КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №553/1219/20
Провадження № 2/552/223/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.06.2021 року Київський районний суд м.Полтави в складі:

Головуючого судді Турченко Т.В.

При секретарі Сороці Є.С.

За участю адвоката - Васильєвої Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Київського районного суду м.Полтави перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу. В позовній заяві ОСОБА_1 вказував, що 12.02.2019 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого він надає у власність, а ОСОБА_2 приймає грошові кошти в сумі 130 000 доларів США, що є еквівалентом 3 500 000 грн. на день підписання договору, які остання зобов`язалася повернути в такому ж самому еквіваленті, строком до 12.02.2020 року. Про отримання коштів ОСОБА_2 було надано відповідну розписку, яка міститься у договорі. ОСОБА_2 протягом строку дії договору та терміну повернення позики сплачувала отриману суму частинами, про що зафіксовано в аркуші повернення суми боргу. Проте, станом на 12.02.2020 року ОСОБА_2 умови договору в повному обсязі не виконала. Оскільки відповідач не повернула частину суми позики в розмірі 39 607 доларів США, то він заявляє до стягнення подвійну суму боргу, що становить 79 214 доларів США, так як це передбачено пунктом 3 договору. Просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь суму боргу за договором позики від 12.02.2019 року в розмірі 79 214 доларів США, що становить 2 111 053 грн. 10 коп. за курсом НБУ гривні до долара США станом на 25.06.2020 року (1 долар США=26,65 грн.), та судовий збір в сумі 10 510 грн., а також понесені ним витрати на правничу допомогу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , адвокат Васильєва Л.М. уточнили позовні вимоги та просили суд стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу по договору позики від 12.02.2019 року з урахуванням умов договору в розмірі 59 234 долари США та судовий збір в сумі 10 510 грн., а також понесені ним витрати на правничу допомогу в сумі 10 000 грн.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з`явилася, попередньо надала клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з зайнятістю її адвоката в іншому судовому процесі.

Адвокат Нескородь В.М. в судове засідання не з`явився, 16.06.2021 року надав заяву, в якій просив суд розгляд справи перенести на іншу дату, в зв`язку з його зайнятістю в іншому судовому процесі.

Суд, заслухавши думку позивача ОСОБА_1 , адвоката Васильєвої Л.М., а також враховуючи те, що з відповідачем ОСОБА_3 та її адвокатом Нескородь В.М. 14.05.2021 року було погоджено дату наступного судового засідання, приходить до висновку про розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явилися в судове засідання.

Суд, заслухавши позивача ОСОБА_1 , адвоката Васильєву Л.М., вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 12.02.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики (а.с.10-12).

Відповідно до пункту 1 договору ОСОБА_1 надає у власність, а ОСОБА_2 приймає грошові кошти в сумі 130 000 доларів США, що є еквівалентом 3 500 000 грн. на день підписання договору, які відповідач зобов`язалася повернути в такому ж самому еквіваленті, строком до 12.02.2020 року.

Про отримання коштів ОСОБА_2 була надана розписка, яка міститься в договорі.

Судом встановлено, що 19.02.2019 року ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , внаслідок чого змінила прізвище на ОСОБА_5 .

Також судом встановлено, що ОСОБА_6 протягом строку дії договору та терміну повернення позики сплачувала отриману суму позики частинами, що підтверджується в аркуші повернення суми боргу (а.с.12).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідно додатку до договору позики сторонами договору було встановлено, що станом на 14.11.2019 року сума повернутого боргу становить 80 393 долари США, окрім того 13.12.2019 року та 27.12.2019 року відповідач повернула борг відповідно 5 000 доларів США та 15 000 доларів США, отже загалом ОСОБА_6 повернула борг в сумі 100 393 доларів США.

Станом на дату повернення позики, а саме 12.02.2020 року і станом на день звернення до суду відповідачем умови договору виконано не було в повному обсязі. Тому залишок боргу відповідача складає 29 617 доларів США.

Згідно статей 1046,1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 ст.1051 ЦК України передбачено, що якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або буди одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Отже, суд в судовому засіданні 17 червня 2021 року повторно розглянувши заяву відповідача ОСОБА_6 про допит свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на підтвердження чи спростування укладання договору позики, враховуючи вимоги ч.2 ст.1051 ЦК України, приходить до висновку, що в задоволенні даної заяви необхідно відмовити.

Фактично ОСОБА_3 , у письмовому зобов`язанні щодо повернення суми боргу по позиці визнала, проте запропонований термін повернення коштів нею було порушено, внаслідок чого порушила взяті на себе зобов`язання в частині повернення суми позики

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно правових висновків Верховного Суду України, висловлених в постановах від 18 вересня 2013 року по справі №6-63цс13, від 11 листопада 2015 року по справі № 6-1967цс15, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Пунктом 3 договору визначено, що у разі неповернення суми боргу в сумі і в строки, передбачені Договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю подвійну суму позики.

Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. В разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

При укладенні договору позики між сторонами передбачена інша домовленість, яка на відмінно від загального правила щодо щомісячної виплати процентів лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, встановленого абзацом 2 ч.1 ст.1048 ЦК України, передбачає нарахування 100 відсотків на суму залишку неповернутої позики.

З огляду на те, що відповідач ОСОБА_3 у встановлений строк не повернула частину суми позики в розмірі 29 617 долари США, то відповідно до пункту 3 Договору ОСОБА_1 заявив до стягнення подвійну суму боргу, що становить 59 234 долари США.

Із укладеного договору позики вбачається, що вказаний договір має справжню правову природу договору позики, якими сторони обумовили усі умови його виконання, а саме розмір повернення коштів, процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання умов договору.

Є встановленим те, що ОСОБА_3 не виконала умови укладеного із ОСОБА_1 договору позики, оформленого у письмовій формі, власноручно підписаним відповідачем.

Крім того, будь-яких інших доказів, які б підтверджували повернення усієї позики відповідач не надала, а саме жодних доказів чи підтверджень того, що між нею та позивачем виникли правовідносини із договору купівлі-продажу нерухомого майна, а не із договору позики грошових коштів, бо договір від 12.02.2019 року містить відомості, що відповідач отримала кошти із зобов`язанням повернення, а не отримала їх на іншій підставі, чи взагалі не отримувала їх, а вказана сума позики є платою за придбання нерухомого майна.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 524 ЦК України передбачено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

18.09.2020 року Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі №916/4693/15 вказав, що законодавство України не встановлює заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій його зазначено у договорі.

Отже, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути позикодавцеві таку саму суму коштів, тобто таку саму суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що оскільки відповідачем ОСОБА_6 належним чином не було виконано зобов`язання, покладеного на неї договором позики від 12.02.2019 року в зв`язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 59 234 доларів США, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі.

Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 10 510 грн.

А також на підставі ст.137 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в сумі 10 000 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.3-13,133, 141, 259,263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 12.12.2017 року в розмірі 79 214 доларів США, що становить 2 111 053 грн. 10 коп. за курсом НБУ гривні до долара США станом на 25.06.2020 року (1 долар США = 26,65 грн.).

Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 сплачений позивачем судовий збір в сумі 10 510 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 10 000 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Т.В.Турченко