Провадження № 22-ц/4808/943/21
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Пацаган В.В.

з участю заявника - приватного виконавця Витвицького В.В., стягувача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за поданням приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицького Володимира Васильовича про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншою особою, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 20 квітня 2021 року, постановлену у складі судді Татарінової О.А. в м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

01.04.2021 року приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицький В.В. звернувся в суд з поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншою особою.

Подання мотивовано тим, що 12.02.2020 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №344/15381/16-к, виданого Івано-Франківським міським судом на підставі рішення цього суду від 28.10.2019 року про стягнення із законного представника обвинуваченого ОСОБА_4 на користь законного представника потерпілого ОСОБА_1 5 927,46 грн спричиненої злочином матеріальної шкоди, 55 000 грн моральної шкоди, 8 000 грн витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, 6 000 грн оплати за експертні послуги, а всього 74 927,46 грн. Боржником за вказаним виконавчим документом є ОСОБА_4 .

Постанову про відкриття виконавчого провадження разом з пам`яткою про права та обов`язки боржника, а також викликом приватного виконавця було направлено боржникові на його адресу та отримано останнім 14.02.2020 року. Отже, боржника було належним чином повідомлено про початок примусового виконання рішення суду.

Під час примусового виконання рішення суду виконавцем встановлено, що за боржником зареєстровано транспортний засіб марки ЗАЗ 110558, 2009 року випуску, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який постановою від 29.02.2020 року оголошено в розшук. Однак, транспортний засіб не розшуканий, боржником не надано інформацію про його місцезнаходження. Інше майно, на яке можна звернути стягнення для погашення заборгованості за виконавчим документом, у боржника відсутнє. В ході проведення виконавчих дій з боржника стягнуто заборгованість в розмірі 281,51 грн. В решті рішення суду залишилося невиконаним, а боржник ухиляється від його виконання.

Відповідно до актового запису про шлюб №887 від 23.08.2000 року ОСОБА_4 перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 . Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 22.10.2014 року та трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу №К124/94 від 13.07.2009 року, яка перебуває у іпотеці в Державній іпотечній установі. Згідно відповіді Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області №31/9/765 від 14.08.2020 року за ОСОБА_3 зареєстровано транспортний засіб: марки OPEL INSIGNIA, 2010 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 . Вказане майно придбано ОСОБА_3 під час шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя.

Оскільки іншого майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення, не встановлено, заборгованість ОСОБА_4 не погашено, то визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншою особою та звернення на неї стягнення є єдиним можливим способом виконання рішення суду в повному обсязі.

Посилаючись на наведене, приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицький В.В. просив визначити частку майна боржника ОСОБА_4 у двокімнатній квартирі АДРЕСА_1 та транспортному засобі OPEL INSIGNIA, 2010 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , якими він володіє спільно з ОСОБА_3 у розмірі 1/2 частки.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 20.04.2021 року подання приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицького Володимира Васильовича про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншою особою, задоволено частково.

Визначено частку майна боржника ОСОБА_4 у розмірі 1/2 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_3 , яким він володіє на праві спільної сумісної власності з дружиною ОСОБА_3 . В задоволенні решти вимог подання відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що при примусовому виконанні судового рішення приватним виконавцем вчинені всі можливі виконавчі дії та в повній мірі вжито заходів щодо розшуку майна боржника, однак у останнього відсутнє майно та грошові кошти для погашення заборгованості в повному обсязі. Оскільки об`єкт нерухомого майна, а саме двокімнатна квартира АДРЕСА_3 набута ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 22.10.2014 року в період шлюбу з боржником ОСОБА_4 , то, враховуючи презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, така належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Тому подання приватного виконавця про визначення частки майна боржника ОСОБА_4 у майні, яким він володіє спільно з іншою особою - дружиною ОСОБА_3 , а саме визначення 1/2 частки двокімнатної квартира АДРЕСА_3 , є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Щодо вимог приватного виконавця про визначення частки майна боржника ОСОБА_4 , а саме 1/2 частки транспортного засобу OPEL INSIGNIA, 2010 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , якими він володіє спільно з ОСОБА_3 , то в цій частині подання задоволенню не підлягає, оскільки згідно листа начальника Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області Шпек О.М. від 20.04.2021 року зазначений транспортний засіб за ОСОБА_3 не зареєстрований.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначає, що її не було належним чином повідомлено про розгляд вищевказаного подання приватного виконавця, не надано можливості ознайомитися з матеріалами справи, а також підготувати відповідне заперечення з посиланням на норми чинного законодавства України.

Апелянт вказує, що спірна квартира була придбана нею особисто за власні кошти 22.10.2014 року шляхом підписання договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створено в майбутньому. Оскільки дана квартира куплялася нею за власні кошти, то жодної згоди на придбання квартири у ОСОБА_4 не вимагалося, що підтверджується самим договором, у якому відсутня інформація про надання ОСОБА_4 згоди на його укладення. Всі обов`язкові платежі по даному договору сплачені нею, що підтверджується відповідними квитанціями. Той факт, що квартира придбана нею за власні кошти підтверджується копією довідки про доходи від 21.05.2021 року №99-05/21, з якої вбачається, що за період 2014 - 2015 років вона заробила 334 224,15 грн та копією договору купівлі-продажу квартири від 22.10.2014 року, відповідно до якого вона та її батьки продали ОСОБА_6 житлову квартиру, за яку отримали грошові кошти в розмірі 109 759 грн.

Апелянт вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали судом не враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 24.01.2020 року у справі №546/912/16-ц, де зазначено, що у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

З наведених підстав апелянт просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні подання приватного виконавця відмовити.

Приватний виконавець Витвицький В.В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скарги заперечив, вважаючи їх безпідставними.

Зазначив, що 12.04.2021 року під час судового засідання ОСОБА_4 просив розгляд справи перенести та повідомив про неможливість явки ОСОБА_3 у зв`язку із сімейними обставинами. Про наступне судове засідання, призначене на 20.04.2021 року, ОСОБА_3 була повідомлена рекомендованим листом, який вона отримала 16.04.2021 року, що підтверджується роздруківкою із сайту Укрпошти. Отже, твердження ОСОБА_3 про неналежне повідомлення її про розгляд справи є голослівним.

Також приватний виконавець зазначив, що 20.04.2021 року під час судового засідання, яке розпочалося о 15 год., було задоволено вищевказане подання, а вже о 15:39 год. між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 був укладений договір дарування квартири АДРЕСА_1 , в п. 11 якого вказано, що відчужувана квартира є спільною сумісною власністю подружжя, договір посвідчується за згодою чоловіка дарувальника ОСОБА_4 . Отже, твердження апелянта про те, що квартира не є спільною сумісною власністю подружжя є неправдивими, а додані нею до апеляційної скарги докази не доводять факту придбання квартири за її особисті кошти.

Просив в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 відмовити.

В засідання апеляційного суду апелянт ОСОБА_3 (заінтересована особа) та боржник ОСОБА_4 не з`явились, про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Боржник не повідомив суд про причину неявки.

Апелянт електронною поштою надіслала суду письмове клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з поганим станом здоров`я. При цьому не надала суду доказів поважності причини неявки в судове засідання.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконано обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів ухвалила про розгляд справи за відсутності заінтересованої особи та боржника.

Приватний виконавець Витвицький В.В. доводи апеляційної скарги заперечив з мотивів, наведених у відзиві на апеляційну скаргу, просив залишити скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Стягувач ОСОБА_1 та його представник доводи апеляційної скарги заперечили з мотивів, наведених виконавцем у відзиві на апеляційну скаргу. Просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвала суду в частині відмови в задоволенні подання приватного виконавця про визначення частки майна боржника ОСОБА_4 , а саме 1/2 частки транспортного засобу ОРЕL INSIGNIA, 2010 року випуску, сірого кольору, д.н.з НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , сторонами не оскаржується, а тому в силу частини 1 статті 367 ЦПК України в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицьким В.В. 12.02.2020 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 04.02.2020 року Івано-Франківським міським судом в справі №344/15381/16-к про обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 122 КК України, по якій вирішено стягнути з законного представника обвинуваченого ОСОБА_4 на користь законного представника потерпілого ОСОБА_1 - 5 927,46 грн матеріальної шкоди, 55 000 грн моральної шкоди, 8 000 грн витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, 6 000 грн витрат по оплаті експертних послуг, а разом 74 927,46 грн.

Згідно матеріалів виконавчого провадження, наданих приватним виконавцем, боржнику ОСОБА_4 відомо про відкриття виконавчого провадження, однак ним не вчинено жодних дій для виконання вищенаведеного виконавчого листа.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено, що приватним виконавцем Витвицьким В.В. вчинено ряд виконавчих дій по виявленню майна боржника.

Постановою приватного виконавця від 29.02.2020 року оголошено в розшук майно боржника ОСОБА_4 , а саме: транспортний засіб ЗАЗ 110558, 2009 року випуску, білого кольору, ДНЗ НОМЕР_1 .

Згідно платіжного доручення від 26.03.2020 року в ході проведених виконавчих дій з боржника ОСОБА_4 стягнуто заборгованість у розмірі 281,51 грн.

За даними декларації про доходи, поданої боржником ОСОБА_4 19.03.2020 року, у нього наявні доходи у вигляді заробітної плати у розмірі 4 723 грн щомісячно. Іншого майна немає.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, листа Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, наданих на запит приватного виконавця, за боржником ОСОБА_4 не зареєстровано нерухоме майно.

Судом також встановлено, що згідно копії актового запису про шлюб №887 від 23.08.2000 року боржник в справі ОСОБА_4 та заінтересована особа ОСОБА_3 перебувають в зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, наданої на запит приватного виконавця, за ОСОБА_3 зареєстровано нерухоме майно: двокімнатна квартира АДРЕСА_3 , на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 22.10.2014 року та трикімнатна квартира АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 13.07.2009 року, яка перебуває в іпотеці у Державній іпотечній установі.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

За змістом частини шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Порядок розгляду подання про визначення частки майна боржника у спільному майні передбачений статтею 443 ЦПК України, згідно з якою питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Статтею 370 ЦК України також встановлено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

З урахуванням наведених норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та встановивши, що на момент звернення державного виконавця до суду з поданням про визначення частки майна боржника, двокімнатна квартира АДРЕСА_3 була спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки була придбана під час шлюбу, врахувавши, що за встановленим загальним правилом частки дружини та чоловіка у спільному майні є рівними, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення подання державного виконавця шляхом визначення 1/2 частки, яка належить ОСОБА_4 у спільній сумісній власності на квартиру.

Доводи апелянта про те, що вказана квартира є її особистою власністю, оскільки куплена за кошти від реалізації нею разом з батьками квартири АДРЕСА_4 за 109 759 грн на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22.10.2014 року, та за кошти, отримані нею за місцем праці (зарплата), не спростовують презумпцію спільності права власності подружжя на майно та не доводять, що спірна квартира придбана за її особисті кошти.

Не беруться до уваги й твердження апелянта про те, що в порушення норм ЦПК України, вона не була повідомлена про день розгляду справи, оскільки такі спростовуються матеріалами справи, а саме: рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 48).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків суду обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують. Тому апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 20 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 23 червня 2021 року