Справа №949/249/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2021 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Сидоренко З.С.,

при секретарі судових засідань Пінчук О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дубровиця в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментних платежів на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом та просить стягувати з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту подачі позовної заяви до суду і до повноліття дитини з проведенням індексації відповідно до закону.

Свої вимоги мотивує тим, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, від якого вони мають дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак фактично вони як чоловік і жінка не проживають з 20 червня 2020 року, не ведуть спільного господарства, не підтримують нормальні шлюбні відносини, тобто не реалізують належні їм права та обов`язки подружжя, передбачені Сімейним кодексом України. Дитина проживає разом з нею, яку вона виховує самостійно. Відповідач не допомагає їй утримувати доньку. Вона несе всі витрати на харчування, одяг для дитини, здійснює належний догляд за нею. Відповідач має нерегулярний дохід, оскільки не працює офіційно. Він немає інших утриманців, він працездатний, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому вважає,що він може сплачувати аліменти в розмірі 3000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Таким чином, при сплаті відповідачем аліментів у такій сумі забезпечується їхня рівність при несенні обв`язку утримання дитини.

До початку розгляду справи від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, однак скористався своїм правом та подав відзив в якому зазначив, що позовні вимоги визнає частково. Він погоджується сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі по 1100 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, що становить 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого станом на 01 липня 2021 року виходячи з наступного. Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Для доведення наведених у позовній заяві обставин, позивачка, крім власного твердження, не надала жодних доказів, не кажучи про їх належність, достатність і допустимість. Згідно довідки про склад сім`ї, яку надала позивачка, вона проживає з батьками, братом та сестрою, які створюють перешкоди для їхнього нормального спільного проживання, а також для його відвідування та спілкування з дитиною, а проживати окремо вона не бажає. Саме тому вони на разі дійсно проживають окремо. Так, позивачка висунула вимогу про стягнення аліментів у розмірі 3000 грн., однак жодним чином не обґрунтувала такий розмір аліментів та не довела належними та допустимими доказами його можливість сплачувати їх в такому розмірі. При визначені розміру аліментів, суд враховує обставини, передбачені ч. 1 ст. 182 СК України. Він сирота, проживає в селі із своїм дядьком, не має у власності ніякого майна. На даний час він не працює та не має постійних доходів. Отже, враховуючи вказане, він не має можливості сплачувати аліменти в такому розмірі, а позивачем не обґрунтовано даний розмір аліментів та не доведено факт отримання ним таких доходів, які б давали йому змогу на даний час їх сплачувати.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 17 січня 2020 року. Шлюб зареєстровано Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про що складено відповідний актовий запис №57. Дана обставина стверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 17 січня 2020 року (а.с.4).

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 вбачається, що батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є відповідач - ОСОБА_2 (а.с.3).

Згідно довідки №352 від 01 березня 2021 року, виданої виконавчим комітетом Дубровицької міської ради (а.с.11) неповнолітня дитина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на утриманні матері ОСОБА_1 (а.с.10).

Частиною 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України чітко визначено загальний обов`язком батьків утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

'У Декларації прав людини проголошено, дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу.

Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 18 зазначеної вище Конвенції передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що при вирішенні даного спору доцільно застосовувати положення ч. 8 ст. 7 СК України, відповідно до якої регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

При цьому слід врахувати положення ч. 1 ст. 141 СК України, відповідно до якого мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в судовому порядку.

Частина 1 ст. 182 СК України вказує на обставини, які мають враховуватися при визначені розміру аліментів, а саме:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Як зазначено у ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини При цьому мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

При визначенні величини аліментного платежу суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст.ст. 76-81 ЦПК України докази встановлюються такими засобами як письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Суд бере до розгляду лише ті докази, які стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як стверджує позивач у позовній заяві, відповідач не працює, однак має нерегулярний дохід, інших утриманців він немає, є працездатним, що, відповідно, дає можливість визначити розмір аліментів у розмірі, вказаному нею у позовній заяві, тобто 3000 грн. щомісячно.

Однак, такі доводи позивача не заслуговують на увагу, оскільки позивач не надала суду жодних належних та допустимих доказів в рахунок обґрунтування вищевказаних фактів та обставин, пов`язаних з тим, що відповідач має можливість сплачувати аліменти саме в тому розмірі, який вказаний у позовній заяві.

Так, з поданих відповідачем довідки №1403 від 07.06.2021 року, виданої Володимирецькою селищною радою Рівненської області та відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, підтверджується той факт, що відповідач ОСОБА_2 дійсно ніде не працює.

Однак доказів того, що відповідач має неофіційний дохід, який дозволяє йому сплачувати аліменти в заявленому розмірі щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, позивачем суду не надано.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, зважаючи на вищевказане, посилання позивача на те, що відповідач матеріально забезпечений, не має інших утриманців, що надає йому можливістю сплачувати аліменти на утримання дитини у вказаному розмірі, не підтверджується належними та допустимими доказами, обов`язок яких надати з підстав, передбачених ст. 81 ЦПК України, покладається в тому числі і на позивача.

Водночас, суд враховує, що відповідач є фізично здоровою особою, доказів протилежного у суду немає, і може працювати та виконувати обов`язок по утриманню дитини та сплачувати аліменти у розмірі, який забезпечував би необхідний життєвий процес та розвиток дитини.

Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Отже, при визначенні розміру стягуваних аліментів, суд враховує розмір мінімального прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, який відповідно до вимог ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", визначений для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень

При цьому, суд також виходить з того, що оскільки сторони, які є батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , то в рівній мірі несуть обов`язки щодо її виховання та утримання, і такі у виді матеріального утримання не можуть бути повністю покладені виключно на відповідача чи позивача.

Оскільки суду не надано будь-яких доказів розміру отримуваного доходу як позивача, так і відповідача, а позивач стверджуючи, що при сплаті відповідачем аліментів у сумі 3000 грн. щомісячно забезпечиться їхня рівність при несенні обов`язку утримання дитини, без подання будь-яких доказів для підтвердження цього факту, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню - в розмірі 1500 грн., який значно перевищує мінімальний гарантований розмір аліментів та є максимально наближеним до мінімального рекомендованого розміру аліментів.

Суд вважає, що визначений розмір аліментів у вказаній сумі щомісячно на дитину є достатнім та буде відповідати інтересам дитини, обставинам справи і вимогам Закону.

При цьому, ст. 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Як вказав Верховний Суд України у правовій позиції від 06.11.2013 року у справі №6-113цс13 розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі ч. 2 ст. 184 СК України, підлягає індексації у порядку, передбаченому Законом України "Про індексацію грошових доходів населення".

У Законі України "Про індексацію грошових доходів населення" встановлено, що до переліку грошових доходів громадян, одержаних ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, які підлягають індексації, відноситься і розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Також у законі визначається, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами-підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Згідно вимог ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються: позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.

Враховуючи, що позивач не сплачувала судовий збір при подачі вказаного позову, суд при ухваленні рішення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, присуджує стягнення судового збору в дохід держави з відповідача.

Керуючись ст.ст. 180-184, 191 СК України, ст.ст. 12, 81, 141, 247, 264, 265, 352, 354, 430 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментних платежів на утримання дитини задоволити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , жительки АДРЕСА_2 , на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду, а саме з 02.03.2021 року та до досягнення дитиною повноліття з проведенням індексації відповідно до закону.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , жителя АДРЕСА_1 , судовий збір у розмірі 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень) на користь держави в особі Державної судової адміністрації України:

отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106;

код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783;

банк отримувача: Казначейство України (ЕАП);

рахунок отримувача: UA0026001;

код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

У відповідності до підпункту 15.5) пункту 15 частини 1 Розділу ХШ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Голова Дубровицького

районного суду З.С.Сидоренко