Справа № 159/6258/20
Провадження № 2/159/250/21
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Денисюк Т.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу

за позовом: акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

до відповідача: ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позиції позивача.

У грудні 2020 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором банківських послуг №б/н від 28.11.2012 року, мотивуючи вимоги тим, що підписавши анкету-заяву ОСОБА_1 погодився на те, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають договір про надання банківських послуг, який включає в себе умови змішаного договору: договору банківського рахунку та кредитного договору, за якими Банк здійснює платежі з рахунка клієнта в межах кредитного ліміту не зважаючи на відсутність на ньому коштів.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: надав можливість відповідачу розпоряджатись кредитними коштами.

Проте, через неналежне виконання відповідачем обов`язку повернути кошти вчасно станом на 26.10.2020 року утворилась заявлена до стягнення заборгованість на загальну суму 18171,53 грн, яка складається з неповернутого тіла кредиту 15132,54 грн, відсотків за користування кредитом 3038,99 гривень.

Стислий виклад заперечень відповідача.

Відповідач ОСОБА_1 правом подати відзив на позов не скористався.

Рух справи в суді.

Позовна заява надійшла до суду 03 грудня 2020 року.

Цього ж дня скеровано запит про зареєстроване місце проживання відповідачів.

Провадження у справі відкрито 07 грудня 2020 року. Визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

07 грудня 2020 року ухвалою суду відмовлено у клопотанні представника позивача про огляд веб-сайту.

18 грудня 2020 року матеріали позову повернуті до суду без вручення відповідачу.

23 грудня 2020 року отримана відповідь міграційної служби, згідно якої ОСОБА_1 знятий з реєстрації 29.12.2008 року, останнє місце проживання АДРЕСА_1 .

12 січня 2021 року розгляд справи по суті відкладено до 01 лютого 2021 року, відповідача ОСОБА_1 про розгляд справи повідомлено шляхом судового оголошення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

28.11.2012 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

У заяві ОСОБА_1 засвідчив своїм підписом те, що заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить договір про надання банківських послуг.

Будь-яких тарифів, договорів чи додатків до них відповідач не підписував.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 на підставі кредитного договору від 28.11.2012 року отримав кредитні картки:

- 28.11.2012 року терміном дії до 09.2015 року ( НОМЕР_1 ),

- 19.06.2015 року терміном дії до 06.2018 року ( НОМЕР_2 ),

- 08.08.2018 року терміном дії до 06.2022 року (414****981).

Банком відповідачу встановлювався кредитний ліміт на рахунок НОМЕР_1 :

- з 28.11.2011 року в розмірі 300 грн,

- з 28.11.2011 року в розмірі 1900 грн,

- з 29.11.2012 року в розмірі 4700 грн,

- з 01.09.2016 року в розмірі 0 грн,

- з 31.01.2017 року в розмірі 3100 грн,

- з 22.08.2017 року в розмірі 19000 грн,

- з 29.10.2018 року в розмірі 17720 грн,

- з 13.05.2019 року в розмірі 0 грн.

За розрахунком Банку заборгованість за кредитним договором на 26.10.2020 року становить 18171,53 грн, з яких :

- 15132,54 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту,

- 3038,99 грн заборгованості по відсотках.

Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.

Позов задоволенню не підлягає з наступних мотивів.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України та статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, у яких закріплюються їхні права та обов`язки, що складають зміст договірного зобов`язання.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Одним із видів договорів за способом укладення є договір приєднання.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома.

Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, споживач ознайомлений з ними та погодився на їх застосування, особливо коли ці Умови та Тарифи постійно змінюються.

Таким чином, сторони повинні були досягти згоди щодо умов та строку кредитування, строку виконання зобов`язання, розміру пені, штрафу, умов їх нарахування, а також щодо розміру процентів за ч.2 ст.625 ЦК України, якщо вони відмінні від 3% річних визначених законодавством.

Позивач обґрунтовуючи у цій справі право вимоги заборгованості посилався на заяву-анкету, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» « Універсальна, 30 днів пільгового періоду», витяг з Умов і правил надання банківських послуг в ПАТ «ПриватБанку», як невід`ємні частини змішаного договору надання банківських послуг з використанням платіжного засобу (картки).

При цьому, матеріали справи не містять підпису відповідача на долучених до позову Умовах та Тарифах.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що між сторонами укладений договір приєднання.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 користувався картковим рахунком з використанням платіжного засобу.

Статтею 1066 ЦК передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. (ст.1067 ЦК)

Якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом (ст.1069 ЦК).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 28.11.2012 року розмір процентів за користування кредитом не зазначено.

Умови та правила надання банківських послуг, долучені до позовної заяви, не підписані відповідачем, а тому існує лише припущення, що відповідач погоджувалась на їх застосування.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами (договірні відсотки).

Такі висновки суду, відповідають правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Тому заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача 3 038,99 гривень відсотків за користування кредитом є безпідставними.

Що стосується тіла кредиту.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України)

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

На позивача у цій справі покладається обов`язок доказування в частині визначення розміру заборгованості за тілом кредиту.

Як убачається з наданої позивачем анкети-заяви відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, остання не містить суми виданого кредиту, будь-яких даних щодо виду та строку дії кредитної картки, у анкеті-заяві зазначено лише прізвище, адресу, особисті дані позичальника.

На підтвердження суми боргу позивачем надано суду виписку по рахунку, з якої вбачається, що ОСОБА_1 здійснював операції по використанню та поверненню коштів.

Виписка містить інформацію про рух коштів до 01.09.2020 року, розмір заборгованості позивачем визначений без документального підтвердження станом на 26.10.2020 року.

За математичним підрахунком згідно виписки сума використаного кредиту становить 32 055,29 грн, на повернення кредиту ОСОБА_1 внесено 54 445,05 грн.

При цьому Банк самостійно проводив списання процентів за використання кредитного ліміту, страхових платежів, пені, штрафів, збільшуючи суму заборгованості, що не відповідає умовам кредитування.

Позивачем не надано суду інших доказів на підтвердження заявленої до стягнення суми боргу по тілу кредиту, тому ці вимоги є недоведеними і задоволенню не підлягають.

У задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати у разі відмови у позову залишаються за позивачем.

Керуючись статтями 12,76-81,141, 274-278 ЦПК України, статтями 526, 633, 634, 1048, 1049, 1056-1 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 28.11.2012 року відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду або через Ковельський міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», , МФО №305299, рахунок № НОМЕР_3 , адреса: м.Київ, вул.Грушевського,1Д.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_4 виданий 04.12.1998 року Ковельським МРВ УМВС України у Волинській області, РНОКПП НОМЕР_5 , без зареєстрованого місця проживання.

Повний текст рішення складено та підписано без його проголошення 16 лютого 2021 року.

ГоловуючийТ. В. Денисюк