Провадження № 22-ц/812/191/21

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 лютого 2021 року м. Миколаїв

справа № 486/1186/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Тищук Н.О.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Лівінського І.В.,

із секретарем Богуславською О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області, ухвалене 3 листопада 2020 року суддею Савіним О.І. в приміщенні цього ж суду (повне рішення складено 3 листопада 2020 року), у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1 до

відокремленого підрозділу «Южно-Українська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» (далі ВП «Южно-Українська АЕС»)

про захист трудових прав,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ВП «Южно-Українська АЕС» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач зазначав, що з 11 січня 2005 року працював електрозварювальником ВП «Южно-Українська АЕС». 22 листопада 2011 року, після отриманої виробничої травми, його переведено на посаду слюсаря-ремонтника 3 розряду. 18 червня 2020 року, коли він прийшов на роботу, охоронець запропонував йому пройти експертизу на стан алкогольного сп`яніння. Пройдене ним у медпункті дослідження показало 2,5 проміле алкоголю в крові. Пояснивши це тим, що для запобігання захворюванню на COVID-19, яким хворіла його мати, він полоскав порожнину роту настоянкою прополісу, та міг його випадково проковтнути, він пройшов освідування у медичному закладі, де прилад показав 0,8 проміле алкоголю. Внаслідок цих дій погіршився його стан здоров`я та він перебував на лікарняному. Після виходу на роботу 7 липня 2020 року його було звільнено з посади за пунктом 7 статті 40 КЗпП України.

Посилаючись на те, що 18 червня 2020 року він не перебував у стані алкогольного сп`яніння, підставою для звільнення став акт, складений у здравпункті ВП «Южно-Українська АЕС», тоді як медичний огляд для встановлення фату вживання алкоголю і стану сп`яніння має проводитись у спеціалізованих кабінетах наркологічних диспансерів (відділень) лікарями психіатрами-наркологами або іншими лікарями, що пройшли відповідну підготовку, на упереджене ставлення до нього керівництва, як до інваліда, ОСОБА_1 просив визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення, поновити його на посаді слюсаря-ремонтника 3 розряду, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та 2 500 грн. витрат на правничу допомогу.

Представник відповідача позов не визнав, пославшись на дотримання норм діючого законодавства при звільненні позивача за появу на роботі у нетверезому стані.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 3 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що поява позивача на роботі у нетверезому стані доведена сукупністю зібраних доказів: поясненнями самого позивача, який підтвердив, що випадково міг проковтнути частину спиртової настоянки, поясненнями свідків та результатами вимірювання рівню парів алкоголю алкотестером спочатку на підприємстві, а потім у медичному закладі.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просив рішення скасувати та задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на неналежність, як доказу, акту про перебування у нетверезому стані, оскільки медичний огляд проведено з порушеннями процедури та особами, які не є фахівцями у цій галузі. Також зазначав, що профспілковий комітет не вислухав його пояснень при вирішенні питання про надання згоди на звільнення і не захистив його прав, як мав зробити, також вважав необ`єктивними пояснення свідків, які дали йому негативну характеристику, оскільки вони працюють на підприємстві та перебувають під тиском керівництва.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 11 січня 2005 року ОСОБА_1 прийнято на роботу в БМУ ВП «ЮУ АЕС» на посаду електрозварювальника 2 розряду (а.с. 19).

22 листопада 2011 року його переведено на посаду слюсаря-ремонтника 3 розряду (а.с. 23 зворот).

Наказом № 581-ОС від 7 липня 2020 року трудовий договір з ОСОБА_1 розірвано на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України (за появу на роботі в нетверезому стані). Цього ж дня ОСОБА_1 ознайомлений з цим наказом, про що свідчить його особистий підпис (а.с. 20).

Відповідно до ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у певних випадках. Одним з таких випадків є поява на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння.

Підставою для звільнення працівника за п. 7 ст. 40 КЗпП України являється сам факт появи на роботі на робочому місці у робочий час, у нетверезому стані. Звільнення за п. 7 ст. 40 КЗпП України являється дисциплінарним стягненням, яке має відбуватись з додержанням процедури, встановленої для застосування дисциплінарних стягнень.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з заходів стягнення - догана або звільнення.

Згідно ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення та не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Ст.149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення від порушника трудової дисципліни мають бути витребувані письмові пояснення, за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення має враховуватися ступінь тяжкості вчиненого проступку, заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, а також попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Нормативним актом, що регулює питання проведення медичного огляду для встановлення факту вживання алкоголю і стану сп`яніння, який призначається у випадках, коли закон передбачає дисциплінарну адміністративну відповідальність за вживання алкоголю, перебування в стані сп`яніння чи розпивання спиртних напоїв на роботі, є Тимчасова інструкція про порядок медичного огляду для встановлення факту вживання алкоголю і стану сп`яніння, затверджена заступником Міністра охорони здоров`я СРСР 01 вересня 1988 № 06-14/33-14 (далі - Тимчасова інструкція), яка є доповненням до наказу Міністерства охорони здоров`я СРСР від 08 вересня 1988 року № 694 Про заходи щодо подальшого вдосконалення медичного огляду для встановлення факту вживання алкоголю та стану сп`яніння. Зазначений наказ включений до Переліку наказів МОЗ СРСР, які застосовуються в Україні, що додається до вказівки Міністерства охорони здоров`я України від 28 травня 1996 року № 165 (пункт 399).

Так, згідно пункту 2 Тимчасової інструкції передбачено, що медичний огляд для встановлення факту вживання алкоголю і стану сп`яніння здійснюється в спеціалізованих кабінетах наркологічних диспансерів (відділень) лікарями психіатрами-наркологами або лікувально-профілактичних закладах лікарями психіатрами-наркологами та лікарями інших спеціальностей, які пройшли відповідну підготовку.

Згідно пунктів 6 - 8 Тимчасової інструкції лікар (фельдшер), що проводить огляд, складає протокол медичного огляду за встановленою формою у двох примірниках. У протоколі докладно викладаються відомості про зовнішній вигляд оглянутого, його поведінку, мову, вегето-судинні реакції, стан рухової сфери. При цьому слід зазначити скарги оглянутого, його суб`єктивну оцінку свого стану. Крім того, при оцінці стану необхідно відзначити наявність або відсутність запаху алкоголю і вказати результати лабораторних досліджень.

Нетверезий стан позивача ОСОБА_1 підтверджується актом медичного огляду від 18 червня 2020 року, який було складено о 8 год. 25 хв.

Обстеження проведено за допомогою спеціального технічного засобу «Алкотест 7410» № 269. Результатами обстеження, яке проводилось двічі, встановлено рівень алкоголю 2.63 проміле, а через 20 хвилин 2.04 проміле. Від підпису в акті ОСОБА_2 відмовився в присутності свідків, підписи яких є в акті (а.с. 57).

Згідно свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, засіб газоаналізатор Alkotest 7410 Plus, виробник Німеччина, відповідає вимогам Методики повірки МПУ 066/05-2013, свідоцтво чинне до 23.10.2020 року (а.с. 74).

Повторне обстеження ОСОБА_1 , проведене цього ж дня о 10 годині у Комунальному закладі «Южноукраїнська міська лікарня» приладом «Алкон 01СУ». За наслідками тестування встановлено алкогольне сп`яніння 0.8% проміле та зроблено висновок про непрацездатність обстежуваного через алкогольне сп`яніння (а.с. 73).

Крім того, в матеріалах справи є пояснення позивача від 18 червня 2020 року, в яких він підтверджує факт того, що полоскав горло спиртом і проковтнув його (а.с. 72).

Відповідно до роз`яснень, наданих у пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів"(з подальшими змінами і доповненнями), вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за пунктом 7 статті 40 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов`язки. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп`яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку.

У постанові ВС від 23 січня 2018 року в справі № 640/17224/15-ц провадження № 61-762 св 17 також зроблено висновок, що факт перебування особи у стані алкогольного сп`яніння може бути підтверджений не лише медичним висновком, а й іншими доказами.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 7 статті 40, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

2 липня 2020 року відбулось засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації ВП «Южно-Українська АЕС», на якому були присутні 17 членів профспілкового комітету з 21. Заслухавши питання про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 за появу на роботі у нетверезому стані, за п. 7 ст. 40 КЗпП України надано згоду на його звільнення (а.с. 58).

Отже, порядок та строки накладення дисциплінарного стягнення - звільнення позивача за ініциативою власника або уповноваженого ним органу, передбачених законодавством, відповідачем дотримано.

Допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 підтвердили факт проходження ОСОБА_1 медичного огляду в медичному пункті ВП «Южно-Українська АЕС» та факт його перебування у нетверезому стані. Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтвердили факт обстеження ОСОБА_1 в Южноукраїнській міській лікарні та встановлення факту алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що пояснення свідків повністю узгоджуються з іншими письмовими доказами, не містять суперечностей, не спростовані позивачем та належним чином підтверджують перебування позивача на робочому місці в нетверезому стані. Крім того, деякі з допитаних свідків не перебувають в трудових відносинах з відповідачем, а відтак немає підстав стверджувати про їх упередженість.

Доводи апелянта про те, що він виявляв бажання пройти обстеження за допомогою дослідження крові на наявність алкоголю, та про те, що йому у такому обстеженні було відмовлено, жодними доказами не підтверджуються.

Отже, належним чином оцінивши наявні в матеріалах справи докази нетверезого стану працівника у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що роботодавцем було доведено належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами перебування позивача на робочому місці у стані алкогольного сп`яніння та прийнято законне та обґрунтоване рішення про його звільнення на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 20 червня 2018 по справі № 604/725/14-ц, оскільки в ній йдеться про визнання недійсним акта комісійно-лікарської комісії та протоколу медичного огляду.

Посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 28 лютого 2020 року у справі № 807/160/18 також не заслуговують на увагу, оскільки у ній відхилено доводи позивача про відсутність належного сертифікату газоаналізатора Alcotest 6810 № ARBL 0832 та вказано на його відповідність вимогам, які висуваються до законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки.

Посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 25 липня 2018 року у цивільній справі № 333/5649/16-ц свідчать не на його користь, оскільки у цій постанові Верховний суд погодився з висновками суду першої інстанції про те, що медичний огляд для встановлення факту вживання алкоголю і стану сп`яніння робиться в спеціалізованих кабінетах наркологічних дипансерів (відділень) лікарями психіатрами-наркологами або в лікувально-профілактичних установах лікарями психіатрами-наркологами і лікарями інших спеціальностей, що пройшли відповідну підготовку. Спеціалістами, що пройшли відповідну підготовку, у даній справі є фельдшер здравпункту ВП «ЮУ АЕС» ОСОБА_13 , лікар-терапевт ОСОБА_11 та лікар-невропатолог ОСОБА_12 , які і проводили обстеження ОСОБА_14 на стан алкогольного сп`яніння.

Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 3 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Т.Б.Кушнірова

І.В.Лівінський

Повну постанову складено 11 лютого 2021 року