Провадження № 2/522/4859/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шенцевої О. П.,

при секретарі Кісліної В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи Одеська Товарна Біржа про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи Одеська Товарна Біржа, в якому просила визнати дійсним Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 25 липня 1994 року на Одеської Товарної Біржі, зареєстрований в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» під №3880 від 25 липня 1994 року, та 26 липня 1994 року зареєстрований в Одеському МБТІ про що зроблено запис під №75пр.- стор. 174-46, відповідно до якого ОСОБА_2 , що діяла від свого імені та від імені неповнолітньої ОСОБА_3 , продала, а ОСОБА_4 купила двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 50,7 кв. м., житловою площею 28,6 кв. м.

Позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, надав суду заяву про проведення судового засідання без фіксації судового процесу.

Відповідачі та третя особа у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили.

Суд, у зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, зі згоди позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено,що 25 липня 1994 року між членом біржі зі статусом «Н» ОСОБА_2 , діючою від свого імені та від імені неповнолітньої ОСОБА_3 та членом біржі зі статусом «Н» ОСОБА_4 був укладений Договір купівлі-продажу нерухомого майна реєстраційний №3880 (копію Договору додано о позову), відповідно до якого ОСОБА_2 , що діяла від свого імені та від імені неповнолітньої ОСОБА_3 , продала, а ОСОБА_4 купила квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Квартиру продано за 887250,00 карбованців.

Вказаний Договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений на Одеської Товарної Біржі і відповідно до вимог Закону України «Про товарну біржу» зареєстрований в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» під №3880 від 25 липня 1994 року.

ОСОБА_4 , як покупець квартири, виконала всі свої обов`язки за Договором купівлі-продажу нерухомого майна , що підтверджується реєстрацією в КП «ОМБТІ та РОН» права власності на квартиру, про що 26 липня 1994 року зроблено запис №75пр.- стор. 174-46.

Покупець передав продавцям гроші в рахунок вартості квартири. Відповідачі виїхали з квартири зі своїм майном, передавши всі права на володіння, користування і розпорядження квартирою. Таким чином, як продавець так і покупець виконали сукупність всіх дій, що підтверджують виконання та дійсність договору купівлі-продажу та підтверджують перехід права власності на вищезазначену квартиру від продавця до покупця. Від дати укладання договору купівлі-продажу квартири по теперішній час ніяких претензій з боку відповідачів або інших осіб щодо недійсності договору до позивача не пред`являлась.

Однак, при укладанні договору купівліпродажу нерухомого майна, було порушено його форму передбачену ст. 227 ЦКУ 1964 року, а саме договір не був нотаріально посвідчений.

Придбана квартира з 1994 року перебувала у володінні та використовувалась ОСОБА_4 для проживання, нею оплачувались житлові комунальні послуги необхідні для утримання цієї квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Позивач по справі, ОСОБА_1 , є рідним братом ОСОБА_4 та єдиним спадкоємцем другої черги за законом після померлої сестри ОСОБА_4 , що підтверджується Витягом №61383565 від 20.08.2020 року про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкової справи №66297883.

20 серпня 2020 року позивач, звернувшись до нотаріальної контори з наміром оформлення спадщини, дізнався про порушення нотаріальної форми укладання договорукупівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , яка є спадковим майном, що не дає можливості позивачу успадкувати це майно.

Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218, 1233 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За правилами статей 1296, 1297, 1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцями після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.153ЦК Української РСР 1963року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

Разом з тим, згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 1995 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Згідно ст.16Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, на момент укладання Договору купівлі-продажу вказаної квартири був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до умов якого договори, оформлені товарною біржею, визнавались дійсними, а сам правочин було вчинено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства. В подальшому до ЦК Української РСР 1963року були внесені зміни, відповідно до яких угоди щодо відчуження нерухомого майна підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Відсутність належних правовстановлюючих документів на квартиру, на думку суду, істотним чином порушує право власності позивача, яке підлягає судовому захисту.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується.

Згідно із ст. 328ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України.

Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.16,220,334,640, 1216, 1217, 1218, 1233, 1296, 1297, 1298 ЦК України, ст.47, 153 ЦК Української РСР(1963 р.), 2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, ст. 223,ч.2 ст. 247, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи Одеська Товарна Біржа про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним - задовольнити.

Визнати дійсним з моменту укладення Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 25 липня 1994 року на Одеської Товарної Біржі, зареєстрований в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» під №3880 від 25 липня 1994 року, та 26 липня 1994 року зареєстрований в Одеському МБТІ про що зроблено запис під №75пр.- стор. 174-46, відповідно до якого ОСОБА_2 , що діяла від свого імені та від імені неповнолітньої ОСОБА_3 , продала, а ОСОБА_4 купила двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 50,7 кв. м., житловою площею 28,6 кв. м.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя

17.02.2021