Справа № 0909/2384/2012
Провадження № 6/346/16/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2021 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі: головуючого судді Беркещук Б.Б.,

з участю секретаря Копильців І.М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Коломия заяву ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред«явлення виконавчого документа до виконання, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред«явлення виконавчого документа до виконання. В обґрунтування заяви зазначає, що рішенням Коломийського міськрайонного суду від 23 червня 2015 року позови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково, вирішено припинити право власності ОСОБА_3 на 3/40 частки домоволодіння АДРЕСА_1 , а за ОСОБА_4 визнати право власності на 3/40 частки домоволодіння АДРЕСА_1 і провести реальний розподіл домоволодіння і земельних ділянок площею 1000 кв.м. та 780 кв.м. по АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_1 , якій належить 21/40 частка та ОСОБА_2 якій належить 19/40 частки, згідно варіанту №3 висновку №040/БТ-14 судової будівельно-технічної експертизи, складеної 27 грудня 2014 року експертом ОСОБА_5 . Вказує, що рішенням судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано- Франківської області від 07 листопада 2016 року згадане рішення Коломийського міськрайонного суду від 23 червня 2016 року в частині позову ОСОБА_1 змінено.

Оскільки ОСОБА_2 чинила перешкоди ОСОБА_1 у виконанні рішення суду в частині користування горищем, то ОСОБА_1 змушена була звернутися в Коломийський міськрайонний відділ ДВС ГТУЮ для примусового виконання рішення.

Проте, державний виконавець повідомила, що виконавчий лист буде повернуто, так як резолютивна частина рішення, зазначена у виконавчому листі не передбачає заходів примусового виконання рішення, та рекомендувала звернутися до суду із додатковою заявою про ухвалення додаткового рішення.

Вказує, що ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 15 листопада 2019 року в задоволенні заяви про винесення додаткового рішення відмовлено з мотивів аргументації цього питання в мотивувальній частині рішення. Дана ухвала була оскаржена ОСОБА_1 до Верховного Суду, який постановою від 15 вересня 2020 року залишив ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду без змін, пояснивши, що весь перелік необхідних для виконання робіт наведені в кошторисі висновку експертизи від 02 червня 2016 року № 395.

Верховний Суд зазначив, що ОСОБА_1 має можливість влаштувати вихід на горище у спосіб, наведений у висновку №395 судової повторної будівельно-технічної експертизи від 02 червня 2016 року. В зв`язку із отриманим роз`ясненням та вичерпанням можливостей усунення недоліків, на які покликалася державна виконавча служба повертаючи виконавчий лист без прийняття до виконання, виникла необхідність знову подати виконавчий лист до виконання. Однак з`ясувалося, що 07.11.2019 року, тобто до закінчення перегляду справи судами, сплив строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, тому просить визнати поважним причину пропуску строку та поновити строк .

Представник заявника ОСОБА_6 подала до суду заяву про розгляд справи у її та заявника відсутності, вимоги заяви підтримала.

Сторони в судове засідання не з"явилися. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку відповідно до ч. 3 ст. 433 ЦПК України.

Враховуючи заяву представника заявника, проаналізувавши матеріали справи, суд доходить висновків .

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Сферою регулювання статті 6 Конвенції є також виконання судового рішення. Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов`язків; таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства Права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Щодо поновлення процесуальних строків національними судами Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд одним із аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» від 21.02.75 р. п. 36) не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі "Герін проти Франції" від 29.07.98 р., п. 37).

В рішенні Європейського суду «Горнсбі проти Греції» від 10.03.97 р. (п. 40) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «суду».

Згідно ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк предявлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для предявлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи навпаки, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, які містяться в листі від 25.09.2015 року «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах», отримання стягувачем виконавчого листа або судового наказу після закінчення строку для пред`явлення його до виконання є поважною причиною пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Суд, дослідивши матеріали справи встановив, що рішенням Коломийського міськрайонного суду від 23 червня 2015 року позови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково. Вирішено припинити право власності ОСОБА_3 на 3/40 частки домоволодіння АДРЕСА_1 , а за ОСОБА_7 визнати право власності на 3/40 частки домоволодіння АДРЕСА_1 і провести реальний розподіл домоволодіння і земельних ділянок площею 1000 кв.м. та 780 кв.м. по АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_1 , якій належить 21/40 частка та ОСОБА_2 , якій належить 19/40 частки, згідно варіанту №3 висновку №040/БТ-14 судової будівельно-технічної експертизи, складеної 27 грудня 2014 року експертом Кавецьким В.А. (Т.2 а.с.112-119)

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2016 року рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 червня 2015 року в частині позову ОСОБА_1 про поділ домоволодіння та в частині позову ОСОБА_2 про виділ частки домоволодіння змінено і проведено реальний поділ домоволодіння АДРЕСА_2 .

Зокрема, виділено у власність ОСОБА_1 в житловому будинку: підвал І площею 15,8 кв. м вартістю 55 388,00 грн, коридор 1-1 площею 2,3 кв. м вартістю 10 546,00 грн, ванну кімнату 1-10 площею 3,8 кв. м вартістю 17 422,00 грн, кухню 1-2 площею 16,1 кв. м вартістю 73 820,00 грн, кімнату 1-3 площею 26,3 кв. м вартістю 120 558,00 грн, всього на суму 277 734,00 грн.

з господарських будівель: сарай Б площею 20,42 кв. м вартістю 4 730,00 грн, 21/40 воріт і хвіртки вартістю 979,00 грн, 21/40 огорожі № 1-2 вартістю 1 353,00 грн, 21/40 колодязя вартістю 2 494,00 грн на загальну суму 287 290,00 грн (277 734 + 4 730 + 979+1 353+2 494 (грн)), що на 131 099,00 грн (418 389 287 290 (грн)) менше за її частку в грошовому виразі та становить 36/100 від загальної вартості домоволодіння.

Виділено у власність ОСОБА_2 в житловому будинку: коридор 1-6 площею 9,8 кв. м вартістю 44 934,00 грн, ванну кімнату 1-11 площею 3,9 кв. м вартістю 17 882,00 грн, кухню 1-5 площею 12,6 кв. м вартістю 57 772,00 грн, кімнату 1-4 площею 29,8 кв. м вартістю 136 635,00 грн, сходову клітку 1-7 площею 10,0 кв. м на другому поверсі вартістю 42 505,00 грн, кімнату 1-8 площею 16,6 кв. м вартістю 70 558,00 грн, кімнату 1-9 площею 29,7 кв. м вартістю 126 239,00 грн, всього на суму 496 525,00 грн.

з господарських будівель: сарай Б площею 27,66 кв. м вартістю 6 408,00 грн, вбиральню В вартістю 2 313,00 грн, 19/40 воріт і хвіртки вартістю 885,00 грн, 19/40 огорожі № 1-2 вартістю 1 225,00 грн, 19/40 колодязя вартістю 2 256,00 грн на загальну суму 509 612,00 грн (496 525 + 6 408 + 2 313 + 885 + 1 225 +2 256 (грн)), що на 131 099,00 грн (509 612 378 543 (грн)) більше її частки в грошовому виразі та становить 64/100 від загальної вартості домоволодіння.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виділено в користування горище над їхніми приміщеннями, які розташовані нижче за поверховістю та зобов`язано обох влаштувати вихід на горище зі своєї сторони частини житлового будинку.

Зобов`язано ОСОБА_2 провести наступні переобладнання, вартість яких складає 2 814,00 грн, а саме: демонтувати двері та замурувати дверний проріз з приміщення 1-4 у приміщення 1-3, поштукатурити місце демонтування дверей та пофарбувати стіни приміщення 1-4 водними сумішами.

Зобов`язано ОСОБА_1 провести наступні переобладнання, вартість яких складає 1 982,00 грн, а саме: поштукатурити місце демонтування дверей у приміщенні 1-3 та пофарбувати стіни приміщення 1-3 водними сумішами.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за відхилення від ідеальних часток у домоволодінні АДРЕСА_2 грошову компенсацію в розмірі 131 099,00 грн, з яких 128 738,00 грн стягнуто із розрахункового рахунку № НОМЕР_1 Апеляційного суду Івано-Франківської області, що були внесені ОСОБА_2 відповідно до квитанцій від 25 березня 2016 року № 0.0.526845716.1 та від 02 вересня 2016 року № 34, згідно яких платіж призначався як частка майна за позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , провадження № 22-ц/779/1707/2015 (т.3 а.с. 162-173).

Встановлено, що представником позивача ОСОБА_1 в лютому 2019 року пред явлений виконавчий лист до виконання в Коломийський міськрайонний відділ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області. Державним виконавцем 14 лютого 2019 року винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання по виконавчому листу у справі № 0909/2384/2012 виданого 29.01.2019р. так як резолютивна частина, зазначена у виконавчому листі, не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень (т. 4 а.с.161,162).

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, яку мотивувала тим, що рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2016 року їй та ОСОБА_2 відповідно до висновку експерта виділено в користування горище над їхніми приміщеннями, які розташовані нижче за поверховістю, та ухвалено обом влаштувати вихід на горище зі своєї сторони частини житлового будинку.

Відповідно до вищевказаного висновку експерта по ІІ варіанту розподілу вона повинна демонтувати двері між приміщеннями 1-3 і 1-4; закласти дверний проріз цеглою; поштукатурити та пофарбувати стіни; в мезоніні демонтувати двері на горище, закласти проріз; влаштувати сходи на горище з бокового фасаду будинку, пробити двері на горище і встановити двері. Вартість цих робіт згідно висновку експерта становить 7 178,00 грн. Проте, суд не вирішив питання про демонтаж дверей у мезоніні та стягнення вартості робіт по демонтажу дверей і влаштуванню нею окремого входу на горище. Оскільки у резолютивній частині рішення питання про демонтаж дверей з приміщення мезоніну 1-7, яке виділено у власність ОСОБА_2 , упущене, вона не може виконати рішення суду в частині користування горищем над своїми приміщеннями, так як ОСОБА_2 чинить їй перешкоди. Крім того, їй не стягнута компенсація робіт по демонтажу дверей та влаштуванню окремого входу на горище в сумі 5 194,00 грн.

Посилаючись на наведене, просила суд ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про необхідність демонтажу нею дверей в мезоніні та їх закладення, та стягнення з ОСОБА_2 на її користь вартості робіт по демонтажу дверей та влаштуванню окремого входу на горище в сумі 5 194,00 грн.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 15 листопада 2019 року відмовлено ОСОБА_1 в ухваленні дадаткового рішення з мотивів аргументації цього питання в мотивувальній частині рішення (т.4 а.с.114-115).

Постановою Верховного Суду від 15 вересня 2020 року ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 15 листопада 2019 року, залишено без змін (т.4 а.с.135-140).

Верховний Суд зазначив, що ОСОБА_1 має можливість влаштувати вихід на горище, яке знаходиться над її приміщеннями, з бокового фасаду будинку у спосіб, наведений у висновку №395 судової повторної будівельно-технічної експертизи від 02 червня 2016 року.

Встановлено, що строк пред`явлення виконавчого листа - до 07.11.2019 року отже, строк на його пред`явлення сплив, що на даний час позбавляє стягувача на право звернення судового рішення до виконання.

Суд зазначає, що поважність причин пропуску строку є оціночним поняттям та має встановлюватися кожному окремому випадку на підставі відповідних доказів, які у свою чергу оцінюються судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Поважними причинами є такі обставини, які не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, для своєчасного вчинення відповідних дій

Аналізуючи обставини справи, враховуючи те, що судове рішення є обов язковим до виконання на всій території України та те, що до закінчення перегляду справи судами різних інстанцій сплив строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, то в даному випадку суд вважає, що стягувач пропустив строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання з поважних причин, а тому строк на пред явлення цього виконавчого документу до виконання слід поновити.

На підставі наведеного, керуючись п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 18, 247, 260-261, 353-355, 431, 433 ЦПК України, ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

х в а л и в:

Заяву задоволити.

Визнати поважними причини пропуску строку пред`явлення до виконання виконавчого листа та поновити ОСОБА_1 пропущений строк на пред`явлення до виконання виконавчого листа по справі № 0909/2384/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні та реальний розподіл домоволодіння та позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , третя особа без самостійних вимог Коломийська міська рада про припинення права на частку в домоволодінні, виділ частки домоволодіння в натурі, встановлення порядку користування земельною ділянкою, виданого Коломийським міськрайонним судом.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду в п`ятнадцятиденний строк з дня її складання шляхом подачі апеляційної скарги. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Беркещук Б. Б.