Справа № 189/55/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.02.2021 року смт. Покровське Дніпропетровської області

Покровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Чорної О.В.,

за участю секретаря судового засідання Корхової М.Г.,

учасники судового засідання:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що він перебуває з відповідачкою у шлюбі, який зареєстрований 24 жовтня 2015 року виконкомом Олександрівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, сплачений судовий збір просив стягнути з відповідачки.

Від даного шлюбу вони з відповідачкою мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Шлюбні відносини між позивачем та відповідачкою, а також спільне проживання припинені з грудня 2020 року.

Причиною розпаду сім`ї вважає взаємну неприязнь, яка згодом переросла у психологічну несумісність, а також різні погляди на життя та ведення особистого господарства.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позов частково, в частині розірвання шлюбу. Судові витрати просив з відповідача не стягувати.

Пояснив суду, що перестав проживати з відповідачем однією сім`єю з 25 грудня 2020 року і в теперішній час має фактичні шлюбні відносини з іншою жінкою.

Також пояснив суду, що протягом останнього року між сторонами часто відбувалися сварки, що йому некомфортно психологічно надалі проживати з відповідачем і що його почуття любові до неї давно охололи. Пояснив, що мотиви для розірвання шлюбу пов`язані не тільки з тим фактом, що позивач зараз проживає з іншою жінкою, але і з тим, що він категорично не бажає проживати надалі саме з ОСОБА_3 як чоловік і жінка. Також пояснив, що з дитиною продовжує контактувати, має на меті і надалі з нею спілкуватися і підтримувати матеріально. Строку для примирення просив не надавати у зв`язку з тим, що не бачить можливості зберегти сім`ю.

Представник позивача ОСОБА_2 підтримав позицію свого довірителя, наголосивши на тому, що розірвання шлюбу у даному випадку є бажаним з огляду на інтереси у першу чергу малолітньої дитини, яка зростає у некомфортній психологічній атмосфері, постійно спостерігаючи сварки між батьками.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала, заперечувала проти розірвання шлюбу. Вважає, що збереження сім`ї можливе, якщо позивач покине іншу жінку і знову буде проживати з нею. У такому випадку вона готова його пробачити і надалі проживати разом. При цьому пояснила, що позивач зраджує їй з іншою жінкою протягом року, однак вважає, що позивач помиляється відносно своїх почуттів до цієї жінки, помиляється у своєму виборі і йому потрібний час для визначення зі своїми почуттями.

Сторони також пояснили, що раніше зверталися до психолога з метою налагодити стосунки і зберегти сім`ю, однак це не дало результату.

Заслухавши сторони, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 і ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 24 жовтня 2015 року, про що в книзі реєстрації шлюбів виконкомом Олександрівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області зроблений актовий запис №38; прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_6 (а. с. 2, копія свідоцтва про шлюб).

ОСОБА_1 і ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 (копія свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , а. с. 3).

Сторони зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , але з грудня 2020 року позивач фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , а відповідач з дитиною проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Судом встановлено, що з 25 грудня 2020 року сторони разом не проживають, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство ними не ведеться.

Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Відповідно до ст. 56 Сімейного кодексу кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч. 4 ст. 56 СК України).

Оскільки позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, суд дійшов висновку, що відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відповідач не навела жодної аргументації щодо того яким чином вона вважає за можливе зберегти сім`ю попри категоричне небажання чоловіка продовжувати шлюбні стосунки і вести спільне життя. Суд відхиляє наведену аргументацію відповідачки в судовому засіданні, які вона надала у своїх поясненнях як нічим немотивовану і необґрунтовану.

Згідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд встановив, що подружжя припинило шлюбні стосунки, не веде спільного господарства, сім`я фактично розпалася, поновлення сімейних стосунків не вбачається можливим.

Надання часу на примирення подружжя є правом, а не обов`язком суду, таку дію суд може застосувати, якщо з матеріалів справи вбачаються підстави для його застосування та можливий позитивний результат, тоді як в цьому випадку суд не вбачає підстав для надання часу для примирення, виходячи з категоричного небажання позивача зберегти шлюб з відповідачкою.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Суд дійшов висновку, що примушування позивача на подальше перебування у шлюбі є неприпустимим і таким, що буде порушувати його права та інтереси, а також інтереси спільної дитини подружжя, яка буде вимушена перебувати у стані психологічного дискомфорту, спостерігаючи за відносинами батьків, що не ґрунтуються на взаємній повазі та любові.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Враховуючи те, що позивач відмовився від частини своїх позовних вимог в частині стягнення судового збору з відповідача, суд покладає судові витрати на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 105,110,112,113 СК України, ст. ст. 10, 12, 13, 81, 263, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , зареєстрований 24 жовтня 2015 року, про що виконкомом Олександрівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області складений актовий запис №38 розірвати.

Судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн. покласти на позивача, ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Покровський районний суд Дніпропетровської області в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

З дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, яка починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП невідомий.

Повний текст рішення складений і оголошений 11 лютого 2021 року.

Суддя О.В. Чорна