сім`ї.

З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Відповідно до ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя.

Згідно із статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За положеннями частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Відповідно до частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

За положеннями статті 112 СК України при вирішенні питання про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Одночасно згідно із статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи.

Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення, як це визначено частиною сьомою статті 240 ЦПК України.

Згідно ч.7 ст.240 ЦПК у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Отже, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Суд першої інстанції надав сторонам строк для примирення з врахуванням фактичних обставин справи та в межах визначених ч. 7 ст.240 ЦПК України.

За правилами п.4 ч.1 ст.251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення.

З врахуванням того, що сторонам у справі був наданий строк для примирення, а тому відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.251 ЦПК України, суд першої інстанції обґрунтовано зупинив провадження у справі.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не врахував його заперечення щодо надання строку для примирення з відповідачем, необґрунтованість заяви відповідача, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки вказана ухвала підлягає оскарженню лише в частині зупинення провадження, а не доцільності та тривалості наданого судом строку для примирення подружжя.

Отже, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та такими, що не спростовують висновок суду першої інстанції щодо зупинення провадження у справі.

Реалізуючи завдання цивільного судочинства з дотриманням принципу верховенства права, суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм процесуального права, а тому відсутні підстави для її скасування.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Оскільки ухвала суду правильна, обґрунтована, відповідає обставинам справи, постановлена з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для її скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Летичівського районного суду Хмельницької області від 25 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне судове рішення складено 17 червня 2021 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк