КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи №359/441/2020
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/6386/2021
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ У К РАЇНИ

02 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

при секретарі Довгополій А.В.

за участі: представника третьої особи АТ «Райффайзен Банк» - Дьоміної Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Бурлаченка Сергія Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області Чирки С.С.,

у цивільній справі № 359/441/2020 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», про визнання права власності.

встановила:

У січні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом за результатами розгляду якого просив визнати за ним право власності на 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що з 27 лютого 1998 року по 15 квітня 2009 року він та відповідач в справі перебували у шлюбі, під час якого ними, за спільні кошти подружжя було придбано квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на квартиру було зареєстровано за відповідачем. Після розірвання шлюбу, відповідач разом з дітьми залишилась проживати у спірній квартирі.

Проте, за останній час між сторонами виникла суперечка щодо користування та проживання у квартирі, оскільки відповідач не визнає права позивача на спірну квартиру.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку в трикімнатній квартирі, загальною площею 80,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку в трикімнатній квартирі, загальною площею 80,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з таким рішенням, представник відповідача подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просив суд скасувати рішення та ухвалити нове судове рішення, за яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Обґрунтовуючи скаргу тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у 2008 році, у період перебування у шлюбі з позивачем, ОСОБА_1 взяла кредит у АТ «Райффайзен Банк Аваль» на загальну суму у 75 000 дол. США. Станом на 11 січня 2021 року заборгованість за кредитом складає 99 023,05 доларів США. На даний час відповідач одноособово здійснює погашення заборгованості за кредитним договором, отриманим в інтересах сім`ї, а позивач не бажає вирішувати вказане питання та виплачувати кредитні кошти.

Крім того, позивач з 2019 року не надає допомоги на утримання дітей, має борг зі сплати аліментів, що підтверджується відповідною довідкою, яку відповідач просила суд витребувати, заявивши клопотання у суді першої інстанції, однак з незрозумілих підстав заявлене клопотання було залишено без задоволення.

Суд першої інстанції також не звернув уваги на те, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2013 року у справі №359/8286/13-ц на спірну квартиру було звернено стягнення та відповідно з 24 березня 2014 року ВДВС Бориспільського міськрайонного управління юстиції накладено арешт.

Також дана квартира є предметом іпотеки за вищезгаданим кредитним та іпотечним договорами, укладеними з АТ «Райффайзен Банк Аваль». Вказані обставини суду повідомлялись у судовому засіданні, однак з невідомих причин судом були проігноровані.

Крім того, представником відповідача було заявлене клопотання про застосування строків позовної давності, однак судом не було ані застосовано вказані строки позовної давності, ані обґрунтовано рішення щодо відмови у їх застосуванні.

Зауважуючи при цьому, що після розірвання шлюбу позивач не пред`являв вимог щодо поділу вказаної квартири, спору щодо добровільного або примусового розподілу майна подружжя не було, відтак строк позовної давності з майнових справ складає 3 роки, який позивач пропустив, так як шлюб між подружжям був розірваний ще в 2009 році.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

У ході апеляційного розгляду справи з урахуванням того, що доводи апеляційної скарги містили в собі посилання на перебування спірної квартири, що є предметом спору про визнання права власності у іпотеці банку, до розгляду справи, судом апеляційної інстанції в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог було залучено АТ «Райффайзен Банк».

Який надав до суду пояснення, за якими вбачається, що 10 червня 2008 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»(правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк»), уклав з ОСОБА_1 кредитний договір №014/6435/ 82/72715 та надав їй кредит у розмірі 75000 доларів США. За умовами договору ОСОБА_1 зобов`язалась щомісячно до 10 червня 2017 року повертати кредит по частинам та сплачувати відсотки за користування ним у розмірі 14% річних. У разі неналежного виконання грошових зобов`язань ОСОБА_1 зобов`язалась сплачувати пеню у розмірі 0,5% від простроченої суми за кожний календарний день прострочення.

10 червня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»(правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк») та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору.

10 червня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк») та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір №014/6435/82/72715, за яким для забезпечення належного виконання грошових зобов`язань, ОСОБА_1 передала банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_2 .

10 червня 2008 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»(правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк») та ОСОБА_2 укладено договір поруки №1 за яким ОСОБА_2 зобов`язався відповідати перед банком за неналежне виконання ОСОБА_1 зобов`язань по поверненню кредиту, сплаті відсотків за користування ним та пені.

25 березня 2009 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»(правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк») уклав з ОСОБА_1 додаткову угоду №014/6435/82/72715/2 до кредитного договору, згідно з якою був збільшений розмір кредиту до 77 470 доларів США 30 центів, а ОСОБА_1 зобов`язалась щомісячно повертати кредит по частинам та сплачувати відсотки за користування ним до 11 червня 2018 року.

25 березня 2009 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»(правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк») уклав з ОСОБА_2 додаткову угоду №014//6435/82/72715/1/1 до договору поруки, за якою ОСОБА_2 зобов`язався відповідати перед банком за неналежне виконання ОСОБА_1 змінених зобов`язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування ним.

26 березня 2009 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»(правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк») уклав з ОСОБА_1 договір про внесення змін до договору іпотеки, за яким іпотека квартири АДРЕСА_2 забезпечувала належне виконання змінених зобов`язань по поверненню кредиту, сплаті відсотків за користування ним.

Внаслідок невиконання ОСОБА_1 боргових зобов`язань за кредитним договором перед АТ «Райффайзен Банк» рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2013 року у справі №359/8268/13-ц, залишеним без змінухвалою Апеляційного суду Київської області від 18 грудня 2013 року, в рахунок погашення боргу за кредитним договором №014/6435/82/72715 від 10 червня 2008 року у розмірі 526 954 гривень 67 копійок звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_2 шляхом продажу її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

Рішення суду набрало законної сили.

На момент звернення ОСОБА_2 до суду з позовом про визнання права власності на Ѕ частину квартири на виконанні у приватного виконавця перебувало виконавче провадження № 58322237 з примусового виконання виконавчого листа про звернення стягнення на спірну квартиру в рахунок погашення боргу за кредитним договором. Відтак, визнання права власності на Ѕ частку квартири, як вказував представник банку, порушить його інтереси як стягувача у виконавчому провадження та ускладнить виконання судового рішення № 359/8268/13-ц. І такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду у справі 615/1364/16-ц від 19 лютого 2020 року.

Також позивачем до суду була направлена відповідь на пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, згідно до якої позивач вказував, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області у справі № 359/8268/3-ц з нього ( ОСОБА_2 ) було стягнуто на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» борг за кредитним договором у розмірі 526954,67 грн. Враховуючи наявні у нього зобов`язання перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржника - ОСОБА_1 , відсутні будь-які підстави вважати, що його звернення до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя спрямовано на уникнення сплати боргу боржником або не виконання судового рішення про стягнення боргу, та наявність у його діях зловживання правом. Навпаки, наявність права власності на Ѕ частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 буде слугувати стимулюючим фактором, для виконання зобов`язань. Відтак, оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Учасники справи про день і час її розгляду неодноразово повідомлялися судом апеляційної інстанції у встановленому законом порядку.

Позивач та представник позивача будучи належним чином повідомленим про розгляд справи подали заяву щодо можливого її розгляду за їх відсутності.

Відповідач будучи належним чином повідомленою про розгляд справи в судове засідання не з`явився, поважність причин неявки суду не повідомила.

Колегія суддів вважає, за можливе розглянути справу за відсутності осіб що не з`явилися в силу вимог передбачених положеннями ст. 372 ЦПК України.

У судовому засіданні представник третьої особи: АТ «Райффайзен Банк» підтримала подану апеляційну скаргу, просила рішення суду першої інстанції скасувати, та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважала, що подана апеляційна скарга підлягала задоволенню, виходячи з наступного.

Так, судом при розгляді справи було встановлено, що сторони в справі перебували в зареєстрованому шлюбі починаючи з 27 лютого 1998 року. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2009 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Від шлюбу сторони мають двох дітей: син ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11 травня 2006 року квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 , набута на підставі рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 11 квітня 2006 року, № 269 (а.с.9).

Відповідно до договору іпотеки № 014/6435/82/72715 від 10 червня 2008 року укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 квартира АДРЕСА_2 була передана в іпотеку.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2013 року у справі №359/8268/13-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18 грудня 2013 року,в рахунок погашення боргу за кредитним договором №014/6435/82/72715 від 10 червня 2008 року у розмірі 526 954 гривень 67 копійок звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_2 шляхом продажу її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю, оскільки вона набута в період перебування в зареєстрованому шлюбі, а відтак підлягає поділу в рівних частках.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається із матеріалів справи, на момент звернення ОСОБА_2 до суду з позовом про визнання права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 , на виконанні у приватного виконавця перебуває виконавче провадження № 58322237 з примусового виконання виконавчого листа про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_2 в рахунок погашення боргу за кредитним договором №014/6435/82/72715 від 10 червня 2008 року.

Відтак, ухвалення рішення, яке стосується іпотечного майна, у будь-якому випадку стосується прав та обов`язків іпотекодержателя, оскільки безумовно впливає на можливість виконання уже ухваленого на користь іпотекодержателя рішення про стягнення з позичальника кредитної заборгованості та впливає на можливість банку звернути стягнення на іпотечне майно (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 липня 2019 року у справі № 522/3901/16-ц (провадження № 61-20786св18). У випадку визнання права власності на предмет іпотеки за одним із подружжя або за особою, яка проживає з іншою особою однією сім`єю без реєстрації шлюбу, до нового набувача не переходить право власності на предмет іпотеки після укладення договору іпотеки, оскільки вважається, що така особа набула право на майно в період первинного придбання майна.

Іпотекодавець повинен своєчасно повідомляти іпотекодержателя про будь-яку загрозу знищення, пошкодження, псування чи погіршення стану предмета іпотеки, а також про будь-які обставини, що можуть негативно вплинути на права іпотекодержателя за іпотечним договором.

Колегія суддів виходить із того, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Проте суд першої інстанції не звернув увагу на те, що поділу підлягає все майно подружжя, у тому числі і їх боргові зобов`язання, а не окрема його частина, у даному випадку тільки нерухоме майно.

Крім того, згідно рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2013 року з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто борг за кредитним договором у розмірі 526 954,67 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18 грудня 2013 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2019 року було роз`яснено рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2013 року, з зазначенням того, що у випадку стягнення з ОСОБА_2 суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 526 945,67 грн., потреба у зверненні стягнення на квартиру буде відсутня, оскільки зобов`язання перед АТ «Райффайзен Банк Аваль» буде виконаним.

Відтак, вбачається, що вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував рішення суду першої інстанції про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили та перебуває на виконанні в виконавчій службі. А також те, що позивач при зверненні до суду не вказав у позовній заяві зазначених вище обставин, та не надав доказів на підтвердження виконання ним рішення суду в частині покладення на нього зобов`язань по сплаті коштів, щоб давало.

Відповідно до ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду як таке, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з постановленням нового у відповідності до положень ст. 367 ЦПК України про відмову у задоволенні заявлених вимог з зазначених вище підстав.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню документально підтвердженні судові витрати, понесені заявником, а саме 8 100,54 грн., сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 372, 374, 376, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу адвоката Бурлаченка Сергія Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2021 року скасувати та постановити нове, за яким:

ОСОБА_2 відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог про визнання права власності.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 8100,54 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя - доповідач:

Судді