№336/2334/20
пр. №2/336/193/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

14 червня 2021 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді Жупанової І.Б.,

секретаря судового засідання Палубінської К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_7 , що діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який в подальшому був уточнений. Позов обґрунтував тим, що позивачу на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів належить на праві власності майно: 5/6 часток житлового будинку з відповідною часткою усіх господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на зазначене нерухоме майно 14.02.2020 року зареєстровано за ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Як стало відомо ОСОБА_1 на сьогоднішній день в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані та не проживають: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (колишній власник квартири), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В Реєстрі прав власності на нерухоме майно (в якому реєструвалися права власності до 2013 року), також в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєструються речові права з 2013 року), відсутня будь-яка інформація про права власності у відповідачів щодо житлового будинку (частки) будинку за адресою: АДРЕСА_1 чи земельної ділянки за цією адресою.

На сьогодні ОСОБА_1 має намір використовувати належне їй на праві власності нерухоме майно - 5/6 часток вказаного житлового будинку у власних інтересах - для проживання з малолітнім сином.

Проживання та реєстрація відповідачів у зазначеному будинку перешкоджає позивачу володіти, користуватися, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Крім того, комунальні платежі по будинку нараховуються згідно численності зареєстрованих осіб. Так як відповідачі не сплачують зазначені платежі, то тягар по погашенню заборгованості буде нести позивач як власник будинку.

Вирішити питання добровільного зняття відповідачів з реєстрації неможливо, за таких підстав позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.06.2020 року відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, наданий відповідачам строк для подання відзиву.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.12.2020 року витребувано докази по цивільній справі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.02.2021 року витребувано з Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради інформацію про власника 1/6 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.04.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Позивач у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги про визнання відповідачів втратившими право користування житловим будинком підтримує, просила задовольнити позовні вимоги, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

У судове засідання відповідачі належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не з`явились без повідомлення причин неявки. Додатково були оповіщені шляхом розміщення оголошення про виклик до суду відповідачів на офіційному веб-сайті Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району надали заяву в якій заперечують проти позовних вимог викладених в позовній заяві, просить розглядати справу без участі представника районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи у відсутність відповідача, суд виходить з такого.

Частина 1 ст. 223 ЦПК України визначає, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а частиною четвертою цієї статті передбачається право суду на постановлення заочного рішення (на підставі наявних у справі даних та доказів) у разі повторної неявки відповідача, повідомленого належним чином.

Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст..223 та ч.1 ст.280 ЦПК України.

У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд оцінивши докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді, керуючись законом вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначний законом або договором.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Судом встановлено і перевірено доказами, що ОСОБА_1 на праві власності належить 5/6 часток житлового будинку з відповідною часткою усіх господарських будівель та споруд, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом НОМЕР_3 від 14.02.2020 року посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Банковською Ю.В..

Окрім того, як вбачається з вказаного Свідоцтва, відповідач по справі ОСОБА_2 є колишнім власником 5/6 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , якому вказане майно раніше належало на підставі договору дарування Тавтєлєвим А.В. , приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької обл., 29.07.2013 року за реєстровим №628.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.02.2020 року № 200364219, 5/6 часток житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить позивачу по справі - ОСОБА_1 . Вказана інформація також підтверджується Інформаційною довідкою №244542282 від 16.02.2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Судом встановлено, що відповідно до відповіді ТОВ «Запорізьке міське бюро технічної інвентаризації», в матеріалах інвентаризаційної справи за адресою: АДРЕСА_1 міститься договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки, посвідчений Першою Запорізькою нотаріальною конторою 30.01.1957р., за р№3-867, що посвідчує право власності ОСОБА_9 на 1/6 частину житлового будинку за вищевказаною адресою.

Судом досліджено лист Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради відповідно до якого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За приписами ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з вимогами ст.150 ЖК України, ст.383 ЦК України громадяни, що мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до приписів ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

За ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Попередній власник та члени сім`ї попереднього власника втрачають право користування житловим будинком із переходом права власності на житлове приміщення до нового власника, оскільки право користування є похідним від прав власника, членом сім`ї якого вони були (правова позиція Верховного Суду України у постанові від 05.11.2014 року по справі № 6-158цс14 та Верховного Суду у постанові від 22.05.2019 по справі № 180/1388/17).

Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю - про позбавлення права користування житловим приміщенням (правова позиція Верховного Суду України у постанові від 16.01.2012 року по справі № 6-57цс11).

Оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд бере до уваги, що відповідачі по справі із переходом права власності до нового власника - ОСОБА_1 , втратили право користування вищезазначеним житловим будинком. При цьому реєстрація відповідачів в житловому будинку обмежує право власності позивача на вільне користування і розпорядження своїм майном.

Вирішуючи питання про можливість визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суд також враховує той факт, що відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є малолітньою особою.

Частиною 2 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Згідно ч.1 ст.163 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними.

Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Принципом 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, передбачено, що малолітня дитина не може бути розлучена з матір`ю, батьком крім випадкових обставин.

Окрім того, обмеження дієздатності особи у віці до чотирнадцяти років в інших правовідносинах, в тому числі і у праві самостійно та вільно обирати місце свого проживання, кореспондується і з правилами частини 4 статті 29 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Системний аналіз ст. ст. 29 та 31 ЦК України дає підстави для висновку, що малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.

Права малолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини непроживання дитини за місцем реєстрації не залежать від її волі, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для малолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків.

Малолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками.

Отже, оскільки на час вирішення спору ОСОБА_2 втратив право на користування житловим будинком, тому відповідно не має такого права і його малолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

Верховний Суд України в Постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс 16 зазначив, що положення статей 383,391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї.

З огляду на це, позовні вимоги в частині визнання малолітньої ОСОБА_3 , такою, що втратила право користування житлом є обґрунтованими і також підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги те, що позивач ОСОБА_1 є власником 5/6 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , будучи зареєстровані у вказаному будинку, але фактично не проживаючи в ньому, перешкоджають позивачу у користуванні та розпорядженні нею своєю власністю, суд вважає можливим задовольнити позов ОСОБА_1 та визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

На підставі ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду з позовом було сплачено судовий збір в розмірі 1681,60 грн., тому суд вважає необхідним стягнути на користь позивача вказану суму судового збору солідарно з відповідачів, по 420,40 грн..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 261, 264, 265, 280-284, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , витрати по оплаті судового збору в розмірі 1681,60 грн. по 420,40 грн..

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Б.Жупанова