ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2021 року

м. Харків

справа № 644/533/20

провадження № 22-ц/818/622/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2020 року у складі судді Бугери О.В.,

У С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на повнолітню доньку.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до судового наказу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16.01.2020 з нього було стягнуто аліменти на утримання доньки, що продовжує навчання ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу, заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.12.2019 до закінчення нею навчання, але не більше, як до досягнення 23 років. Не заперечував проти надання матеріальної допомоги доньці, яка продовжує навчання, але зазначав, що розмір, який визначений до стягнення він сплачувати не в змозі. Так, він є пенсіонером, отримує лише пенсію, окрім того, проживає із матір`ю пенсіонеркою, яка постійно хворіє та потребує матеріальної допомоги, розмір її пенсії не дозволяє придбавати необхідні медикаменти. Всю необхідну допомогу надає він. Також, він має неповнолітню доньку від другого шлюбу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка також перебуває на його утриманні. Просив врахувати, що за час сплати ним аліментів на неповнолітню на той момент доньку ОСОБА_3 , він не придбавав жодного рухового чи нерухомого майна, не набув будь-яких корпоративних прав, в той час, як родина ОСОБА_2 придбала автомобіль. Просив зменшити розмір аліментів, що стягнуто на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання, та визначити їх в розмірі 1/10 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно до закінчення нею навчання. Також, просив врахувати, що судом при видачі судового наказу допущено подвійне стягнення аліментів, оскільки на момент подачі заяви про стягнення аліментів ОСОБА_3 буле ще неповнолітньою, досягла 18 років ІНФОРМАЦІЯ_2 , а аліменти були стягнути з нього з 12 грудня 2019, тобто з дня подачі заяви, фактично право на отримання аліментів на повнолітнього виникає з моменту досягнення повноліття, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, що стягнуті з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , на підставі судового наказу виданого Орджонікідзевским районним судом м. Харкова 16.01.2020 року у справі №644/10167/19, провадження №2-н/644/23/20. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , яка продовжує навчання в Харківському педагогічному фаховому коледжі, в розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку(доходу), щомісячно, починаючи з моменту набрання рішенням в даній справі законної сили, по день закінчення навчання, але не більше як до досягнення 23 річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення мотивовано тим, що позивач може надавати допомогу повнолітній дочці, що продовжує навчання, та враховуючи його сукупний дохід, наявність на утримання позивача неповнолітньої дитини, обов`язок обох батьків приймати участь в утриманні повнолітньої доньки, суд вважав за можливе зменшити розмір аліментів на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання з 1/4 частини до 1/6 частини.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач вказувала, що у неї є також ще одна донька, яка проживає з нею та перебуває на її утриманні, таким чином на її утриманні знаходиться двоє дітей, а заробітна плата складає лише 4500 грн. Позивач фактично ухилявся від сплати аліментів на дитину, оскільки відрахування на аліменти здійснювались лише з пенсії позивача, тоді як значний заробіток позивача з постійного місця роботи останній приховував та не сплачував з цього виду заробітку (доходу) жодної копійки відповідачу в рахунок оплати аліментів. Помилковим є посилання суду на те, що питання про приховування доходу позивача нібито не є предметом дослідження в рамках даного спору, адже імперативні приписи чинного законодавства прямо зобов`язують суд вивчити всі обставини, що можуть вплинути на визначення розміру аліментів. Фактично ж суд в своєму рішенні наявність значно більшого доходу позивача не дослідив, не надав оцінку в оскаржуваному рішенні, відтак проігнорував цю обставину та не врахував її при зміні розміру аліментів. Жодного підтвердження факту проживання та утримання доньки позивача від другого шлюбу саме позивачем взагалі немає, тобто такі посилання не підтверджені жодним документальним доказом, відтак витрати ані на утримання доньки від другого шлюбу, ані на утримання батьків позивачем належним чином не доведено. суд не взяв до уваги додані докази щодо лікування та хвороби позивача та його дружини, чим не дотримався вимог ст. 89 ЦПК України. Таким чином, наявність жодних фактичних або юридичних підстав, з якими закон пов`язує можливість зменшення розміру аліментів, позивач суду не надав, а ці питання належним чином не дослідив, не надав їм правової оцінки, тобто порушив норми чинного процесуального та матеріального права.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу в межах вимог, що заявлені в суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст.367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження. ОСОБА_3 досягла повноліття. Відповідно до довідки Харківського коледжу КЗ «Харківська гуманітарно-педагогічна академія» Харківської обласної ради від 09.12.2019 року за №54п ОСОБА_3 навчається на 3 курсі денної форми навчання педагогічного відділення. Відповідно до інформації коледжу станом на 18.08.2020 року за результатами навчання ОСОБА_3 , студентка 31 по групи, переведена на 4 курс (наказ №54-кс від 01.07.2020 року).

Відповідно до судового наказу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 16.01.2020 року було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини, яка продовжує навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.12.2019 року та до закінчення нею навчання, але не більше як до досягнення 23 років. Ухвалою від 20.02.2020 року було визнано судовий наказ, виданий Орджонікідзевським районним судом м.Харкова від 16.01.2020 року, в частині стягнення аліментів за період з 12.12.2019 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 включно, таким що не підлягає виконанню. Відповідно до вимог ч.7 ст.170 ЦПК України заперечуючи вимоги стягувача позивач звернувся до суду із позовом про зменшення розміру аліментів.

Позивач є пенсіонером, розмір його пенсії складає 1081,26 гривень, що підтверджується довідкою ГУ ПФУ в Харківській області та копією пенсійного посвідчення. Пенсія призначена з 09.06.2010 року. Окрім цього, позивач працює в КП «Харківводоканал» Комплекс «Харківводовідведення» та його заробітна плата за період з січня 2020 року по серпень 2020 року склала 94561,05 гривень, що підтверджується довідкою від 08.09.2020 року (а.с. 156). Позивач зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , має неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

Відповідач у справі ОСОБА_2 працює ТОВ ВТФ «Фармаком» та розмірі її заробітної плати складає 4850 гривень з січня 2020 року. Також відповідач має неповнолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Відповідно до довідки з Реєстру територіальної громади м.Харкова за адресою АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 .

Відповідачем надано до суду копії паспортів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що зареєстровані за адресою АДРЕСА_3 , а також копію посвідчення учасника ліквідації наслідків на ЧАЕС на ім`я ОСОБА_8 , копії виписок з медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_8 за 2014, 2017, 2018, 2019, 2020 роки та ОСОБА_7 за 2014, 2019 рік.

В судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_9 , яка пояснила суду, що вона є рідною сестрою позивача, ОСОБА_3 її племінниця та хрещениця. Після досягнення ОСОБА_3 повноліття брат зустрічався з донькою та запитував щодо допомоги на період навчання, пропонував доньці відкрити на її ім`я рахунок та перераховувати кошти, але донька відповіла, що цим займається мама, оскільки вона від неї повністю залежить. Брат пропонував відповідачці вирішувати це питання в добровільному порядку та не відмовлявся від надання допомоги. На повноліття хрещениці вона приїжджала до відповідачки додому, брат подарував донці гроші та золоту булавку, вона подарувала обручку, ще передала від бабусі срібну ікону. Також зазначила, що з братом проживає його неповнолітня донька, окремо від матері дитини, так вони вирішили, проживає їх спільна мати, яка потребує допомоги на лікування.

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, що продовжують навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд, зокрема, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року, справа № 199/9339/16-ц, провадження № 61-32330св18.

Встановивши, що ОСОБА_3 навчається в Харківському коледжі КЗ «Харківська гуманітарно-педагогічна академія» Харківської обласної ради на 4 курсі денної форми навчання, як пояснила відповідач донька не отримує стипендію, не працює, весь час займає навчання, а тому, потребує допомоги батьків, а позивач має ще одну неповнолітню доньку, обов`язок обох батьків приймати участь в утриманні повнолітньої доньки, прожитковий мінімум для працездатної особи, що встановлений відповідно до вимог Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» - 2197 гривень, суд першої інстанції, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами докази на предмет їх належності, допустимості та достатності для правильного вирішення справи, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 про зменшення розміру розмір аліментів на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання з 1/4 частини до 1/6 частини.

Доводи сторін про наявність у них на утриманні батьків, що хворіють та потребують допомоги, суд не приймає, оскільки сторонами у справі не було надано доказів того, що їхні батьки перебувають саме на утриманні сторін, не мають можливості забезпечувати себе самостійно, потребують догляд та відсутні інші особи, що надають їм допомогу. Надані суду копії медичних висновків лише свідчать про їхнє звернення за медичною допомогою та не підтверджують факту потреби зазначених осіб в утриманні та перебування їх на утриманні сторін.

Колегія суддів погоджується з наведеною судом оцінкою доводів відповідача щодо наявності у неї іншої доньки. Дана обставина не повинна враховуватись при визначенні розміру аліментів на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання, оскільки дитина відповідача, також має батька, який в силу норм Сімейного кодексу повинен нести матеріальну відповідальність за утримання дитини.

Твердження відповідача, що відповідач не навів жодних фактичних або юридичних підстав для задоволення його позову, а також неврахування судом факту приховання реального розміру аліментів, є помилковими.

З матеріалів справи вбачається, що з позовом про розмір аліментів позивач звернувся до суду відповідно до ч. 7 ст. 170 ЦПК України. При ухваленні судового рішення судом було враховано сукупний дохід позивача. При цьому колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції, що доводи сторони відповідача щодо приховування позивачем його доходу за період стягнення аліментів на неповнолітню доньку, не є предметом дослідження в рамках даного спору, що не позбавляє сторони відповідача вирішувати питання наявності чи відсутності заборгованості, проведення перерахунків та стягнення заборгованості у встановленому процесуальному порядку. Предметом розгляду справи № 644/533/20 є зменшення розміру аліментів на повнолітню дитину стягнутих відповідно до вимог ст. 200 СК України, а не стягнення заборгованості зі сплати аліментів на неповнолітню дитину.

Доводи апеляційної скарги, на які посилається відповідач були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Отже, у справі, яка переглядається, суд першої інстанції виконав свої обов`язки, визначені процесуальним законом (статті 263, 89 ЦПК України), повно, всебічно й об`єктивно з`ясував обставини справи та надав їм належну оцінку, ухвалив рішення, яке є законним та обґрунтованим.

Відповідно до частин першої - третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Під час розгляду справи суд першої інстанції суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем доведена наявність підстав для задоволення позову та зменшення розміру аліментів стягнутих наказом Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 січня 2020 року.

Доводи апеляційної скарги висновку суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають, в основному направлені на переоцінку доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2021 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук