Єдиний унікальний номер 243/1474/21
Номер провадження 22-ц/804/1524/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2021 року Донецький апеляційний суду складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Гладуха О.О.,

представника позивача адвоката Третякової Л.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 243/1474/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про зобов`язання нарахувати та виплатити недоотримані страхові виплати, з апеляційною скаргою відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 квітня 2021 року (суддя першої інстанції Мінаєв І.М.),-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв адвокат Чумак Р.В., звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про зобов`язання нарахувати та виплатити недоотримані страхові виплати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 . Після його смерті залишилася спадщина у виді невиплачених страхових виплат. Спадкодавець ОСОБА_2 отримував страхові виплати у зв`язку з частковою втратою працездатності, перебував на обліку у відділенні Фонду в м. Жданівка, яке наразі знаходиться на окупованій території та не було переміщено на територію, що підконтрольна органам державної влади України. З 01 травня 2014 року ОСОБА_2 були припинені нарахування та виплати страхових виплат, оскільки він не набув статусу внутрішньо переміщеної особи та не звертався із заявою для продовження щомісячних страхових виплат до будь-якого з відділень Управління. На думку відповідача він не реалізував свого права на продовження отримання страхових виплат з 01 травня 2014 року. Посилаючись на неправомірність дій відповідача, з огляду на положення ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ст.ст. 1227, 1218, 1216 ЦК України, позивач зазначав, що він є спадкоємцем ОСОБА_2 і має право на отримання невиплаченої за життя його батькові страхової виплати за період з 01 травня 2014 року по 05 червня 2020 року. Просив зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві щомісячні страхові виплати, які належали ОСОБА_2 за вказаний період.

07 квітня 2021 року рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, з урахуванням ухвали від 14 квітня 2021 року про виправлення описки, задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про зобов`язання нарахувати та виплатити недоотримані страхові виплати.

Зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 не виплачені належні ОСОБА_2 страхові виплати за період з 01 травня 2014 року по 05 червня 2020 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду відповідач Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в апеляційній скарзі, посилаючись на необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 квітня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що для реалізації свого права на страхові виплати ОСОБА_2 необхідно було переміститися на територію підконтрольну органам державної влади України, отримати довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та звернутися до робочих органів виконавчої дирекції Фонду із заявою про призначення (продовження) страхових виплат та іншими документами, визначеними Порядком надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11 грудня 2014 року № 20, зареєстрованого Міністерством юстиції України 12 січня 2015 року за № 6/26451.

Судом першої інстанції не був врахований той факт, що припинення нарахування страхових виплат ОСОБА_2 здійснено відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Жданівка Донецької області з 01 травня 2014 року, тобто за його життя, але останній у встановленому законом порядку не оскаржив дії Фонду, не виявив інтересу та волі на те, щоб відновити нарахування щомісячної грошової суми у разі часткової чи повної втрати працездатності. Таким чином вказані суми йому за життя не нараховувалися і тому вони не можуть входити до складу спадщини після смерті, а отже позивач ОСОБА_1 не набув право на отримання не нарахованих та невиплачених страхових виплат у розумінні ст. 1227 ЦК України.

Позивачем ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чумак Р.В. надано письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги відповідача, наголошує, що оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права. Оскільки ОСОБА_2 за життя право на отримання страхових виплат не втратив, рішення про припинення йому таких виплат не приймалося, вказані суми ввійшли до складу спадщини. Останні є його майном в розумінні ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, позивач, як спадкоємець, відповідно до положень ст. 1227 ЦК України, має право на отримання страхових виплат в порядку спадкування за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та представник відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені.

Судові повістки - повідомлення про розгляд справи 23 червня 2021 року представник позивача ОСОБА_3 та відповідач Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області отримали 03 червня 2021 року та 07 червня 2021 року відповідно, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про отримання поштового відправлення (а.с. 211, 213).

Позивач ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлений через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України з посиланням на веб-адресу ухвали про призначення справи до розгляду в Єдиному державному реєстрі судових рішень 01 червня 2021 року (а.с. 210). Відповідно ч. 1 ст. 1-1 Закону України від 12 серпня 2014 року № 1632-VII «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 р. № 2147-VIII) з опублікуванням такого оголошення позивач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Про причини неявки у судове засідання 23 червня 2021 року учасники справи не повідомили і відповідно до частини 3 ст. 131 ЦПК України вважається, що вони не з`явилися у судове засідання без поважних причин.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача та представника відповідача, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача адвоката Третякової Л.Ф., яка проти апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що спадкодавець ОСОБА_2 за життя право на отримання страхових виплат не втрачав, рішення про припинення йому таких виплат не приймалося, вказані суми увійшли до складу спадщини тому набули статусу майна в розумінні ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з огляду на що позивач, як спадкоємець, відповідно до положень ст. 1227 ЦК України має право на отримання страхових виплат в порядку спадкування за законом.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

За відомостями управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, наданими у відповідь на запит нотаріуса, ОСОБА_2 перебував на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Жданівці Донецької області. З 01 червня 2014 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 потерпілий не набув статусу внутрішньо переміщеної особи та не звертався із заявою для продовження щомісячних страхових виплат до будь-яких відділень управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області та не скористався своїм правом на отримання належних йому сум страхових виплат (а.с.17).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 лютого 2021 року, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області, спадкоємцем майна ОСОБА_2 є його син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з недоотриманої пенсії в сумі 507 524 грн. 80 коп. (а.с.18).

З матеріалів спадкової справи № 32/2020, заведеної приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Горбатюк В.С. до майна померлого ОСОБА_2 вбачається, що 02 грудня 2020 року із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернувся син спадкодавця ОСОБА_1 . За життя ОСОБА_2 заповіту не залишив, спадкоємцем за законом є його син ОСОБА_1 11 лютого 2021 року приватним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_2 , спадщина складається з недоотриманої пенсії в сумі 507 524 грн. 80 коп. (а.с.46-71).

За відомостями управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 22 березня 2021 року, наданими у відповідь на адвокатський запит, ОСОБА_2 перебував на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Жданівка Донецької області. З червня 2014 м. Жданівка знаходиться на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, справа про страхові виплати потерпілого залишилася на окупованій території України, що унеможливлює доступ робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України. Потерпілий з 01 травня 2014 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 не набув статусу внутрішньо переміщеної особи та не звертався із заявою для продовження щомісячних страхових виплат до будь-яких відділень управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України. Оскільки у робочих органів виконавчої дирекції Фонду, які провадять свою діяльність на території, підконтрольній органам державної влади України, відсутні оригінали документів, що підтверджують право ОСОБА_2 на страхові виплати, підстави для нарахування та виплату страхових виплат за період з травня 2014 по день смерті також відсутні (а.с.122).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 квітня 2021 року відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства України та ухвалено з дотримання норм матеріального права.

Згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Законом України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який з 01 січня 2015 року діє у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VІІ та має назву «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначає економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві.

Відповідно до підпункту «в» пункту 1 ч. 1 ст. 21 Закону України № 1105-ХІV у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, виплачуючи йому, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого.

Статтею 40 вказаного Закону (в редакції до 01 січня 2015 року) було передбачено, що страхові виплати потерпілому провадяться щомісячно в установлені Фондом соціального страхування від нещасних випадків дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком.

Відповідно до ч. 10 ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» належні суми страхових виплат, що з вини Фонду не були своєчасно виплачені особам, які мають на них право, у разі смерті цих осіб виплачуються членам їхніх сімей, а в разі їх відсутності - включаються до складу спадщини.

Позивач звернувся до суду із даним позовом у зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку, встановленого Законом, щодо виплати спадкоємцю померлого сум, що належали спадкодавцю і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 , заповіту чи спадкового договору спадкодавець не залишив. Оскільки ОСОБА_2 за життя право на отримання страхових виплат не втратив, рішення про припинення йому таких виплат відповідачем не приймалося, вказані суми ввійшли до складу спадщини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає, що суд правомірно не прийняв заперечення відповідача, який помилково ставить право особи на отримання соціальних гарантій, гарантованих їй законом, у залежність від наявності у неї довідки внутрішньо переміщеної особи.

Встановлено, що спадкодавець ОСОБА_2 перебував на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Жданівка Донецької області. З червня 2014 року м. Жданівка знаходиться на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. До відділень Фонду як внутрішньо переміщена особа за продовженням страхових виплат ОСОБА_2 не звертався. Рішення про припинення нарахувань та виплати щомісячних страхових виплат Фондом не приймалося.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

На час виникнення спірних правовідносин ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні в цілому, як і на окремих територіях Донецької та Луганської областей, запроваджено не було.

Відповідно до ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

У ст. 38 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на час припинення страхових виплат) передбачено випадки припинення страхових виплат і надання соціальних послуг:

1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;

3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку;

4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми;

5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно з пунктом 3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 1105-ХІV (у редакції від 28 грудня 2014 року № 77-VІІІ) Кабінет Міністрів України визначає особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення АТО або зони надзвичайної ситуації).

Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи наведено у абзаці першому ч. 1 ст. 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Як зазначено в ст. 2 цього Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції.

Жодним законом України не визначено такої підстави для припинення соціальних виплат, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної особи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18), постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 243/5697/16-ц (провадження № 61-34175св18) та у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 227/2802/16-ц (провадження № 61-6270св18) зазначено про те, що, підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України.

Відповідно до ст. 40 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції до 01 січня 2015 року) страхові виплати потерпілому провадяться щомісячно в установлені Фондом соціального страхування від нещасних випадків дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком.

ОСОБА_2 мав право на отримання спірних страхових виплат відповідно до вимог Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», наявність підстав для припинення страхових виплат, передбачених ст. 38 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на час припинення страхових виплат), не встановлено.

З огляду на викладене ОСОБА_1 як спадкоємець ОСОБА_2 відповідно до положень статей 1218, 1227 ЦК України, пункту 10 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та пункту 1.10 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України 27 квітня 2007 року № 24, має право на отримання спірних сум у порядку спадкування за заповітом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що, оцінюючи надані ОСОБА_2 докази та встановлені судом обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову.

На думку колегії суддів судове рішення, що переглядається в апеляційному порядку, є достатньо мотивованим, оскільки суд першої інстанції розглянув дану справу та вирішив спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних доказів.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, а рішення суду без змін, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 червня 2021 року.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований

Судді: О.В. Агєєв

Т.В. Космачевська