Справа № 450/2129/20 Провадження № 2/450/483/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2021 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі

головуючого - судді Кіпчарського М.О.,

за участю секретаря судового засідання Микитів Н.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача 1 ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Пустомити в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 (відповідач 1) та ОСОБА_4 (відповідач 2), про визнання недійсним договору купівлі продажу автомобіля,-

в с т а н о в и в:

14.07.2020р. позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів та просить визнати недійсним укладений 09.10.2019р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договір купівлі-продажу автомобіля «VOLKSWAGENTRANSPORTER», 1997 року випуску, чорного кольору, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 25.10.2008р. по 03.01.2020 р. вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , з яким за спільні кошти подружжя ними у березні 2019 р. був придбаний зазначений автомобіль « VOLKSWAGEN TRANSPORTER», реєстраційні номерні знаки якого на той час були НОМЕР_2 .

Після того через деякий час вона звернулася з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, та 02.10.2019р. судом було відкрито провадження за її позовом. Однак ОСОБА_3 , дізнавшись про це та, щоб уникнути поділу автомобіля , як спільно нажитого майна подружжям, без її відома та згоди 09.10.2019р. відчужив даний автомобіль своїй матері ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу, хоча в дійсності і надалі продовжує одноособово користуватися ним.

Посилаючись на норми статей 368, 369 ЦК України, та статей 60,61,65 СК України вважає, що оскільки даний автомобіль набутий нею та ОСОБА_3 як подружжям за час шлюбу за спільні кошти, тому належить їм на праві спільної сумісної власності, розпорядження яким повинно здійснюватися за згодою співвласників. Вона не давала згоди на продаж даного автомобіля, а також не згідна з зазначеною в договорі ціною, яка є явно заниженою, тому просить даний договір визнати недійсним.

01.10.2020р. по справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, відповідачам встановлено строк для подання відзиву, однак такі відзив не подали.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позов підтримали з вище зазначених підстав, який просять задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, в задоволенні якого просить відмовити. Пояснив, що з 2008 р. перебував у шлюбі з позивачкою, їх шлюб за рішенням суду від 04.12.2019р. розірваний. За час перебування у шлюбі, ще у 2018р. він придбав автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», на якому деякий час їздив на іноземних реєстраційних номерах, а в березні 2019р. розмитнив та зареєстрував за собою. Автомобіль придбав приблизно за 3000 -3200 дол.США, ті кошти позичив, зокрема 1800 $ дала його мати ОСОБА_4 , 900 $ позичив у тітки, та 300 $ у друга.

Після того, 09.10.2019р. він за договором купівлі-продажу переоформив даний автомобіль на свою матір ОСОБА_4 , так як така давала в основному кошти на його придбання, і тому при укладенні даного договору коштів ніяких не отримував від покупця.

Згоди на продаж данного автомобіля у дружини ОСОБА_1 він не питав, оскільки вважав, що автомобіль придбаний не за спільні кошти, а за ним позичені.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не явилася, подала заяву про слухання справи у її відсутність, своє відношення до позову суду не повідомила.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Конституцією України ( статті 3,21,24,55 ) встановлено, що всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, права і свободи людини, громадянина захищаються судом відповідно до вимог чинного законодавства.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачуваних цим Кодексом випадках. Збирання доказів не є обов`язком суду.

У відповідності зі ст.81 ЦПК України, на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено, що 25.10.2008 р. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, який за рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 04.12.2019р. розірваний, рішення суду набрало законної сили 09.01.2020р.( а.с.6).

Згідно копії Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , автомобіль

«VOLKSWAGEN TRANSPORTER» , 1997 року випуску, чорного кольору, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 12.03.2019 р. був зареєстрований на праві власності за ОСОБА_3 ( а.с.7-8).

Згідно копії Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , автомобіль

«VOLKSWAGEN TRANSPORTER» , 1997 року випуску, чорного кольору, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , 09.10.2019 р. зареєстрований на праві власності за ОСОБА_4 ( а.с.74).

Як слідує з Договору купівлі-продажу 4641/2019/1710960 транспортного засобу, укладеного 09.10.2019р. у Територіальному сервісному центрі МВС 4641 РСЦ МВС у Львівська, ОСОБА_3 продав ОСОБА_4 автомобіль

«VOLKSWAGEN TRANSPORTER» , 1997 року випуску, чорного кольору, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_2 , був зареєстрований за продавцем 12.03.2019р. За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 125 000 грн.( а.с.57).

Згідно ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, , якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно зі ст. 60,61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності. Об`єктом права спільної сумісної власності може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

У відповідності до частин 2,3 ст.65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнаннядоговору недійсним, як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згідно ч.1 ст.31 ЦК України, правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість.

Таким чином судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.10.2008р. по 09.01.2020р., та в цей період, а саме 12.03.2019р. за ОСОБА_3 був зареєстрований на праві власності спірний автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER» .Тому даний автомобіль суд вважаєспільною сумісною власністю подружжя, так як відповідачем не надано належних доказів на спростування даних обставин.

Щодо посилання відповідача , що спірний автомобіль був придбаний за позичені ним кошти, то такі суд не приймає до уваги, оскільки такі твердження, крім слів самого відповідача, нічим не підтверджені.

Зважаючи на вище зазначені приписи діючого законодавства, даний автомобіль слід віднести до цінного майна, тому при укладенні одним із подружжя договору на його відчуження, необхідна була письмова згода другого з подружжя.

Однак, при укладенні 09.10.2019р. відповідачем ОСОБА_3 . Договору купівлі-продажу спірного автомобіля , вище зазначені вимоги не були дотримані, оскільки на укладення спірного договору позивач ОСОБА_1 ( як дружина) , письмової згоди відповідачу ( своєму чоловікові) не давала.

У відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність з підстав, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З врахуванням встановленого суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними, а тому підлягають повністю до задоволення.

Крім того, згідно ст.141 ЦПК України, з відповідачів слід стягнути понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору, у розмірі по 420,20 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 60-61,65 СК України, ст.ст.31, 203,215,368 ЦК України, ст.ст.3-5,10, 13,76-81,133,141,258-259, 263-265,273, 351-355 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

позов ОСОБА_5 задовольнити .

Визнати недійсним укладений 09.10.2019р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Договір купівлі-продажу автомобіля «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», 1997 року випуску, чорного кольору, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , понесені позивачем судові витрати у розмірі по 420,20 грн. (чотириста двадцять гривень 20 копійок), з кожного.

На рішення суду може бути поданаапеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.273 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлено 14.06.2021 року.

СуддяМ. О. Кіпчарський