Справа № 307/3919/19
Провадження № 2/307/507/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І., при секретарі Юсип В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , де третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю,

В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 , де третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю. В позовній заяві представник зазначив, що з 4 травня 1999 року по 19 липня 2016 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . Рішенням Тячівського районного суду від 19 липня 2016 року у цивільній справі №307/847/16-ц шлюб між ними розірвано. У період перебування у шлюбі в сторін народилося двоє дітей: син ОСОБА_4 , 2000 року народження та син ОСОБА_5 , 2004 року народження, які перебувають на повному утриманні позивача, і він забезпечує їх всім необхідним, дбає про їх фізичний та духовний розвиток. Син ОСОБА_6 навчається на економічному факультеті Ужгородського національного університету, позивач оплачує за навчання, що підтверджується договором про платне навчання від 01.09.2017 року, згідно якого він є замовником навчання, строк дії договору до 30.06.2021 року. Син ОСОБА_7 готується до вступу в університет та постійно відвідує додаткові заняття із профільних предметів, за які позивач також сплачує кошти. Відповідно до рішення виконавчого комітету Вільховецької сільської ради №85 від 07.06.2010 року на ім`я позивача було зареєстровано право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 , а також відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №635152, виданого 30.11.2012 року Вільховецькою сільською радою, позивачу належить на праві власності земельна ділянка в АДРЕСА_1 , на якій розміщений житловий будинок. Цей житловий будинок побудований позивачем та його батьком у 1997 році, до укладення шлюбу з відповідачкою, що підтверджується довідкою сільської ради та це можуть підтвердити також родичі і сусіди, які допомагали в будівництві. Отже, житловий будинок безспірно є особистою приватною власністю позивача. Земельна ділянка площею 0,2435 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер земельної ділянки - :07:010:0056 в АДРЕСА_1 , є також особистою власністю позивача. Набуття ним шляхом приватизації земельної ділянки, що перебувала у його користуванні та зареєстрована за ОСОБА_1 , підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку ЯК №635152, виданого 30.11.2012 року Вільховецькою сільською радою та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Батько позивача ОСОБА_4 за своє життя постійно виїжджав на заробітки до Російської Федерації, де працював на лісозаготівельних роботах та отримував високу заробітну плату, що підтверджується записами у трудових книжках та довідками про заробітну плату, а з 1997 року зареєстрований як приватний підприємець та у 2005 році був перереєстрований і значну частину зароблених ним коштів надавав позивачу на будівництво житлового будинку, створення ним власного бізнесу, будівництва та проведення благоустрою біля належного йому житлового будинку. Те, що батько позивача неодноразово надавав йому кошти може підтвердити як він сам, так і можуть підтвердити це свідки, які були присутні у момент передачі коштів. У 2005 році, за порадою та допомогою батька позивач вирішив створити власну справу та займатися підприємницькою діяльністю. У зв`язку з тим, що власних коштів позивач не мав, ним без погодження із дружиною, на його власний ризик, було позичено від ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 70000 Євро для створення бізнесу, в тому числі придбання для цієї діяльності нерухомого майна, що підтверджується розпискою, що є у ОСОБА_8 , так і наступними претензіями з його боку про необхідність сплати боргу, який він зобов`язався повертати частинами та завершити повне погашення боргу до 15 травня 2018 року, але до цього часу зазначений борг позивачем повернуто лише частково, погашено борг на суму 11000 Євро, але більша частина запозичених коштів ще не повернута. Для здійснення підприємницької діяльності із запозичених коштів від ОСОБА_8 , згідно договору купівлі-продажу від 17 червня 2005 року, позивачем було придбано будівлю адміністративного будинку під АДРЕСА_2 , який зареєстрований в реєстрі за №1-814 за ОСОБА_1 , у якому він здійснює підприємницьку діяльність і по теперішній час. 10 жовтня 2005 року він офіційно зареєструвався як фізична особа-підприємець, що стверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань та за таких обставин за допомоги батька та запозичених коштів ним було відкрито власну справу, якою він займається і по сьогоднішній час: це оптова торгівля фруктами та овочами. Земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 , позивач спочатку користувався згідно із договором оренди, оскільки викупити її не було коштів, а 8 квітня 2015 року позивачем ОСОБА_1 за накопичені оборотні кошти від підприємницької діяльності, було придбано у власність зазначену земельну ділянку за договором купівлі-продажу із визначеними розстрочками платежу, який зареєстрований приватним нотаріусом в реєстрі за №2460. Також, із оборотних коштів від підприємницької діяльності 22 лютого 2012 року позивачем згідно із договором купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом за №447, придбано у власність земельну ділянку в АДРЕСА_3 , площею 0,0200 гектарів, де планував розмістити додаткову торгову точку. Значну частину із зароблених від підприємницької діяльності коштів позивач використовував на утримання своєї сім`ї, жодних збережень не відкладав, а для розвитку створеної справи потрібно було вкладати грошові кошти, а також потрібно було повертати борг ОСОБА_8 , а також погашати кредитну заборгованість, за які він заснував свій бізнес, у зв`язку з чим 1 червня 2014 року для розбудови його справи і одночасно погашення боргу перед ОСОБА_8 та кредитної заборгованості перед банком, він знову, не погоджуючи цього питання з дружиною, на власний ризик і під власну відповідальність позичив грошові кошти в розмірі 75000 Євро від ОСОБА_9 , які також зобов`язувався повертати частинами із оборотних коштів від підприємницької діяльності, а кінцевий термін повернення боргу обумовлений ними 1 червня 2019 року. Цей борг позивачем погашено лише частково в сумі 7000 Євро, більшу частину боргу ще не повернуто, у зв`язку з відсутністю у нього вільних коштів. За період проживання у зареєстрованому шлюбі він неодноразово брав на своє ім`я як приватний підприємець кредити у банку, значну частину яких у тому числі було витрачено в інтересах сім`ї. Оскільки в період сімейного проживання позивач не тільки матеріально забезпечував всім необхідним свою сім`ю, а й дбав про те, щоб діти та жінка мали можливість вільно займатися своїми улюбленими справами, старався забезпечити такий рівень життя, щоб дружина та діти не працювали, розвивалися духовно та жили в своє задоволення. Запозичення грошових коштів з банку підтверджується довідками банківської установи АТ «Креді Агріколь Банку», згідно з яким починаючи з 15.08.2012 року ним як приватним підприємцем щорічно бралися кредити, які він погашав у повному обсязі на кінець року і на наступний рік запозичував знову. На день звернення до суду, позивач боргує ОСОБА_8 та ОСОБА_9 грошові кошти в розмірі 127000 Євро, з яких 59000 Євро - ОСОБА_8 та 68000 Євро - ОСОБА_9 , і всі ці кошти він вклав у створення та розбудову своєї підприємницької діяльності. Станом на 15 березня 2016 року, окрім зазначеного боргу перед ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у загальній сумі 127000 Євро, він також боргує перед банком по кредиту на загальну суму 2 212 000 гривень, що підтверджується довідкою АТ «Креді Агріколь Банк» №2270 від 19 листопада 2019 року. У першу чергу, позивачу необхідно погасити борг перед банком, щоб припинити нарахування відсотків за користування коштами, але коштів він не має, у зв`язку з чим його батько ОСОБА_4 , на його прохання, погодився допомогти йому власними коштами, але висунув умову щоб запобігти ризику втрати нерухомого майна, яке ним було набуто в значній частині і за його допомоги, як гарантію, щоб він не залишився без грошей та нажитого ним майна, він зобов`язався передати йому майно, яке належало йому на праві особистої власності, а це земельна ділянка - кадастровий номер - :07:010:008 та будівля площею 1631,2 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , а також земельна ділянка площею 0,02 га в АДРЕСА_3 , реєстраційний номер нерухомого майна 44, кадастровий номер - :07:010:0052, про що ними було укладено договори дарування від 1 квітня 2016 року, які посвідчені приватним нотаріусом. Про наявність у нього різного роду боргів, в тому числі перед банком, знала і ОСОБА_3 і як дружина постійно надавала формальні заяви-згоди як на відчуження майна так і на передачу майна в іпотеку, які він використовував при оформленні правочинів. Із наведеного вбачається, що зазначене вище нерухоме майно було як побудоване так і придбане ним за його особисті кошти, які він брав у борг на своє ім`я як від приватних осіб, так і від банку. На даний час борги позивачем ще не повернуті у повному обсязі, тобто він досі боргує основну частину запозичених коштів, що підтверджується претензіями, які направлені йому позичальниками з вимогами повернути позичені кошти та довідкою банку. Від ОСОБА_8 він отримав дві претензії про повернення позичених йому коштів: 5 листопада 2018 року та 1 жовтня 2019 року залишок боргу перед ним становить 59000 Євро. ОСОБА_9 також надав йому претензію від 31 серпня 2019 року з проханням терміново повернути залишок боргу, який становить 68000 Євро. З урахуванням вартості внесеного ним внеску і наявності непогашених зобов`язань, вважає, що хоч частина із зазначеного вище майна і набута у період шлюбу з відповідачкою, але за його особисті кошти, в тому числі і від діяльності як приватного підприємця та не являється спільною сумісною власністю подружжя, а по праву належить йому на праві особистої приватної власності з моменту придбання і в нього як одноосібного власника станом на квітень 2016 року було право на його відчуження за договорами дарування на користь свого батька ОСОБА_4 . Вважає, що на праві особистої приватної власності йому належить житловий будинок АДРЕСА_1 , площею 254 кв.м. та земельна ділянка в АДРЕСА_1 , площею 0,2435 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер - :07:010:0056, торговий комплекс та офіс, що розташований в АДРЕСА_4 , площею 1631,2 кв.м., земельна ділянка в АДРЕСА_4 , площею 1631,2 кв.м., площею 0,3351 га, кадастровий номер - :07:010:0008 для будівництва та обслуговування будівлі торгівлі, земельна ділянка в АДРЕСА_3 , реєстраційний номер нерухомого майна - 44, кадастровий номер - :07:010:0052. Житловий будинок в АДРЕСА_1 , площею 254 кв.м., є його особистою власністю як такий, що побудований до укладення шлюбу, а земельна ділянка по зазначеній адресі є його особистою власністю як така, що набута ним шляхом приватизації земельної ділянки, що перебувала у його користуванні та зареєстровані на ОСОБА_1 . Торговий комплекс та офіс, що розташований в АДРЕСА_4 , площею 1631,2 кв.м. та земельна ділянка в АДРЕСА_4 , площею 0,3351 га, кадастровий номер - :07:010:0008 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, земельна ділянка в АДРЕСА_3 , реєстраційний номер нерухомого майна - 44, кадастровий номер земельної ділянки - :07:010:0052, належить йому на праві особистої власності з урахуванням вартості внесеного ним внеску на їх придбання від запозичених коштів і наявності непогашених зобов`язань. На день звернення до суду він боргує ОСОБА_8 та ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 127000 Євро та 2000000 гривень АТ «Креді Агріколь Банку», які він вклав у створення та розбудову своєї справи.

Просить суд визнати з моменту набуття право особистої приватної власності ОСОБА_1 на наступне нерухоме майно: житловий будинок АДРЕСА_1 , площею 254 кв.м., земельну ділянку в АДРЕСА_1 , площею 0,2435 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер - :07:010:0056, торговий комплекс та офіс, що розташований в АДРЕСА_4 , площею 1631,2 кв.м., земельну ділянку в АДРЕСА_4 , площею 1631,2 кв.м., площею 0,3351 га, кадастровий номер - :07:010:0008 для будівництва та обслуговування будівлі торгівлі, земельну ділянку в АДРЕСА_3 , реєстраційний номер нерухомого майна - 44, кадастровий номер - :07:010:0052.

Представник відповідачки ОСОБА_10 надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовну заяву вважає необгрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення. 4 травня 1999 року між позивачкою та відповідачем укладено шлюб, який рішенням Тячівського районного суду від 19 липня 2016 року у справі №307/847/16-ц було розірвано. Від даного шлюбу у них народилося двоє синів: ОСОБА_4 , 2000 року народження та ОСОБА_5 , 2004 року народження. За період проживання у зареєстрованому шлюбі сторонами набуто у спільну сумісну власність нерухоме майно: житловий будинок АДРЕСА_1 , площею 254 кв.м. та земельну ділянку в АДРЕСА_1 . Право власності на будинок та земельну ділянку зареєстровано на ім`я відповідача ОСОБА_1 . Вказане майно набуто у шлюбі, при вчиненні правочинів перед третіми особами, позивачка надавала згоду на вчинення правочинів. Окрім наведеного вище нерухомого майна та земельної ділянки за період перебування у шлюбі ними було набуто наступне майно: земельну ділянку площею 0,3351 га в АДРЕСА_4 , кадастровий номер - :07:010:0008 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, (зазначена інформація підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27 березня 2018 року), земельну ділянку площею 0,02 га в АДРЕСА_3 , кадастровий номер земельної ділянки - :07:010:0052 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна земельна ділянка), яку набуто у власність на підставі договору купівлі-продажу від 22.02.2012 року, посвідченого нотаріально приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Русин Н.І. за №447 (зазначена інформація підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27 березня 2018 року), торговий комплекс та офіс, об`єкт нежитлової нерухомості загальною площею 1631,2 кв.м., що розташований в АДРЕСА_4 , право власності було зареєстровано за ОСОБА_1 06.08.2013 року на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, що видано 20.12.2010 року (зазначена інформація підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27 березня 2018 року). 1 квітня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір дарування, предметом якого виступає земельна ділянка, площею 0,02 га в АДРЕСА_3 , реєстраційний номер нерухомого майна - 44, кадастровий номер :07:010:0052, який посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Чербаник Ф.М. за №418. 1 квітня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір дарування, предметом якого виступає земельна ділянка, площею 0,3351 га в АДРЕСА_4 , кадастровий номер земельної ділянки - :07:010:0008 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі в АДРЕСА_4 , кадастровий номер земельної ділянки - :07:010:0052, який посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Чербаник Ф.М. за №420. 1 квітня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір дарування, предметом якого є торговий комплекс та офіс, об`єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 1631,2 кв.м., що розташований в АДРЕСА_4 , реєстраційний номер нерухомого майна 44, який посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Чербаник Ф.М. за №420. Отже, на момент подачі позову власником зазначеного нерухомого майна є третя особа ОСОБА_4 . Більше того, укладаючи договір дарування, позивач визнав, що вказане нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності, так як у справах приватного нотаріуса міститься згода одного з подружжя на дарування майна. Предмет законності договорів є предметом вимог ОСОБА_3 у справі №307/849/18. Представник вважає, що подані до позовної заяви докази, які позивач вважає, як такі що слугували для вказаного майна до його особистої власності слід оцінити критично, так як на момент набуття майна не існували. У позивачки також були доходи від здійснення підприємницької діяльності, за які створювалося майно. Рішенням Тячівського районного суду від 19 липня 2016 року у справі №307/847/16-ц шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано, але питання місця проживання та поділ майна не вирішувалися. З позовом до суду про визнання майна особистою приватною власністю після розірвання шлюбу позивач звернувся у грудні 2019 року, тобто після спливу трьохрічного строку. Причини порушення строків давності в позові не зазначені. Просить в задоволенні позову відмовити та застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності.

Представники позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_11 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просять їх задовольнити.

Представник відповідачки ОСОБА_3 адвокат Шпуганич В.П. в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та просить в задоволенні позову відмовити, посилаючись на викладені у відзиві обставини, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у її відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечив щодо задоволення позову.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 4 травня 1999 року, та згідно рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 липня 2016 року, яке 12 серпня 2016 року набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано (а.с.8).

В довідці виконавчого комітету Вільховецької сільської ради від 30.10.2019 року за №2302 зазначено, що згідно погосподарської книги №28, будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 , п обудований ним в 1997 році (а.с.9).

Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця № НОМЕР_1 стверджується, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем з жовтня 2005 року (а.с.10).

Згідно письмової розписки від 1 червня 2014 року ОСОБА_8 підтвердив повернення йому ОСОБА_1 боргу 6000 Євро, які позичив у нього згідно розписки, в загальній сумі 70000 Євро із кінцевим терміном повернення 15 травня 2018 року (а.с.14).

Розпискою ОСОБА_8 від 02.04.2016 року стверджується, що ОСОБА_1 повернув частину боргу у сумі 5000 Євро, які він позичив у нього в лютому 2005 року згідно з борговою розпискою, в загальній сумі 70000 Євро та зобов`язався повернути частинами із кінцевою датою повернення 15 травня 2018 року (а.с.15).

В розписці ОСОБА_9 зазначено, що 1 квітня 2016 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , повернув йому частину боргу у сумі 7000 Євро, відповідно до позики за розпискою від 1 червня 2014 року, згідно з якою він у червні 2014 року позичив у нього кошти в сумі 75000 Євро із зобов`язанням повернути частинами та кінцевим терміном повернення боргу до 1 червня 2019 року А.с.16).

5 листопада 2018 року та 1 жовтня 2019 року ОСОБА_8 звернувся із претензіями до ОСОБА_1 з проханням повернути борг в розмірі 70000 Євро (а.с.11-12).

31 серпня 2019 року ОСОБА_9 звернувся до ОСОБА_1 з претензією повернути борг в розмірі 75 000 Євро (а.с.13).

Довідкою АТ «Креді Агріколь Банк» від 19.11.2019 року за №2270 стверджується, що в фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 станом на 15.03.2016 року перед АТ «Креді Агріколь Банк» наявна заборгованість в сумі 2212000 гривень (а.с.18).

Згідно довідки АТ «Креді Агріколь Банк» від 19.11.2019 року за №2268 стверджується, що в фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 станом на 18.11.2019 року перед АТ «Креді Агріколь Банк» наявна заборгованість в сумі 2000000 гривень (а.с.17).

В довідках АТ «Креді Агріколь Банк» від 19.11.2019 року за №№2261, 2262, 2263, 2264, 2265, 2266, 2267 зазначено, що між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було оформлено кредит відповідно до кредитного договору №11/2012 від 15.08.2012 року, укладені договори про зміну до договору №1 від 13.08.2013 року, №2 від 09.07.2014 року №4 від 03.07.2015 року, №5 від 24.06.2016 року, №9 від 14.06.2017 року та №10 від 25.06.2018 року на суму 4 000 000 гривень, який ним погашено в повному обсязі, а також були сплачені відсотки за період: з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року - на загальну суму 538511,10 гривень, за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року на загальну суму - 453635,46 гривень, за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року - на загальну суму 402755,04 гривень, за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року - на загальну суму 550488,03 гривень, за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року - на загальну суму 205877,32 гривень, за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року - на загальну суму 152631,74 гривень, за період з 15.08.2012 року по 31.12.2012 року - на загальну суму 54183,22 гривень (а.с.19-25).

Згідно договору купівлі-продажу адміністративного будинку від 17 червня 2005 року, посвідченого державним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Черевко Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за №1-814, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 продали, а ОСОБА_1 прийняв у власність адміністративний будинок АДРЕСА_2 і сплатив за нього 119020 гривень (а.с.32).

Договором купівлі-продажу земельної ділянки від 22.02.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Русин Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за №447, ОСОБА_14 продав, а ОСОБА_1 купив у власність земельну ділянку АДРЕСА_5 , цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер - :07:010:0052 (а.с.33).

Згідно договору оренди земельної ділянки від 19.06.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального кругу Бондар Е.Ш. та зареєстрованого в реєстрі за №4950, Вільховецька сільська рада надала в оренду строком на 49 років приватному підприємцю ОСОБА_1 земельну ділянку розміром 0,3351 га, яка знаходиться в АДРЕСА_2 (а.с.34-36).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.12.2010 року, Витягу Тячівського районного підприємства технічної інвентаризації про державну реєстрацію прав від 12.01.2011 року за №28646235 за ОСОБА_1 12 січня 2011 року зареєстровано право власності на нежитлову будівлю, яка знаходиться в АДРЕСА_2 (а.с.37).

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення (на умовах розстрочення платежу) від 08.04.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Русин Н.І. та зареєстрованого в реєстрі за №2460 Вільховецька сільська рада продала, а фізична особа підприємець ОСОБА_1 придбав земельну ділянку, яка знаходиться в АДРЕСА_4 , несільськогосподарського призначення, кадастровий номер земельної ділянки - :07:010:0008, за ціною 216541,62 гривень (а.с.38-39).

Звітом ПП «Експерт - Центр» стверджується, що вартість домоволодіння в АДРЕСА_1 ринкова вартість об`єкта, без ПДВ 1964037 гривень, в тому числі житлового будинку, без ПДВ 16520216 гривень, земельної ділянки площею 0,2435 га, без ПДВ 312021 гривень, ліквідаційна вартість об`єкта, без ПДВ - 1572680 гривень (а.с.40-42).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.07.2010 року, Витягу про реєстрацію права власності на майно від 03.08.2010 року за №30932119 за ОСОБА_1 3 серпня 2010 року зареєстровано право власності на домоволодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.43).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.09.2014 року за №26305674, державного акту на право власності на земельну серії ЯК №635152 власником земельної ділянки, площею 0,2435 га.в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :07:010:0056, в цілій частині, значиться ОСОБА_1 (а.с.44, 45).

Договором дарування від 01.04.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Чербаник Ф.М. та зареєстрованого в реєстрі за №418, стверджується, що ОСОБА_1 подарував, а ОСОБА_4 прийняв у дар земельну ділянку, площею 0,200, яка розташована в АДРЕСА_3 , кадастровий номер :07:010:0052 (а.с.46).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №56832794 від 07.04.2016 року ОСОБА_4 є власником земельної ділянки, площею 0,02 га, яка розташована в АДРЕСА_3 , кадастровий номер :07:010:0052 (а.с.47).

Згідно договору дарування від 01.04.2016 року посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Чербаник Ф.М. та зареєстрованого в реєстрі за №420, стверджується, що ОСОБА_1 подарував, а ОСОБА_4 прийняв у дар земельну ділянку, 0,3351 га, яка розташована в АДРЕСА_2 , кадастровий номер - :07:010:0008 (а.с.48).

Договором дарування нежитлової будівлі (торгового комплексу) від 01.04.2016 року посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Чербаник Ф.М. та зареєстрованого в реєстрі за №422 стверджується, що ОСОБА_15 подарував, а ОСОБА_4 прийняв у дар будівлю АДРЕСА_2 (а.51).

Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №60155860 від 30.05.2016 року стверджується, що ОСОБА_4 є власником будівлі АДРЕСА_2 , площею 1631,2 кв.м., та земельної ділянки, кадастровий номер :07:010:0008 (а.с.49-50).

В договорі про платне навчання №051-17/02-Б, укладеного між Ужгородським національним університетом та ОСОБА_1 , зазначено, що ОСОБА_1 зобов`язався оплатити навчання ОСОБА_4 вартістю 44160 гривень (а.с.55).

Квитанцією №28886941-1 від 08.11.2019 року стверджується, що ОСОБА_1 сплатив 7000 гривень н користь Ужгородського національного університету за навчання студента економічного факультету Дьордяй С.В. (а.с.56).

Договором про користування електричною енергією №081953 від 25.04.2012 року та договором споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії №о/р від 220081263 від 01.04.2019 року стверджується, що ОСОБА_1 є споживачем електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.57).

В довідці ДПІ у Тячівському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області від 17.04.2018 року зазначено, що ОСОБА_3 , мешканка АДРЕСА_1 , зареєстрована у Тячівській районній державній адміністрації як фізична особа-підприємець 06.05.2009 року за №0006688, на обліку в ДПІ у Тячівському районі перебуває з 08.05.2009 року .

В заявах ОСОБА_16 , посвідчених приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Чербаник Ф.М. та зареєстрованих в реєстрі за №417 та №421, ОСОБА_16 , мешканець АДРЕСА_6 від імені ОСОБА_3 дав згоду її чоловікові ОСОБА_1 , мешканцю АДРЕСА_1 , на дарування земельної ділянки, яка знаходиться в АДРЕСА_3 та будівлі, яка знаходиться в АДРЕСА_2 (а.с.79, 82).

Довідкою №2289, виданою АТ «Креді Агріколь Банк» 11.02.2020 року, стверджується, що ОСОБА_1 має заборгованість станом на 15.03.2016 року в розмірі 2212000 гривень (а.с.110).

Довідкою №2298, виданою АТ «Креді Агріколь Банк» 26.02.2020 року стверджується, що ОСОБА_1 має заборгованість станом на 19.07.2016 року 1620000 гривень (а.с.122).

Допитаний в судовому засіданні як свідок третя особа ОСОБА_4 пояснив, що між його сином ОСОБА_1 та невісткою йде спір щодо поділу майна. Будівництво будинку по АДРЕСА_1 почалось, коли позивач ще не був одружений, побудували 80% готовності будинку. Після одруження він позичив позивачу кошти в розмірі 75000 Євро. Потім він знову позичив кошти вже в іншого чоловіка, щоб закупити товар. У підприємницькій діяльності ОСОБА_3 не допомагала, сиділа вдома. На даний час невістка не проживає в будинку і залишила дітей. Син не виганяв ОСОБА_3 з будинку. Будинок АДРЕСА_1 був побудований до 1999 року, до укладення шлюбу. Він допомагав добудовувати будинок, він розрахувався з людьми, які будували і сам з ними робив. Син не оплачував нічого, не мав коштів. У 2016 році син подарував йому складське приміщення і будинок, тому що кошти на будівництво надав він. На момент укладення договору в сина був борг в банку 2 000 000 гривень.

Допитаний в якості свідка позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що спірний будинок по АДРЕСА_1 побудований до 1997 року на 80% готовності. Він позичив гроші від товариша ОСОБА_8 в розмірі 70000 Євро. Потрібно було робити реконструкцію будинку. Також взяв кредит в банку в розмірі 4 000 000 гривень. Потім в них пішли сварки з жінкою. Батько сказав, що потрібно віддати кошти в банк, тому що там будуть великі відсотки. Щоб майно не було відібране банком за борги, батько дав йому кошти для погашення боргу і запропонував переписати майно на нього, вони уклали договори дарування. Дружина участі у підприємницькій діяльності участі не брала. Дружина також була зареєстрована як підприємець, але підприємницької діяльності не вела. ОСОБА_3 податки не сплачувала і звіти не здавала, все робив він. Будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 , був завершений будівництво в 1995 році, до одруження. Після цього дружина кошти в добудову будинку не вкладала. Коли вони одружились будинок був побудований на 80% готовності, було поштукатурено і поставлена столярка. Кошти на будівництво давав батько. Уклав в 2016 році договори дарування на користь батька, який дав йому гроші в сумі 2000 000 гривень для погашення боргу в банку. Дітьми займається він, оплачує навчання, одяг, комунальні послуги.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив, що робили ремонт в будинку, по АДРЕСА_1 замовником був ОСОБА_4 , який оплачував всі роботи. Робили фундамент, стіни, кришу, штукатурні роботи. Батько допомагав ОСОБА_1 і в роботі, і фінансово.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснив, що з ОСОБА_1 вони є сватами. Будинок АДРЕСА_1 був побудований до одруження ОСОБА_1 . Батько допомагав ОСОБА_1 будувати вказаний будинок. Створити підприємницьку діяльність позивачу допомагав йому батько. Дітьми займається ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні ствердив, що будувати будинок по АДРЕСА_1 попросив батько ОСОБА_4 . Будували близько трьох років і закінчили десь в 1998 році. Виплачував кошти батько позивача ОСОБА_4 , а ОСОБА_1 допомагав роботою. Будував він, його батько і його брати. Будівлю придбати допомагав батько позивача.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснив, що з сторонами є сусідами. Був на фірмі, живе біля них. Допомагав батькові позивача, працював в нього. Будівлю, де здійснюється підприємницька діяльність, купив батько позивача, він позичав кошти і в людей і в банку. Жінка участі в розбудові не приймала, не бачив її там. Діти живуть з позивачем.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Відповідно до п. 23 Постанови пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Пунктом 24 вищевказаної постанови передбачено, що не належить до спільної сумісної власності майно набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Окрім іншого, 01.07.2016 року Верховний Суд України у справі №6-612цс15 прийшов до наступних висновків: «Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила. Для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя».

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто, статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма ст. 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-1568цс16 від 07 грудня 2016 року.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17.

Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Підпунктами 23-25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Згідно із зазначеними нормами при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною власністю чи особистою приватною власністю з`ясуванню підлягають, як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання.

Відповідно до вимог частини першої статті 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 78,79,80,81 ЦПК України встановлені вимоги щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_3 за період шлюбу було набуто спірне нерухоме майно, зокрема: житловий будинок АДРЕСА_1 , площею 254 кв.м., земельну ділянку в АДРЕСА_1 , площею 0,2435 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер - :07:010:0056, торговий комплекс та офіс, що розташований в АДРЕСА_4 , площею 1631,2 кв.м., земельну ділянку в АДРЕСА_4 , площею 1631,2 кв.м., площею 0,3351 га, кадастровий номер - :07:010:0008 для будівництва та обслуговування будівлі торгівлі, земельну ділянку в АДРЕСА_3 , реєстраційний номер нерухомого майна - 44, кадастровий номер - :07:010:0052.

При цьому, суд звертає увагу на те, що позивачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували той факт, що вказане спірне нерухоме майно набуто ним за особисті кошти за час шлюбу з відповідачкою ОСОБА_3 .

Суд не бере до уваги покази допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 стосовно набуття спірного нерухомого майно за особисті кошти позивачем, оскільки в достатній мірі не підтверджують дану обставину, при цьому позивачем не надано суду інших належних доказів, що саме за його особисті кошти (зокрема переказу коштів з поточного рахунку на поточний рахунок або внесення та/або переказу коштів на поточні рахунки (у тому числі на депозит нотаріуса на окремий поточний рахунок у національній валюті) було придбане ним спірне майно.

Крім цього, суд вважає хибними доводи позивача в обґрунтування позову про те, що відповідачка протягом шлюбу офіційно не працювала, а також не отримувала будь-якого самостійного доходу, оскільки судом встановлено, що у сторін протягом шлюбу народилося два сина: ОСОБА_4 , 2000 року народження, та ОСОБА_5 , 2004 року народження, а отже відповідачка займалася своїм безпосереднім обов`язком як матері: щоденним вихованням та опікою над ними, а також побутовими турботами, господарством.

Крім цього, довідкою ДПІ у Тячівському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області стверджується, що відповідачка ОСОБА_3 зареєстрована у Тячівській районній державній адміністрації як фізична особа-підприємець 06.05.2009 року за №0006688, на обліку в ДПІ у Тячівському районі перебуває з 08.05.2009 року та нею подавались податкові декларації платника податку фізичної особи-підприємця.

Суд зазначає, що відповідно до діючого законодавства, не має значення, якими були юридичні підстави набуття майна - купівля, обмін, придбання в кредит або шляхом придбання на електронних торгах. Також не має різниці, на кого з подружжя було придбано майно, важливим є те, що це сталось під час шлюбу. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Заінтересована особа може довести, що майно було придбано не в шлюбі або за її особисті кошти.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що ОСОБА_1 в обґрунтування своїх вимог за позовом не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження набуття ним права особистої власності на спірне майно, а тому в задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , де третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю слід відмовити.

Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст.5, 12, 81, 200, 209, 223, 263, 265 ЦПК України,ст.ст.57, 60 СК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , де третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення (складання), при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу 13 «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , України.

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканка АДРЕСА_1 , України.

Третя особа ОСОБА_1 , мешканець АДРЕСА_7 , України.

Повний текст рішення складено 24 травня 2021 року.

Головуючий: В.І. Бобрушко