ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/536/21 Справа № 202/3967/19 Суддя у 1-й інстанції - Мачуський О.М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18 травня 2020 року

у цивільній справі за позовом компанії «Фенікс Чаркоул Індастріз» до ОСОБА_1 про стягнення коштів, отриманих без достатньої правової підстави, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2019 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що Компанія «Фенікс Чаркоул Індастріз» ("Phoenix Charcoal Industries, LLC") зі свого рахунку № НОМЕР_1 у банку «Рок Каньон Банк» (Rock Canyon Bank), Штат Юта, США, без достатніх правових підстав здійснила переказ коштів громадянці України ОСОБА_1 , на її рахунки в ПАТ «Приватбанк»:

№ НОМЕР_2 згідного з платіжним документом № 2018-06-14.000106 від 14 червня 2018 року на суму 2 000 доларів США з призначенням платежу: «придбання інструменту для видобутку вугілля» («purchasing manufacturing coal tools»), додаток до позову № 1;

№ НОМЕР_3 згідного з платіжним документом № 2018-10-23.000094 від 23 жовтня 2018 року на суму 2000 доларів США з призначенням платежу: «придбання обладнання» («equipment purchase»).

Всього ним було перераховано відповідачу 4000 доларів США.

Оскільки між сторонами не укладались жодні правочини, зокрема щодо придбання будь-якого майна, не здійснювалася поставка жодного обладнання чи інструменту, тому у відповідача відсутні будь-які підстави для утримання в себе майна позивача - грошових коштів в іноземній валюті в суми 4 000 доларів США, тобто відповідач набув майно за рахунок позивача без достатньої правової підстави, тому зобов`язаний повернути це майно.

На підставі викладеного, просив стягнути на свою користь з ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 4 096,82 доларів США, з яких: 4 000 доларів США грошові кошти, отримані без достатньої правової підстави; 96,82 доларів США три проценти річних, а також стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18 травня 2020 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь компанії «Фенікс Чаркоул Індастріз» «Phoenix Charcoal Industries» грошові кошти у розмірі 4 096,82 доларів США, з яких: 4 000 доларів США грошові кошти, отримані без достатньої правової підстави; 96,82 доларів США три проценти річних.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь компанії «Фенікс Чаркоул Індастріз» «Phoenix Charcoal Industries» судові витрати у розмірі 11 634,37 грн, з яких: 1 634,37 грн витрати з оплати судового збору; 10 000,00 грн витрати на професійну правничу допомогу.

З таким рішенням суду ОСОБА_1 не погодилася та подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно вихідного банківського переказу о. НОМЕР_4 компанією «Фенікс Чаркоул Індастріз» 14.06.2018 переведено ОСОБА_1 2 000 доларів США з призначенням платежу: придбання інструментів для видобутку вугілля.

Вихідним банківським переказом о. НОМЕР_5 компанією «Фенікс Чаркоул Індастріз» 23.10.2018 переведено ОСОБА_1 2 000 доларів США з призначенням платежу: придбання обладнання.

Факт отримання ОСОБА_1 грошових коштів від позивача у сумі 4 000 доларів США за вищевказаними банківськими переказами було підтверджено в судовому засіданні суду першої інстанції представником відповідача.

Також отримання вказаних грошових коштів підтверджено інформацією з АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 81,82).

28.05.2019 компанія «Фенікс Чаркоул Індастріз» вимагала від ОСОБА_1 повернути кошти у сумі 4 000 доларів США, сплачених без правових підстав. Згідно з квитанцією поштового відправлення та даними відстеження поштових відправлень «Укрпошти», вимога отримана відповідачем 01.06.2019 року.

Відповідно до положень статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до ч. 1 ст.1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі, так як у відповідача відсутня правова підстава для утримання у себе перерахованої позивачем суми коштів в розмірі 4 000 доларів США, то саме з моменту зарахування спірних коштів на банківський рахунок у відповідача виник обов`язок з їх повернення позивачу як таких, що отримані ним без достатньої правової підстави.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що безпідставними є посилання відповідача на положення ст.1215 ЦК України, згідно якої не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем не доведено, що перелічені позивачем кошти є заробітною платою, або прирівняними до неї платежами, надані фізичній особі як засіб до існування. Також відсутні інші, передбачені законом підстави для неповернення коштів.

Також, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги посилання відповідача про перерахування коштів фізичною особою - ОСОБА_2 , оскільки це спростовується даними платіжних документів, де особою, яка здійснила переказ є саме юридична особа - Компанія «Фенікс Чаркоул Індастріз». Щодо грошових коштів, переказаних ОСОБА_2 , то ці обставини є предметом розгляду іншої цивільної справи № 202/2965/19.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у сумі 4 000 доларів США.

Також, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином 3 % річних від суми заборгованості за час існування обов`язку з повернення безпідставно одержаних коштів першого переказу станом на день подання позову складають (2000 х 360 х [3%/365] =) 59,18 долари США та за другим переказом відповідно (2000 х 229 х [3%/365] =) 37,64 долари США, разом 96,82 доларів США.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог в зазначеній частині та наявність підстав для задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних від суми заборгованості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 1 634,37 гривень.

Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій.

Так, відповідно до вихідного банківського переказу о.2019-03-20.000178 від 20.03.2019 та квитанції № 186688316 від 21.03.2019 ОСОБА_3 відправлено 1655 грн USD Phoenix Charcoal у якості оплати гонорару адвоката.

Згідно з довідкою-розрахунком № 1 зазначено перелік послуг на стадії досудової підготовки справи, які адвокат Омелян І.В. надав компанії «Фенікс Чаркоул Індастріз» на виконання договору про надання правничої допомоги № 1-РН від 20.03.2019.

Згідно рахунку на оплату № 209 від 17.04.2019 р., Квитанції № від 19.04.2019 та Акту наданих послуг №218 від 23.04.2019 адвокат Омелян І.В. сплатив 2 028,80 грн. за послуги письмового перекладу та нотаріального посвідчення документів компанії «Фенікс Чаркоул Індастріз».

Також згідно рахунку на оплату № 223 від 23.04.2019 р., Квитанції № 190441172 від 23.04.2019 та Акту наданих послуг №229 від 25.04.2019 адвокатом Омеляном І.В. сплачено 2 353,600 грн. за послуги письмового перекладу та нотаріального посвідчення документів компанії «Фенікс Чаркоул Індастріз».

Відповідно до документів ОСОБА_4 придбав квитки на потяг з Києва до Дніпра та у зворотному напрямку на дати судових засідань на загальну суму 3 249,40 грн. (а.с. 163-166).

Згідно з довідкою-розрахунком № 2 зазначено переліг послуг, які адвокат Омелян І.В. надав компанії «Фенікс Чаркоул Індастріз» на виконання договору про надання правничої допомоги № 1-РН від 20.03.2019.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн, що відповідає вимогам співмірності, передбаченими ст. 137 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив усі обставини, які мають значення для справи, а саме те, що ОСОБА_2 надіслав ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 65 000 доларів США у якості дарунка, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки зазначена сума грошових коштів не є предметом спору у даній справі.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що перераховані їй кошти компанією «Фенікс Чаркоул Індастріз» у загальному розмірі 4 000 доларів США, є добровільним дарунком ОСОБА_2 , не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги, оскільки зазначене не підтверджується належними доказами. Крім того, у розрахункових документах призначення платежу зазначено: придбання інструментів для видобутку вугілля, придбання обладнання. Доказів які б поставили під сумнів зазначені дані, апелянтом не надано.

Крім того, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження своїх вимог, а саме, що між позивачем та апелянтом існували будь-які правовідносини, зокрема договірні, тобто що між ними укладений договір у будь-якій формі, що міг би бути підставою для отримання апелянтом грошових коштів від позивача; що призначення платежів: «придбання інструменту для видобутку вугілля» («purchasing manufacturing coal tools») та «придбання обладнання» («equipment purchase») мало якесь інше, ніж пряме значення; що перерахування коштів від позивача були нібито подарунками апелянту або «грошовою сумою, наданою апелянту як засіб для існування».

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Характерною особливістю таких зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у такому зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним. Зазначене узгоджується з позицією, викладеної у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2019 року, справа № 910/1806/19.

Вказане зобов`язання виникає за наявності таких умов:

набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);

набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Ознаки, характерні для пред`явлення вимоги на підставі наведених норм, є належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки доказам у справі не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18 травня 2020 року у залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів згідно ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий В.С.Городнича

Судді: О.В.Лаченкова

М.Ю.Петешенкова