Справа № 700/4/21
Провадження № 2/700/80/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року Лисянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Бесараб Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Мельніченко Н.І.,

представника позивача адвоката Вакуленка О.П.,

відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду смт. Лисянка матеріали цивільної справи № 700/4/21 провадження № 2/700/80/21 за позовом ОСОБА_3 до Боярської сільської ради, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Боярської сільської ради, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

У позовній заяві позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 , яка до своєї смерті проживала у власному житловому будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 не проживає більше 30 років, так як має власну квартиру у м. Черкаси. Зважаючи на введення на всій території України карантину через спалах вірусної хвороби COVID-19, та через похилий вік і проблеми зі здоров`ям, не змогла приїхати на поховання матері та інші поминальні дні. В телефонній розмові з рідною сестрою ОСОБА_5 їй було повідомлено, що спадкоємцями першої черги за законом є вона та її сестра. Звернувшись до приватного нотаріуса у м. Черкаси, їй рекомендовано було їхати до нотаріуса за місцем знаходження нерухомого майна. Проте на житловий будинок вирішила не претендувати. Про те, що померлою був складений заповіт на земельні ділянки в межах Боярської сільської ради на її ім`я, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вона не знала. Тільки в жовтні 2020 року від племінниці ОСОБА_2 дізналася про наявність даного заповіту від 01.09.2016 року. Звернувшись до державного нотаріуса Лисянської державної нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини, отримала відмову у зв`язку з пропущеним шестимісячним строком. Зазначила, що спадкоємці за заповітом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали відповідні заяви нотаріусу у встановлений законом строк проте, ні вони, ні нотаріус не повідомили її як спадкоємця про наявність такого заповіту. За таких обставин вважає, що пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, а тому змушена звернутися до суду із позовною заявою про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .

Позивач у підготовче судове засідання не з`явилася, представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача виконавчого комітету Лисянської селищної ради с. Боярка у підготовче судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою, в якій просить розглянути справу без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у підготовчому судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечують.

Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 206 цього ж Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Вивчивши та дослiдивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов пiдлягає задоволенню із наступних пiдстав.

Матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 10.03.2020 року. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на належне їй спадкове майно (житловий будинок та земельні ділянки).

За життя померла залишила заповіт.

З інформації Лисянської державної нотаріальної контори від 14.01.2021 року, вбачається, що ОСОБА_3 заяву подала до Лисянської державної нотаріальної контори в листопаді місяці на видачу свідоцтва на спадщину, однак постановою нотаріуса від 10.11.2020 року № 1742/02-31 позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини, а тому просить суд визнати причину пропуску строку для прийняття спадщини поважною та продовжити його.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася до нотаріуса із заявою від 10.12.2020 року про надання інформації щодо наявності спадкової справи, заведеної після смерті її матері ОСОБА_4 та запитами до Боярської сільської ради. Даний факт свідчить про те, що позивачу не було відомо про наявність заповіту, згідно з яким вона є спадкоємцем.

Крім того, у період з 01.09.2020 року по 10.09.2020 року позивач знаходилася на стаціонарному лікуванні у Черкаській центральній районній лікарні, що підтверджується довідкою від 10.09.2020 року, виданою КНП «Черкаська центральна районна лікарня» Черкаської районної ради.

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За приписами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною 3 статті 1272 ЦК України встановлено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК.

У постанові від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17 ВС визначив, коли строк прийняття спадщини буде вважатися пропущеним з поважних причин:

Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема:

1) тривала хвороба спадкоємців;

2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна;

3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними;

4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України;

5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Дана позиція узгоджується з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року м. Київ, справа № 681/203/17-ц провадження № 61-26164св18.

Прецендента практика ЄСПЛ містить принцип «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах: «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, що зачіпають майнові інтереси.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (п. 24 рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справі «Ейрі»; п. 32 рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»).

Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний у практиці Європейського суду з прав людини, отримане (хоча і не оформлене належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу.

Суд враховує, що наслідки пропущення позивачем строку для прийняття спадщини будуть непропорційними, оскільки позивач втратить право на спадкування майна, яке залишилося після смерті спадкодавця, і втрата спадкового майна будуть для нього занадто надмірним тягарем, і при цьому буде порушено баланс між інтересами держави та фізичної особи.

Суд враховує також роз`яснення, які містяться в п. 24 ППВСУ від 30.05.2008 № 7, згідно з якими поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій; зібрані у справі докази, їх належна оцінка заслуговують на увагу, являються доведеними, та вказують на наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, зважаючи на те, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 не звернулася протягом встановленого для подання заяви про прийняття спадщини строку до нотаріуса через необізнаність про існування заповіту на її ім`я, враховуючи визнання позову відповідачами, що не суперечить інтересам сторін та вимогам закону, дотримуючись засад верховенства права, законності та справедливості, то суд вважає за необхідне визнати причину пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем поважною та позов задовольнити і визначити позивачу додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини тривалістю в шість календарних місяців з дня набрання законної сили рішенням суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 206, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, ст. ст. 1233, 1235, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_3 до Боярської сільської ради, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити.

Визначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , тривалістю в шість календарних місяців з дня набрання законної сили рішенням суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 12 лютого 2021 року.

Суддя Н. В. Бесараб