Номер провадження: 22-ц/813/5746/21
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.В
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2021 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючої судді Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участі секретаря Бєляєвої О.К.

з участю: представника ОСОБА_1 і представників ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 березня 2015 року (одноособово суддя Домусчі Л.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: перша Одеська нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

20.08.2014 року ОСОБА_2 звернувся із позовом до ОСОБА_3 , третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору: перша Одеська нотаріальна контора про надання додаткового строку для прийняття спадщини смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов обґрунтовано наступним.

Позивач зазначав, що його мати ОСОБА_5 розлучилися із батьком 16 років тому назад і з цього часу позивач із батьком проживав окремо, не бачився з ним, батько належним чином не виконував свої батьківські обов`язки з утримання позивачка не піклувався про нього. На підставі рішення суду від 20.11.1998 року зі спадкодавця на користь позивача стягувались аліменти, однак аліменти батько не сплачував, зловживав спиртними напоями та уникав спілкування із позивачем. В останнє позивач бачив батька на початку 2011 року, а про смерть батька йому стало відомо випадково весною 2014 року. Після смерті батька він є його єдиним його спадкоємцем. Відповідачка ОСОБА_3 його тітка, яка приховала факт смерті батька.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив про задоволення позову.

Під час розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги (а.с.131-132) і просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину на ім`я ОСОБА_3 від 05.12.2011 року, а ухвалою суду від 19.03.2015 року, за заявою представника позивача, позовні вимоги в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 05.12.2011 року залишені без розгляду.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.03.2015 року позов ОСОБА_2 задоволено. Суд визнав поважними причини пропуску строку ОСОБА_2 для прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 і визначив ОСОБА_2 додатковий строк протягом двох місяців, достатній для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 , який не був стороною у справі, стверджуючи, що рішення суду впливає на його права, в особі представника подав апеляційну скаргу на рішення суду від 19.03.2015 року, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про відмову у задоволенні заяви, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 зазначає:

Бездіяльність позивача у 2011 році і прийняття судом оскаржуваного рішення без детального дослідження у 2015 р. призводить до позбавлення його права власності на єдине житло і витребування цього житла у нього та членів його родини, в тому числі неповнолітніх.

Суд першої інстанції, у порушення ч. 2 ст. 35 ЦПК України, розглянув справу без залучення його до участі в справі, не зважаючи на докази у справі, а також на те, що судове рішення вплине на його права і обов`язки. Ухвалою про накладення арешту на його нерухоме майно під час розгляду справи суд незаконно обмежив його особу, яка не є стороною у справі, у його правах.

Суд помилково прийшов до висновку, що відповідач «приховала» від державного нотаріуса відомості про наявність у померлого спадкоємця першої черги. Жодним нормативно-правовим актом не передбачений обов`язок одного із спадкоємців розшукувати інших спадкоємців або відповідальність за це.

Суд першої інстанції не врахував важливість факту, що вже наступив факту неприйняття спадщини позивачем, який по суті впливає на всі інші факти і правовідносини, що складалися в хронологічному порядку після настання факту неприйняття спадщини.

В контексті ч. 1 ст. 1268. ч. 1 ст. 1272 ЦК України, прийняти або не прийняти спадщини, є правом спадкоємця. Але для прийняття потрібна дія, передбачена ч. 1 ст. 1269 ЦК України, а для неприйняття,- бездіяльність. Своєю бездіяльністю позивач скористався своїм правом не прийняти спадщину і не прийняв її, це є факт що вже наступив. Відповідач, навпаки, скористався своїм правом прийняти спадщину і виконав дію, передбачену ч. 1 ст. 1269 ЦК України, - тим самим прийняв спадщину, це є також факт що вже наступив. Неприйняття спадщини спадкоємцями попередньої черги є чітко передбаченою законом підставою для одержання права на спадкування наступною чергою спадкоємців за законом.

Викликає сумнів чи є ОСОБА_6 представником першої Одеської державної нотаріальної контори, а не представником позивача, яка не заперечувала проти задоволення позову.

Якщо суд обставину так званого «приховування» вважав такою, що має дуже суттєве значення для справи, то він її неповно з`ясував.

Підставою для скасування рішення і є те, що відповідач міг не знати про наявність сина, міг вважати його не сином, міг вважати його померлим, або, навпаки, міг знати про наявність рішення суду про позбавлення спадкодавця батьківських прав. Зрештою, відповідач, не будучі фахівцем в галузі права, міг просто не звернути увагу на шаблонний текст заяв до нотаріуса. Так, підписання заяви відповідачем складеної 05.12.2011 р. нотаріусом Шатіловою О.В. із зазначенням що брат помер « ІНФОРМАЦІЯ_2 » не означає, що відповідач навмисно «приховав» від нотаріуса що брат насправді помер ІНФОРМАЦІЯ_1 або, як приклад, підписання заяви позивачем складеної 10.06.2015 р. нотаріусом Шатіловою О.В. із зазначенням, що інших спадкоємців за законом немає не означає, що позивач навмисно приховав від нотаріуса, що є спадкоємець за законом і такий що вже прийняв спадщину, а свідчить про шаблонність тексту заяви, на яку державний нотаріус не звертає достатню увагу. Незмінний шаблон ОСОБА_6 не означає що в інших нотаріусів не може існувати заяви із іншим змістом тексту, де, наприклад, могло бути зазначено: «інші спадкоємці невідомі», або взагалі без згадки про інших спадкоємців. Це на кінцевий результат не впливає і не свідчить про намір «приховати».

Отже, намір (умисел) відповідача «приховати» від нотаріуса сина начебто спрямований на позбавлення його права на спадщину, яку суд у рішенні вважав встановленим, є нічим недоведеним.

На його особисту думку, обставини з цього приводу взагалі не підлягають встановленню і доказуванню в справі про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки, наявність або відсутність наміру (умислу) відповідача щось приховати від нотаріуса ні на що не впливає в силу імперативності ст. 19 Конституції України, а позивач є дорослою та дієздатною особою і сам повинен звернутися до нотаріуса із відповідною заявою згідно ч. 1, ч. 2 ст. 1269 ЦК України.

Зі змісту спадкової справи, що надійшла за запитом суду, він дійшов висновку, що позивач не особисто, а через свого представника діючого на підставі довіреності, усно без сплати будь-яких обов`язкових платежів, звернувся до нотаріуса Шатілової О.В., яка одразу ж надала відповідь.

Суд, не зважаючи на правильне посилення в рішенні на зміст ст. 1272 ЦК України і на дві передумови подання позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, не звернув увагу на те, що не виконана жодна умова. Не зважаючи на наявність іншого спадкоємця, який вже прийняв спадщину та міг би дати письмову згоду на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, з матеріалів справи не вбачається намагань позивача і нотаріуса одержати таку письмову згоду відповідача. «Папірці» не є документами. Якщо б було звернення до відповідача, то можливо і спору у суді не було. Відсутність спілкування позивача зі своїм батьком свідчить про те, що він не спілкувався і не бажав спілкуватися з його рідною сестрою.

Судом першої інстанції багато приділено уваги тій обставині чи знав позивач про смерть спадкодавця, чи ні і при вивчені справи він не зміг знайти в матеріалах справи за аналогією з ч.3 ст. 1272 ЦК України, об`єктивні, непереборні, істотні перешкоди-або труднощі для сина (спадкоємця) дізнатися жив батько (спадкодавець) чи помер. Навіть за аналогією із ч. 1 ст. 261 ЦК України, позивач нічим не довів, що він не міг довідатися про смерть спадкодавця, хоча зобов`язаний був довести, згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, якщо посилається на цю обставину, як на підставу своїх вимог про визначення додаткового строку. Висновок суду, що позивач довів повністю обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не відповідає обставинам справи та є підставою для скасування рішення і ухвалення нового.

Замовчування обставин за яких позивач дізнався про смерть спадкодавця свідчить про надуманість так званої причини необізнаності про смерть, - вона є «висмоктаною з пальця». Пояснення: «випадково весною 2014 р.» при поверненні із заробітків з м. Черкаси свідчить про те, що ця інформація літала у повітрі, її потрібно було тільки вдихнути разом із «весняним» повітрям. Теж саме вбачається із показань свідка ОСОБА_7 . Не залучення його до участі у справі позбавило його прав і можливостей задати важливі питання свідку ОСОБА_7 , надати свої заперечення, доводи і міркування з його можливих показань.

Наявність в матеріалах справи відповіді другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції за вихід.№ 368 від 23.01.2015 р. свідчить про те, що позивач про смерть спадкодавця міг довідатися від своєї матері ОСОБА_5 , якщо тільки не припустити нереальну можливість відсутності ще й спілкування між позивачем і його матір`ю.

Для матері і позивача не було жодних перешкод або труднощів дізнатися живий боржник (особа що сплачує аліменти) чи помер, вони безперешкодно могли довідатися про це. Навпаки, згідно відповіді виконавчої служби вбачається, що державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження згідно п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із смертю боржника.

З матеріалів вбачається, що відповідач неодноразово звертався до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, в складі якого є нерухоме майно, тим самим реалізував своє право на прийняття спадщини. Для цих звернень відповідач збирав необхідні документи у відповідних державних установах. Впродовж 2011-2012 років відповідач здійснив безліч передбачених нормами діючого законодавства дій для здійснення своїх прав, при цьому діяв правомірно і відкрито.

Після набуття права власності на житло, оскільки проживати там було неможливо, він вимушений був розпочати ремонт, який не закінчений до теперішнього часу, впродовж 2013 року він здійснив основні заплановані будівельно- ремонтні і монтажні роботи, на які витратив величезні для нього грошові кошти, діяв відкрию, не від кого не приховуючись.

Необізнаність спадкоємця про смерть, на якій спотворюючи правосуддя наполягає позивач, якщо б навіть мале місце, то була б суб`єктивною для нього, тобто такою яка залежить лише від його дій або, як у цьому вигаданому випадку, його бездіяльності. Законодавець же вимагає наявність об`єктивних, непереборних, істотних перешкод і труднощів для вчинення спадкоємцем дії. Тому, на його особисту думку, обставини з приводу обізнаності позивача про смерть взагалі не підлягають встановленню і доказуванню, у розумінні ч. 1 ст. 1 269, ч. 3 ст. 1272 ЦК України.

Незалучення до участі у справі позбавило його всіх надважливих прав, зокрема дослідити докази, надати докази, задати питання свідку, викликати свідків, надати заперечення, довести суду переконливість моєї правової позиції, тощо, що є грубим порушенням основних засад судочинства визначених пунктами 1, 2 та 4 ст. 129 Конституції та неприпустимо при здійсненні правосуддя в Україні.

Відзив представника ОСОБА_2 зазначає:

Предмет позову у цивільній справі №522/15568/14 є визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом.

У позовній заяві ОСОБА_2 (в останній редакції) не ставилося питання про визнання права власності на спірну квартиру і скасування свідоцтва про право на спадщину за законом чи скасування правовстановлюючих документів. Таким чином предмет позову у справі №522/15568/14 стосується спадкоємців ОСОБА_4 , позивача і відповідачки, так як інші спадкоємці відсутні.

В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" зазначено, що належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємні, які прийняли спадщину, або територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Таким чином у справах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини вирішуються питання про права та обов`язки спадкоємців.

Під час розгляду справи №522/15568/14, суд першої інстанції з`ясував питання щодо наявності інших спадкоємців у ОСОБА_8 , для чого витребував спадкову справу померлого, з`ясував у сторін по справі склад спадкоємців тощо. У померлого була тільки одна дитина позивач і сестра - відповідачка, батьки ОСОБА_4 померли, що підтвердила спадкова справа. Суд першої інстанції цілком вірно визначив коло осіб у справі, права та обов`язки яких зачіпає розгляд справи. До цих осіб апелянт не відноситься.

Особи, які не брали участі у справі мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють права та обов`язки цих осіб.

Рішенням суду не вирішувались питання про права та обов`язки апелянта, у зв`язку з цим у апелянта відсутні правові підстави на апеляційне оскарження рішення суду.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 ґрунтується виключно на довільному трактуванні норм ЦПК України та на довільному трактуванні обставин справи, яким вже надавалась правова оцінка апеляційним судом, та на припущеннях, при ньому не містить нових доказів по справі і обставин, не містять жодних належних та допустимих доказів в її обґрунтування. Частина доводів апеляційної скарги (нібито неадекватна поведінка судді під час ознайомлення представника апелянта з матеріалами справи, нібито некомпетентність нотаріуса, ремонт зроблений в квартирі апелянтом), є бездоказовими і не мають ніякого правового значення для розгляду скарги, не є підставою для скасування рішення суду.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 підлягає закриттю з таких підстав.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (ст. 352 ч.1 ЦПК України).

З огляду на викладене, особа, яка не брала участі у справі, має право оскаржити в апеляційному порядку судове рішення, яке безпосередньо встановлює, змінює або припиняє її права та обов`язки, тобто завдає їй шкоди, що виявляється у несприятливих для особи наслідках.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ст. 15 ч.1 ЦК України).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси 19.03.2015 року, яке залишено без змін на підставі ухвали апеляційного суду Одеської області від 26.05.2015 року, визнані поважними причини пропуску ОСОБА_2 строку для прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , суд визначив ОСОБА_2 додатковий строк протягом двох місяців, достатній для подачі заяви про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.176-179,243-248 т.1)

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 ЦК України.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. ст. 1216 ч.1, 1220 ч.1, 1223 ч.ч.2,3 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. ст. 1268 ч.ч.1,5, 1269 ч.1, 127- ч.1, 1272 ч.ч.1-3 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ч.1 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4-6 т.1).

Відповідачка ОСОБА_3 є спадкоємцем другої черги за законом після смерті брата ОСОБА_4 (брат по матері, а.с.53,63-65,69,70 т.1).

Апелянт ОСОБА_1 не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Матеріали справи і апеляційна скарга не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_4

ОСОБА_1 , який не брав участі у справі, в особі представника подав апеляційну скаргу на рішення суду від 19.03.2015 року про визначення спадкоємцю ОСОБА_4 , який є спадкоємцем першої черги, додаткового строку для подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .

Оскільки ОСОБА_1 не довів, що він є спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , рішенням суду від 19.03.2015 року не вирішувались питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки апелянта ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося. Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку (ст. 362 ч.1 п.3, ч.2 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що рішенням суду від 19.03.2015 року не вирішувались питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 , апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 підлягає закриттю.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 362, 368 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 березня 2015 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови суду.

Повний текст постанови суду складено 22.06.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська Г.Я. Колесніков