Справа № 415/5863/19
Провадження № 2/415/156/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Калмикової Ю.О.,

за участю секретаря Кравченко О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника позивача ОСОБА_2 ,

за участю представника відповідача Скакун Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта ім. Д.Ф. Мельникова» про стягнення нарахованої, але не виплаченої вихідної допомоги, лікарняних за рахунок підприємства та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулася до Лисичанського міського суду Луганської області з позовом до Акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта ім. Д.Ф. Мельникова» про стягнення нарахованої, але не виплаченої вихідної допомоги, лікарняних за рахунок підприємства та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 08.07.2004 року на підставі наказу № 117-к - ОСОБА_1 була прийнята на роботу до ВП «Шахта ім. Д.Ф.Мельникова» на посаду головного бухгалтера. На підставі наказу № 268к від 04.04.2018 року була звільнена за ч. 3 ст. 38 КЗпП за власним бажанням, у зв`язку з не виконанням Відповідачем законодавства про оплату праці.

Відповідно до ст. 44 КЗпП при припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41 - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Позивач неодноразово зверталася до Відповідача із заявами про видачу їй довідки про заборгованість перед нею з виплати їй вихідної допомоги.

Так відповідно до відповіді № 38 від 19.06.2019 року, Відповідач визнав, що має заборгованість перед Позивачем із виплати вихідної допомоги та лікарняних за рахунок підприємства, що складає 45553,62 гривень.

Відповідно до довідки № 39 від 19.06.2019 року, середньоденна заробітна плата складає 459,19 грн., без нарахувань.

Оскільки Відповідачем не проведено розрахунок до подачі позовної заяви про стягнення нарахованої, але невиплаченої вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то Позивач вважає періодом для проведення обчислення середнього заробітку з 05.04.2018 року по 01.07.2019 року, що складає 306 робочих днів.

Отже сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 459,19 грн.* 306 робочих днів = 140 152, 14 грн.

Пунктом 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (із змінами), визначено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Компенсація громадянам доходів у разі їх несвоєчасної виплати здійснюється відповідно до Закону України від 19.10.2000 N 2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (зі змінами). Порядок проведення такої компенсації затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (зі змінами). Компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, а саме: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення).

Отже, індекс інфляції за період невиплати вихідної допомоги та лікарняних за рахунок підприємства становить:

Розрахунок збитків, завданих інфляцією:

Сукупний індекс інфляції розраховується за формулою:

I Іс = (І І 1:100) х (І І 2:100) х (І І 3:100) х...(І I Z;100), де

I I 1- індекс інфляції за перший місяць прострочення,

I I 2 - індекс інфляції за другий місяць прострочення,

І І Z - індекс інфляції за останній місяць прострочення

В нашому випадку сума заборгованості складає 45553,62 грн.

Період прострочення: травень 2018 р. - червень 2019 р.

Індекс інфляції за цей період складав:

Травень 2018 р. - 100,0

Червень 2018 р. - 100,0

Липень 2018 р. - 99,3

Серпень 2018 р. - 100,0

Вересень 2018 р. - 101,9

Жовтень 2018 р. - 101,7

Листопад 2018 р. - 101,4

Грудень 2018 р. - 100,8

Січень 2019 р. - 101,0

Лютий 2019 р. - 100,5

Березень2019 р. - 100,9

Квітень 2019 р. - 101,0

Травень 2019 р. - 100,7

Чєрвень2019 р. - не розрахований

I І с - (100,0:100) * (100,0:100)* (99,3:100) * (100,0:100) * (101,9,0:100) * (101,7:100) *(101,4:100) * (100,8:100) * (101,0:100) * (100,5:100) * (100,9:100) * (101,0:100) * (100,7:100)

I I с = 1,0* 1,0* 0,993 * 1,001 * 1,0 * 1,019 * 1,017 * 1,014 * 1,008 * 1,005* 1,009 * 1,01 * 1,007 = 1,085

Сума заборгованості із врахуванням індексу інфляції складає:

45553,62 * 1,085 = 49425,67 гривень.

На підставі викладеного, після уточнення позовних вимог, просила суд стягнути з АТ «Лисичанськвугілля» в особі ВП «Шахта ім, Д.Ф.Мельникова» на користь ОСОБА_1 нараховану, але невиплачену заробітну плату при звільнені в сумі 45553,62 коп., компенсацію за затримку заробітної плати в сумі 4373,15 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 241170,84 грн.

Надходження позовної заяви та інших заяв до суду

25.02.2020 року ухвалою суду справу № 415/5863/19 було прийнято до свого провадження.

20.03.2020 року відповідачем наданий відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що в позовній заяві ОСОБА_1 заявляє, що відповідно до статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Але вихідна допомога, стягнення якої вимагає позивач, не заробітна плата.

Стосовно вихідної допомоги, керуючись Кодексом законів про працю ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта ім. Д.Ф.Мельникова» зазначає, що вихідна допомога - це грошова виплата працівникові, який звільнений з роботи не з власної ініціативи, яку виплачує роботодавець у випадках, передбачених законом. Основним завданням вихідної допомоги є матеріальне забезпечення звільненого працівника в період пошуку ним нової роботи. Вихідна допомога не ототожнюється із заробітною платою, оскільки її розмір не пов`язаний з кількістю і якістю праці, а лише фактом звільнення працівника з визначених законом підстав.

Згідно з п.3.8 Інструкцією зі статистики України, затвердженою наказом Державного комітету статистики України, - суми вихідної допомоги при припиненні трудового договору, та п. 3.3. оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів підприємства, установи, організації - це інші виплати, що не належать до фонду оплати праці.

Тобто, така виплата не є заробітною платою. Отже згідно з п. 3 ст. 38 КЗпП України відповідач визнає заборгованість вихідної допомоги перед позивачем у розмірі тримісячного середнього заробітку.

Згідно довідкою № 38 від 19.06.2019 року, відповідач визнає заборгованість у розмірі 45553,62 грн., а саме: лікарняні за рахунок підприємства 1178 грн. 00 коп., вихідна допомога згідно з ст. 38 п. 3 КЗпП України - 44375 грн. 62 коп.

Відповідач зазначає, що вихідна допомога і лікарняні за рахунок підприємства не відносяться до грошових доходів, які підлягають компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат. Тому що вони разового характеру і відсутні у переліку грошових доходів, який викладений у п. 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплат, затвердженого постановою КМУ від 21 лютого 2001 р. № 159.

Відповідач вважає доцільним відмовити позивачу у стягненні компенсації втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплат.

Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку, відповідач зазначає, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений строк винагороди за виконану роботу» який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Враховуючи, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не є заробітною платою відповідач керується ч. 1 ст. 233 КЗпП України, відповідно до якої працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідач вважає, що позивач помилково посилається у позові на ч. 2 ст. 233 КЗпП України, про порушення законодавства про оплату праці, де зазначено, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Строк звернення до суду за середнім заробітком за час затримки розрахунку при звільненні складає три місяці.

Згідно з ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з позовом ОСОБА_1 вважає, що її права порушилися 05.04.2018 року, бо саме з цього моменту веде відлік періоду розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідач вважає, що період за який ведеться розрахунок, не відповідає вимогам статей, викладених у главі 6 Цивільного процесуального Кодексу України. Отже, не погоджується з сумою середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 140 152 (сто сорок тисяч сто п`ятдесят дві) гривні 14 коп.

Отже, відповідач вважає строк подачі позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні пропущеним.

Відповідач визнає позов частково, у сумі 45553 (сорок п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят три) гривень 62 коп.

Просив суд врахувати зазначені у відзиві на позов обставини при розгляді справи по суті та задовольнити позов частково у розмірі 45553,62 грн., в іншій частині позовних вимог просив відмовити..

15.06.2020 року позивачем надано уточнену позовну заяву.

06.07.2020 року представником відповідача надані додаткові пояснення, в яких зазначено, що довідка № 39, яка є матеріалах справи є правильною та такою, що відповідає вимогам чинного законодавства, та є основою для розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Довідка № 66 видана на усну вимогу позивача та не має відношення до справи. Під час видачі довідок відповідач користувався законом про доступ інформації.

Просив вести розрахунки згідно з довідкою № 39 без нарахувань, середньоденна заробітна плата позивача складає 459,19 грн.

Згідно з позовом за період з 05.04.2018 року по 01.07.2019 року, за 306 робочих днів, відповідач винен позивачу 459,19*306=140 152,14 грн.

Також відповідач вважає, що за одне порушення прав несвоєчасної виплати лікарняних у розмірі 1 178 грн. 00 коп.. позивач просить забагато. Роботодавець вже нарахував вихідну допомогу за порушення договору, а ще позивач хоче стягнути компенсацію за затримку заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Просив врахувати при винесенні рішення принцип справедливості та співмірності. Відповідач не за власною виною затримав виплату лікарняних.

ВП «Шахта ім. Д.Ф. Мельникова» є збитковим державним підприємством та не є юридичною особою, а акції ПАТ «Лисичанськвугілля» належать Міністерству енергетики України. Тобто, Міненерго є вищим органом, який здійснює корпоративне управління ПАТ «Лисичанськвугілля».

Заборгованість по сплаті лікарняних неможливо сплатити наданий час бо відсутні кошти для сплати ЄСВ, тому гроші досі не виплачено.

Наданий час на шахті накопичилось 16,5 тис. т. вугілля бо шахта працює в умовах відсутності відвантаження вугілля в зв`язку з не поставкою ж/д вагонів.

Таким чином, заборгованість позивачу буде виплачена при надходженні грошових коштів від реалізації вугільної продукції па підприємство.

Тому відповідач просить дотримати розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Майновий тягар відповідальності роботодавця, може зачепити інтереси третіх осіб, оскільки може унеможливлювати виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто тягар може бути непосильним для роботодавця. Просимо суд використати право на зменшення розміру відповідальності, щоб рішення не мало таких наслідків.

Відповідач вважає, що працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, але інтереси роботодавця теж мають бути враховані. Просив суд застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити у вимозі №2 позовної заяви.

28.07.2020 року представником відповідача надано заяву, в якій він просив відкликати довідку № 66 від 16.01.2020 року та вважати її не дійсною та зазначив що, зазначена довідка видана помилково та є недійсною, бо місяці розрахунку не відповідають вимогам чинного законодавства та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.20.1995 року №100, а також довідка не містить розрахунку середньоденної заробітної плати без нарахувань.

16.11.2020 року представником позивача надано заяву про розгляд справи без участі позивача та представника позивача.

02.02.2021 року представником відповідача надано клопотання про розгляд справи без участі їх представника.

Доводи особи, яка подала позов

Позовна заява мотивована тим, що позивачу несвоєчасно виплачено заробітну плату при звільненні з роботи.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, підтвердила факти, викладені в позовній заяві та просила її задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, підтвердив факти, викладені в позовній заяві та просив її задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача АТ Лисичанськвугілля» Скакун Г.О. в судовому засіданні визнала позовні вимоги частково в сумі 45553,62 гривні, у іншій частині позовних вимог просила відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позов.

Вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правових відносин.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Згідно з трудовою книжкою, заповненою 02.09.1968 року, на підставі наказу № 268-К від 04.04.2018 року ОСОБА_1 , 1948 року народження, звільнена за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з невиконанням адміністрацією шахти законодавства про працю та умов Колективного договору.

Отже, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем та 04.04.2018 звільнена.

Згідно з довідкою № 38 від 19.06.2019 року, наданою ПАТ «Лисичанськвугілля» ОСОБА_1 , станом на 19.06.2019 року заборгованість по заробітній платі складає:

- лікарняні за рахунок підприємства - 1178,00 грн.;

- допомога за несвоєчасну виплату заробітної плати 44375,62 грн.

Згідно з довідкою № 39 від 19.06.2019 року, наданою ПАТ «Лисичанськвугілля» ОСОБА_1 , середньоденна заробітна плата з нарахуваннями із двох місяців складає 570,42 грн., середньоденна заробітна плата без нарахувань складає 459,19 грн.

Згідно з довідкою № 65 від 18.12.2019 року, наданою ПАТ «Лисичанськвугілля» ОСОБА_1 , середньоденна заробітна плата з нарахуваннями із двох місяців складає 788,14 грн., середньоденна заробітна плата без нарахувань складає 634,45 грн.

Згідно з довідкою № 66 від 18.12.2019 року, наданою ПАТ «Лисичанськвугілля» ОСОБА_1 , середньоденна заробітна плата з нарахуваннями із двох місяців складає 788,14 грн.

Згідно з довідкою № 593 від 18.06.020 року, наданою ПАТ «Лисичанськвугілля» ОСОБА_1, яка працювала головним бухгалтером на ВП «Шахта ім. Д.Ф. Мельникова», вона знаходилась на листу непрацездатності №176183 з 19.03.2018 року по 30.03.2018 року.

Згідно з довідкою № 35 від 18.06.020 року, наданою ПАТ «Лисичанськвугілля» ОСОБА_1 , вона дійсно працювала на ВП «Шахта ім. Д.Ф. Мельникова ПАТ «Лисичанськвугілля» з 08.07.2004 року по 04.04.2018 року на посаді головного бухгалтера, знаходилась у відпустці з 16.02.2018 року по 23.03.2018 року в кількості 35 календарних днів.

Мотивувальна частина

Відповідно до ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19 жовтня 1973 року), Держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Згідно з довідкою № 38 від 19.06.2019 року, наданою ПАТ «Лисичанськвугілля» ОСОБА_1 , станом на 19.06.2019 року заборгованість по заробітній платі складає:

- лікарняні за рахунок підприємства - 1178,00 грн.;

- допомога за несвоєчасну виплату заробітної плати 44375,62 грн.

Наразі сторонами не надано доказів сплати на користь позивача оплати лікарняних та вихідної допомоги при звільненні у розмірі тримісячного середнього заробітку.

Відповідачем визнані позовні вимоги в цій частині у повному обсязі у сумі 45553 гривні 62 копійки.

Відповідно до п. 1) ч. 2 ст. 49 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта ім. Д.Ф. Мельникова» про стягнення нарахованої, але не виплаченої вихідної допомоги, лікарняних за рахунок підприємства в розмірі 45553 гривень 62 копійки, підлягають задоволенню повністю.

Щодо стягнення інфляційних втрат слід зазначити наступне.

Компенсація втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням строків її виплати провадиться підприємством згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.95 р. № 108/95-ВР, Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 р. № 2050-ІП та Постановою КМУ від 21.02.2001р. №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», а саме: у разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу, за відповідний місяць (після утримання податку й обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення компенсації.

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно з ст. 3 цього Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою КМУ від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою КМУ від 23 квітня 1999 року № 692) компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 01 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.

Суд погоджується з розрахунком позивача в сумі 4373 гривні 15 копійок, а отже позовні вимоги в частині стягнення інфляційних збитків підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з довідкою № 593 від 18.06.020 року, наданою ПАТ «Лисичанськвугілля» ОСОБА_1 , яка працювала головним бухгалтером на ВП «Шахта ім. Д.Ф. Мельникова», вона знаходилась на листу непрацездатності №176183 з 19.03.2018 року по 30.03.2018 року.

Згідно з довідкою № 35 від 18.06.020 року, наданою ПАТ «Лисичанськвугілля» ОСОБА_1 , вона дійсно працювала на ВП «Шахта ім. Д.Ф. Мельникова ПАТ «Лисичанськвугілля» з 08.07.2004 року по 04.04.2018 року на посаді головного бухгалтера, знаходилась у відпустці з 16.02.2018 року по 23.03.2018 року в кількості 35 календарних днів.

Згідно з довідкою № 65 від 18.12.2019 року, наданою ПАТ «Лисичанськвугілля» ОСОБА_1 , середньоденна заробітна плата з нарахуваннями із двох місяців складає 788,14 грн., середньоденна заробітна плата без нарахувань складає 634,45 грн.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Згідно з трудовою книжкою, заповненою 02.09.1968 року, на підставі наказу № 268-К від 04.04.2020 року ОСОБА_1 , 1948 року народження, звільнена за п. 3 ст. 38 КЗпП України.

Згідно з довідкою № 38 від 19.06.2019 року, виданою ПАТ «Лисичанськвугілля» ВП «Шахта ім.. Д.Ф. Мельникова», станом на 19.06.2019 року заборгованість із виплати заробітної плати ОСОБА_1 становить 45553,62.

Отже, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з 05.04.2018 року по день ухвалення рішення становить 711 днів (711 днів*634,45) дорівнює 451093 гривень 95 копійок.

Втім, позивач просить стягнути заробіток за час затримки розрахунку за період з 05.04.2018 року по 01.07.2019 року, тобто за 309 робочих днів, що становить 241 170 грн. 84 коп.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта ім. Д.Ф. Мельникова» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню в сумі 241170 гривень 84 копійки.

Щодо клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, то суд не погоджується з даними твердженнями з наступних підстав.

Згідно з довідкою № 38 від 19.06.2019 року, виданою ПАТ «Лисичанськвугілля» ВП «Шахта ім.. Д.Ф. Мельникова», станом на 19.06.2019 року заборгованість із виплати заробітної плати ОСОБА_1 становить 45553,62.

Так, Верховного Суду України в рішенні від 16 січня 2008 року зазначив, що перебіг встановленого статтею 233 Кодексу тримісячного строку для звернення до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації моральної шкоди починається з наступного дня після проведення виплат заробітної плати незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Представник відповідача підтвердив факт наявності заборгованості з виплати заробітної плати позивачу на день слухання справи та визнав позовні вимоги в цій частині повністю. Отже, на даний час існує заборгованість, а отже, відсутні підстави для застосування встановленого статтею 233 Кодексу тримісячного строку для звернення до суду.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 274, 430 ЦПК України, ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73), ст.ст. 116, 117 КЗпП України, абз. 3 п. 2, п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта ім. Д.Ф. Мельникова» про стягнення нарахованої, але не виплаченої вихідної допомоги, лікарняних за рахунок підприємства та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта ім. Д.Ф. Мельникова» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 291097 (двісті дев`яносто одна тисяча дев`яносто сім) гривень 61 копійка, які складаються з несвоєчасно виплаченої вихідної допомоги та лікарняних в сумі 45553 (сорок п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят три) гривні 62 копійки, середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі у сумі 241170 (двісті сорок одна тисяча сто сімдесят) гривень 84 копійки, інфляційних збитків, завданих несвоєчасною виплатою заробітної плати, в сумі 4373 (чотири тисячі триста сімдесят три) гривні 15 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) апеляційні скарги подаються до або через суд першої інстанції, тобто апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду Луганської області через Лисичанський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники судового розгляду:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Представник позивача: ОСОБА_2 , здійснює повноваження на підставі довіреності від 01.04.2020 року, місце знаходження: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Акціонерне товаристве «Лисичанськвугілля», місце знаходження: 93100, Луганська область, м. Лисичанськ, вул.. Малиновського, буд. 1, код НОМЕР_2.

Представник відповідача: Скакун Галина Олександрівна, здійснює повноваження на підставі довіреності № 03 від 27.07.2020 року, місце знаходження: 93100, Луганська область, м. Лисичанськ, вул.. Малиновського, буд. 1, код НОМЕР_2.

Суддя Ю. О. Калмикова