Справа № 135/965/20
Провадження № 2/135/22/21
РІШЕННЯ

іменем України

25.05.2021 м. Ладижин Вінницька область

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі:

головуючої судді Волошиної Т.В.,

за участі секретаря судових засідань Ступак Ю.О.,

розглянувши у судовому засіданні у м. Ладижині Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП,

учасники справи не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції сторін.

1. Позиція позивача.

05 серпня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним вище позовом, у якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь матеріальну шкоду в розмірі 60 303 грн 53 коп. спричинену внаслідок ДТП.

На обґрунтування позовної заяви зазначила, що 07.03.2020 о 14 год 40 хв в м. Ладижин, по вул. Процишина сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю відповідача ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом Volksvagen LT40, державний номерний знак НОМЕР_1 . Зокрема, під час керування транспортним засобом Volksvagen LT40 відповідач ОСОБА_2 скоїв зупинку на посадковому майданчику, не переконавшись у безпечності, відчинив двері та створив перешкоду іншим учасникам руху, внаслідок чого пошкодив свій автомобіль та автомобіль Toyota Corola, державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 на праві власності. Своїми неправомірними діями відповідач ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке встановлено ст. 124 КУпАП. Свою вину у вчиненому правопорушенні відповідач визнав повністю. Постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 24.05.2020, яка вступила в законну силу 05.05.2020, винесеною в справі про адміністративне правопорушення №148/503/20, відповідача ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень.

Внаслідок вчинення відповідачем 07.03.2020 адміністративного правопорушення та у зв`язку із неправомірними діями відповідача, позивачу було завдано шкоди, оскільки під час ДТП відповідач пошкодив належний їй на праві власності транспортний засіб - автомобіль Toyota Corola, державний номерний знак НОМЕР_2 .

З метою відновлення належного позивачу автомобіля та здійснення його ремонту після ДТП, вона вимушена була звернутись до ФОП ОСОБА_3 , який надає послуги з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів. Вартість здійсненого ремонту належного їй транспортного засобу після ДТП становить 84 328 грн 80 коп. Позивачем було сплачено за ремонт автомобіля ФОП ОСОБА_3 84 328 грн 80 коп.

Відповідно до чинного на час ДТП договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Volksvagen LT40, державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_2 була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА».

У зв`язку зі зверненням позивача до НАСК «ОРАНТА», згідно зі страховим актом № ОЦВ-СП-20-32-23795/1 04.05.2020 страховиком було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 24 025 грн 27 коп. на її рахунок в АТ ОЩАДБАНК.

Отже, на даний час позивачу відшкодовано страховиком матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок ДТП 07.03.2020 у розмірі 24 025 грн 27 коп., а розмір невідшкодованої шкоди (вартості ремонту автомобіля після ДТП) на даний час складає 60 303 грн 53 коп. (84 328 грн 80 коп. - 24 025 грн 27 коп.).

Таким чином, оскільки відповідача ОСОБА_2 постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 24.05.2020 визнано винним у вчиненні ДТП, яке сталось 07.03.2020, вважає, що відповідач несе визначену Законом відповідальність за спричиненні їй збитки внаслідок ДТП, які полягають у пошкодженні належного позивачу ОСОБА_1 на праві власності автомобіля Toyota Corola, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Отже, оскільки на даний час страховиком НАСК «ОРАНТА» їй було виплачено страхову виплату в розмірі 24 025 грн 27 коп., але дана сума не покриває всі витрати по ремонту пошкодженого автомобіля, тому вважає, що відповідач, який визнаний в судовому порядку винним у вчиненні ДТП, внаслідок якого було пошкоджено належний їй транспортний засіб, має відшкодувати їй різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), в розмірі 60 303 грн 53 коп.

Відповідач ОСОБА_2 відзив на позов до суду не подав.

ІІ. Пояснення сторін.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Клименко І.Ф. позов підтримали та надали пояснення, які відповідають поданому позову.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що свою вину у ДТП він визнає, однак вважає, що сума матеріальної шкоди зазначена позивачем є необґрунтовано завищеною, оскільки можна було б здійснити ремонт автомобіля затративши менші кошти. Пізніше відповідач ОСОБА_2 визнав, що вартість ремонту відповідає сумі сплаченій позивачем. Вважає, що шкоду спричинену внаслідок ДТП має сплатити страхова компанія ПАТ «НАСК «ОРАНТА» в повному обсязі і у межах страхового ліміту визначеному полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/7001866.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст правовідносин.

07.03.2020 о 14 год 40 хв в м. Ладижин, по вул. Процишина сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю відповідача ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом Volksvagen LT40, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Так, під час керування транспортним засобом Volksvagen LT40 відповідач ОСОБА_2 скоїв зупинку на посадковому майданчику, не переконавшись у безпечності, відчинив двері та створив перешкоду іншим учасникам руху, внаслідок чого пошкодив свій автомобіль та автомобіль Toyota Corola, державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , своїми неправомірними діями відповідач ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке встановлено ст. 124 КУпАП.

Постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 24 квітня 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Свою вину у вчиненому правопорушенні ОСОБА_2 визнав повністю, що вбачається з копії зазначеної вище постанови (а.с. 8).

Постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 28 травня 2020 року виправлено допущену описку в постанові від 24 квітня 2020 року (а.с.9).

На дату скоєння ДТП автомобіль Volksvagen LT40 був застрахований в страховій компанії «НАСК «ОРАНТА», поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/7001866 від 22.01.2020 (а.с.18).

Згідно з листом ПАТ «НАСК «ОРАНТА» №09-02-16/6756 від 17.07.2020, наданого у відповідь на адвокатський запит, вбачається, що 10.03.2020 НАСК «ОРАНТА» було отримано повідомлення про настання ДТП 07.03.2020 від ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , 10.03.2020 від ОСОБА_1 було отримано заяву про страхове відшкодування (а.с. 19).

За полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/7001866 від 22.01.2020 Страхова компанія «НАСК «ОРАНТА», виплатила страхове відшкодування для ОСОБА_1 в розмірі 24 025 грн 27 коп., розрахунок даної суми було здійснено відповідно до копії страхового акту №ОЦВ-СП-20-32-23795/1 від 21.04.2020, копії розрахунку страхового відшкодування від 17 квітня 2020 року, копії витягу з дослідження № АВ 7968 ВМ-2 від 10.04.2020, копії ремонтної калькуляції № АВ 7968 ВМ-2 від 08.04.2020 та копії протоколу (акту) огляду транспортного засобу (а.с. 63,64,65,66).

Згідно з рахунком на оплату №5 від 23.03.2020 та Акту про надання послуг № 5 від 06.04.2020, вартість здійсненого ремонту належного позивачу ОСОБА_1 транспортного засобу після ДТП становить 84 328 грн 80 коп. (а.с. 10,11).

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера №12 від 06.04.2020, нею було сплачено за ремонт автомобіля ФОП ОСОБА_3 84 328 грн 80 коп. (а.с.12).

ФОП ОСОБА_3 здійснює обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (основний), що вбачається з копії витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.13-17).

ІV. Оцінка суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до вимог п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до частини 3 статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 24 025 грн 27 коп. Предметом спору є матеріальна шкода, а саме недостатність, на думку позивача, суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного суду України справа № 755/7666/19 провадження № 61-10010св20 від 15 жовтня 2020 року.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із ОСОБА_2 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19) підстав відступати від яких суд не вбачає.

Судом установлено, що різниця між страховою виплатою та вартістю відновлювального ремонту автомобіля складає 60 303 грн 53 коп.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 матеріальну шкоду спричинену внаслідок ДТП в розмірі 60 303 грн 53 коп.

V. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 та п. 4. ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такої правової позиції щодо застосування норм права дотримується Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року по справі № 552/2145/16-ц.

На підтвердження понесених витрат, ОСОБА_1 надала суду копію договору №10/7 від 03 серпня 2020 року про надання правової (правничої) допомоги (послуг) в цивільній справі (а.с.20), квитанцію до прибуткового касового ордеру №10 на суму 6 000 грн. (а.с.21), квитанцію до прибуткового касового ордеру №7 на суму 500 грн (а.с. 22), акт виконаних робіт згідно з Договором про надання правничої допомоги від 03.08.2020 (а.с.23). В наданому акті виконаних робіт наведений детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом під час розгляду справи, зокрема, складання адвокатського запиту, консультація щодо характеру спірних правовідносин, ознайомлення з документами, що стосуються предмету спору, визначення способу захисту в суді, складання процесуальних документів (позовної заяви про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП).

Відтак, заявлені стороною позивача до стягнення з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 6 500 гривень підлягають задоволенню, оскільки надані докази про понесення судових витрат на правничу допомогу є достатніми, допустимим і достовірними, а витрати на оплату послуг адвоката - обґрунтованими, доведеними і співмірними із складністю справи, обсягом виконаних робіт (наданих послуг) і часом, витраченим на виконання цих робіт (послуг).

Враховуючи викладене, із відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати на правничу допомогу в розмірі 6 500 грн.

VI. Щодо судового збору.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем сплачено судовий збір 840 грн 80 коп., тому дані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 4, 7, 8, 11, 12. 13. 76, 77, 81, 83, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, ст. 1187,1200,1202 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 60 303 грн (шістдесят тисяч триста три гривні) 53 коп. спричинену внаслідок ДТП.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 6 500 (шість тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ладижинський міський суд Вінницької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Ім`я (найменування) сторін:

- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ;

- представник позивача адвокат Клименко Ірина Федорівна, адреса: вул. Процишина, 10-Г, м. Ладижин, Вінницька область;

- відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Суддя