Справа № 461/619/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/3542/20 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Івасюти М.В.

з участю: представника ОСОБА_1 Качмара І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 05 листопада 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

у жовтні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» звернулося до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчих листах.

В обгрунтування заяви покликається на те, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 23 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 04 липня 2016 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованість за кредитним договором № ІКСАSHSG/4990/002 від 23.11.2012 року в розмірі 55333,99 грн. та судовий збір в розмірі 689 грн. Стверджує, що 06 лютого 2018 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» укладено договір № 103 про відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № ІКСАSHSG/4990/002 від 23.11.2012 року. Зазначає, що отримало від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, в тому числі і право бути стороною виконавчого провадження. Вважає, що підставою для заміни сторони у виконавчому провадженні, тобто процесуальне правонаступництво є правонаступництво у матеріальних відносинах, внаслідок чого відбувається вибуття сторони зі спірних правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони. Вказує, що заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. З наведених підстав просить замінити стягувача, ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», на його правонаступника, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» у виконавчих листах № 461/619/16-ц.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 05 листопада 2020 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» задоволено.

Замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні з виконання виконавчих листів № 461/619/16-ц, виданих Галицьким районним судом м. Львова 08.11.2016 року з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» на правонаступника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для розгляду справи.

Апелянт стверджує, що виконавче провадження № 54097277 з виконання виконавчих листів № 461/619/16-ц, виданих Галицьким районним судом м. Львова від 08 листопада 2016 року, про заміну сторони у яких просить заявник, завершено, що підтверджується витягом з Автоматизованої системи виконавчого провадження. Зазначає, що процесуальним законом передбачено можливість заміни сторони виконавчого провадження з виконання судового рішення, а не сторони у справі, провадження по якій завершено, відтак відсутні підстави для заміни сторони у виконавчому провадженні. Вказує що в матеріалах справи відсутня письмова згода ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» про заміну його, як первісного стягувача у виконавчому провадженні. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частково до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», суд першої інстанції виходив з того, що відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № IKCASHSG.4990.002 від 23.11.2012 року, а тому до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» перейшли усі права Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвиту» щодо вимоги за даним кредитним договором, що є підставою для заміни сторони у виконавчому провадженні.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:

1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);

2) правонаступництва;

3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);

4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Статтею 517 ЦК України передбачено, що укладаючи правочин про заміну кредитора у зобов`язанні первісний кредитор у зобов`язанні, повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові № 6-122цс13 від 20 листопада 2013 року, виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, ст. 378 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження», заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

При цьому процесуальне правонаступництво можна визначити як заміну сторони чи третьої особи у спірних або встановлених судом правовідносинах внаслідок зміни суб`єктів права або обов`язку в матеріальних правовідносинах. Тобто, спочатку має відбутися зміна у матеріальних відносинах, щодо яких розглянутий спір, а потім, як наслідок, здійснене процесуальне правонаступництво.

Заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 23 лютого 2016 року позов ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» задоволено повністю.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованість в розмірі 55 333,99 грн., з яких: 18 450,83 грн. прострочена заборгованість по тілу кредиту; 1461,46 грн. прострочена заборгованість за процентами; 31821,70 грн. сума пені; 3600,00 грн. сума комісії.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» судовий збір в розмірі 689 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» судовий збір в розмірі 689 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 04 листопада 2016 року заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 лютого 2016 року залишено без змін.

На виконання заочного рішення суду Галицьким районним судом м. Львова 08 листопада 2016 року видано два виконавчі листи, які на підставі заяви ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» надіслані на його адресу.

З долученої до матеріалів справи копії виконавчого листа № 461/619/16-ц від 08 листопада 2016 року, виданого Галицьким районним судом м. Львова, з терміном пред`явлення до виконання до 04 липня 2017 року, про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованості в розмірі 55 333,99 грн., з яких : 18 450,83 грн. прострочена заборгованість по тілу кредиту; 1461,46 грн. прострочена заборгованість за процентами; 31821,70 грн. сума пені; 3600,00 грн. сума комісії, стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» судового збору в розмірі 689 грн., вбачається, що такий пред`являвся до виконання, однак був повернутий стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

В матеріалах справи містяться договір про відступлення права вимоги № 103 від 06 лютого 2018 року, за умовами якого Публічне акціонерне товариство ««Всеукраїнський банк розвитку» відступило шляхом продажу, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» набуло права вимоги до позичальників, зазначених у додатку № 1 до цього договору.

З додатку №1 до договору про відступлення права вимоги № 103 від 06 лютого 2018 року вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № IKCASHSG.4990.002 від 23.11.2012 року.

Отже, відбулась договірна заміна сторони у матеріальних правовідносинах, що дає право на здійснення процесуального правонаступництва та заміну сторони у виконавчому провадженні.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення із заявою) сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до ч. 1 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за заявою сторони (заінтересованої особи), державного або приватного виконавця суд замінює таку сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (ч. 5 ст. 442 ЦПК України).

Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, тому заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається, на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази наявності відкритого виконавчого провадження з виконання виконавчих листів № 461/619/16-ц, виданих Галицьким районним судом м. Львова 08 листопада 2016 року, заінтересована особа може звернутися до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому листі.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Із заяви про заміну стягувача у виконавчих листах вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» звернулося із заявою про заміну стягувача, ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» на його правонаступника, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» саме у виконавчих листах № 461/619/16-ц від 08 листопада 2016 року, виданих Галицьким районним судом м. Львова, а не у виконавчому провадження.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про підставність заяви ТзОВ ««Фінансова компанія «Довіра та гарантія»та необхідність заміни стягувача у виконавчих листах № 461/619/16-ц від 08 листопада 2016 року, виданих Галицьким районним судом м. Львова, однак не погоджується з висновками суду першої інстанції про заміну стягувача у виконавчому провадженні з виконання виконавчих листів, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що таке виконавче провадження відкрито взагалі.

Крім того заявник не заявляв вимоги про заміну стягувача у виконавчому провадженні, а просив замінити стягувача саме у виконавчих листах.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутні підстави для заміни сторони у виконавчому провадженні, оскільки таке завершено згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень не можуть братися до уваги з наступних мотивів.

Матеріалами справи підтверджується, що виконавче провадження закінчено у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними та поверненням виконавчого листа стягувачу відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, стягувач може повторно пред`явити виконавчі документи до виконання в межах строків, визначених ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», а тому, зважаючи на те, що в матеріальних правовідносинах відбулася заміна стягувача, ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» на його правонаступника, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», наявні підстави для заміни сторони у виконавчих листах.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням вимог закону, однак необхідно її змінити в частині визначення документа, в якому необхідно змінити стягувача.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 05 листопада 2020 року змінити, абзац другий резолютивної частини ухвали викласти в наступній редакції: «Замінити сторону стягувача у виконавчих листах, виданих Галицьким районним судом м. Львова 08 листопада 2016 року, на виконання рішення Галицького районного суду м. Львові від 23 лютого 2016 року у справі № 461/619/16-ц з ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» на правонаступника ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».

В решті ухвалу залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 22.06.2021 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.