Справа № 242/1925/21
Провадження 2/242/760/21
18 червня 2021 року м. Селидове
Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Переясловської Ю.А., за участю секретаря судового засідання Каменської А.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Селидове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу від 14.06.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Авдіївської державної нотаріальної контори Донецької області Лук`янець Л.В., їй на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В квартирі крім неї зареєстрований ОСОБА_2 , однак, відповідач з 2013 року у спірній квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, у зв`язку з чим позивач змушена сплачувати надмірні комунальні послуги за відповідача, вона позбавлена можливості розпоряджатися своїм майном, тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.
Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 22.04.2021 року провадження у зазначеній цивільній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження та призначене судове засідання.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила допитати свідків та задовольнити позов, проти винесення заочного рішення не заперечувала.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, відзиву на позов не надав, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином.
У судовому засіданні були допитані свідки, сусіди позивачки, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які засвідчили, що відповідач не проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 з 2013 року.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 14.06.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Авдіївської державної нотаріальної контори Донецької області Лук`янець Л.В., ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_1 купила квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , жилою площею 41,6 кв.м.
Згідно акту КП «Служба єдиного замовника» Авдіївської міської ради від 23.03.2021 року, складеного майстром КП «СЄЗ», в присутності сусідів: ОСОБА_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ОСОБА_2 фактично за вказаною адресою не мешкає з 2013 року.
Відповідно до довідки № 07-29д/1098 від 17.03.2021 року, виданої Центром надання адміністративних послуг Авдіївської міської ради, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 391 УК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником майна. Право користування є складовою частиною права власності на майно та припиняється автоматично з припиненням права власності.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
У разі, коли право власності на житло переходить до нового власника житла, новий власник має право вимагати визнання колишнього власника, у даному випадку члена сім`ї колишнього власника майна, таким, що втратив право користування житловим приміщенням. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення колишнього власника житла (ст. 346 ЦК ).
Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Згідно із ст. 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до ч. 2 ст. 107 ЖК України, у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.
Як роз`яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 зі змінами, у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Факт непроживання відповідача по справі за вказаною адресою понад шість місяців підтверджується документами, доданими до позовної заяви.
Передбачені ст. 71 Житлового кодексу України підстави для продовження вищевказаного строку у суду відсутні.
Оскільки на даний час відсутня будь-яка домовленість між позивачкою та відповідачем про право користування житловим приміщенням, позивачка одноосібно несе витрати по його утриманню, а відповідач в добровільному порядку звільнити таке житло, шляхом зняття з реєстрації, наміру не виявляє, заперечень проти позову не надав, тому суд дійшов висновку, що відповідач є таким, що втратив право користування житловим приміщенням (квартирою), а реєстрація відповідача у вищевказаному житловому приміщенні порушує законні права та інтереси позивачки, тому зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що належним способом захисту прав позивачки є визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , тому позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
На підставі ст. ст. 16, 317, 319, 321, 346, 391, 406 ЦК України, керуючись ст.ст.19, 81, 89, 263-265 353, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зазначене місце мешкання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після початку її функціонування, безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.А. Переясловська