Справа № 158/2884/20
Провадження № 2/0158/64/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2021 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Польової М.М.,

з участю секретаря судового засідання Сороки І.Є.,

представника позивача Дейни О.В. ,

відповідача ОСОБА_2 ,

свідка ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ківерці цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Ківерцівської районної державної адміністрації Волинської області до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Орган опіки та піклування Ківерцівської районної державної адміністрації Волинської області (далі - Орган опіки та піклування) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 є матір`ю малолітньої доньки ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач вихованням дитини належним чином не займається. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Ківерцівської райдержадміністрації 20.11.2020 прийнято висновок №35/02-18 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

Прийняттю вказаного висновку передувало рішення комісії з питань захисту прав дитини від 06.11.2020, на засіданні якого розглядалось питання про захист прав малолітньої ОСОБА_4 , яка зазнала фізичного, сексуального та психологічного насильства від співмешканця її матері. Так, до уваги було взято, зокрема, повідомлення самої ОСОБА_4 щодо вчинених відносно неї протиправних дій співмешканцем матері та порушень її прав зі сторони матері, яка не тільки не повірила її словам, але й не вживала відповідних заходів для підтримки та захисту дочки; інформацію психолога ЗОШ І-ІІІ ст. с.Дерно, яка після влаштування дитини до ПЗ «Дитячий будинок «Дім затишку» провела психологічну діагностику та встановила, що дівчинка відчуває себе зайвою, відчуженою та непотрібною у сім`ї, оскільки мати мало цікавиться її життям, часто у сімейних конфліктах перекладає вину саме на неї; думку старшої сестри ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 ), яка вважає виховання матері неналежним.

Відтак, оскільки мати не створює належних умов для життя та повноцінного розвитку дочки, що призвело до тяжких наслідків, загрозливих умов для подальшого проживання дочки в сім`ї, позивач просить суд позбавити її батьківських прав, а малолітню ОСОБА_4 передати Органу опіки та піклування для подальшого її влаштування та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_4 .

Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 25.11.2020 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 10.12.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Додатково зазначила, що відповідач протягом тривалого часу належним чином не виконує батьківські обов`язки, заходи впливу, які застосовувалися до неї раніше, відносно старших дочок, не принесли жодних результатів. Зазначила, що протягом часу перебування дитини у ПЗ «Дитячий будинок «Дім затишку» мати жодного разу дочку не навідувала, не допомагала їй матеріально та не цікавилась її здоров`ям, хоча остання певний період часу перебувала на стаціонарному лікуванні у медичному закладі. Відповідач не працює, утримує дитину лише на соціальну допомогу одинокій матері. Також вказала, що на даний час після відібрання дитини та проведених занять із психологом психологічне здоров`я малолітньої ОСОБА_4 покращилось.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила не позбавляти її батьківських прав, оскільки вона хоче, щоб дочка проживала разом із нею. Пояснила, що не навідувала дочку у ПЗ «Дитячий будинок «Дім затишку» та у лікарні, оскільки не мала коштів на проїзд. Також вказала, що дочка не повідомляла її про вчинення протиправних дій її співмешканцем.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, допитавши свідка, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 є матір`ю малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 20.07.2007 (а.с.17).

ОСОБА_2 разом із дочкою проживає у АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №440 від 02.11.2020 (а.с.9).

Наказом головного спеціаліста з питань опіки, піклування та усиновлення служби у справах дітей Ківерцівської районної державної адміністрації Волинської області від 29.10.2020 №70 ОСОБА_4 тимчасово поміщено до ПЗ «Дитячий будинок «Дім затишку» у зв`язку з скаргою на вчинення фізичного насильства в сім`ї (а.с.19).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із частинами першою, шостою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Стаття 165 СК України передбачає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Із листа Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області №8272/54/0-2020 від 02.11.2020 слідує, що проводиться перевірка відносно ОСОБА_5 , який протягом тривалого часу за місцем проживання систематично вчиняв відносно ОСОБА_4 психологічне, фізичне та сексуальне насильство (а.с.12).

Відповідно до наказу служби у справах дітей Ківерцівської районної державної адміністрації Волинської області від 04.11.2020 №71 малолітню ОСОБА_4 постановлено на облік як таку, яка перебуває у складних життєвих обставинах у зв`язку з жорстоким поводженням із нею (а.с.18).

Згідно із характеристикою, виданою виконавчим комітетом Тростянецької сільської ради №441 від 02.11.2020, ОСОБА_2 ніде не працює, займається веденням особистого селянського господарства, вихованням неповнолітньої дочки займається неналежним чином (а.с.26).

Із акту проведення оцінки рівня безпеки ОСОБА_4 від 29.10.2020 вбачається, що протягом останніх років дитина зазнавала сексуального насильства від свого вітчима (співмешканця мами). З метою соціального захисту дитини та неможливістю повернення її на той момент в сім`ю, враховуючи бажання дитини, її було тимчасово влаштовано до ПЗ «Дитячий будинок «Дім дитини» (а.с.20-23).

Відповідно до висновку Ківерцівської районної державної адміністрації Волинської області від 20.11.2020 №35/02-18 визнано за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_4 , оскільки мати свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків (а.с.5-6).

У судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , яка є старшою дочкою відповідача та сестрою ОСОБА_4 підтвердила, що стосунки матері з ОСОБА_4 були напруженими, повноцінної материнської уваги не було, відповідач не цікавилась її життям та навчанням. Крім того зазначила, що сестра розповідала матері про ситуацію із співмешканцем, однак та ніяк не реагувала та просила мовчати про це. Також вказала, що, на її думку, там, де зараз перебуває сестра, їй буде краще.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07.12.2006, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

Крім того, Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення від 16.07.2015 у справі «Мамчур проти України»).

За змістом статті 166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини.

Відповідно до частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 ч. 1 ст. 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або начальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку.

Основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва тощо. Інші випадки охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків, а й із їх особистих негативних звичок.

Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі №402/428/16-ц.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дочки є наслідком її винної поведінки. Пасивна поведінка зі сторони ОСОБА_2 до дитини свідчить про наявність ризику для життя, здоров`я та морального виховання дитини у сім`ї.

Разом з тим, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, суд дійшов висновку, що залишення дочки з матір`ю в даному випадку є небезпечним для її здоров`я і морального виховання, відтак наявні підстави для відібрання дочки у матері без позбавлення її батьківських прав.

Такий спосіб захисту прав дитини найбільше відповідає інтересам ОСОБА_4 в даному випадку.

При цьому суд зазначає, що відібрання дочки у відповідача та її перебування у закладі, визначеному органом опіки та піклування, буде відповідати інтересам дитини і його слід здійснити без визначення конкретного терміну. Цей спосіб надасть можливість збереження сімейних стосунків між матір`ю та дочкою, та не позбавить відповідача права в подальшому ставити питання про повернення дитини, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню.

Таке рішення суду узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 01.07.2020 у справі №755/11989/18.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стаття 184 СК України передбачає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину (частина четверта статті 170 СК України).

Враховуючи викладене, беручи до уваги інтереси дитини, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі у розмірі 1100,00 гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно із частиною шостою статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 14 статті 3 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 840,80 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

На підставі пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України судове рішення слід допустити до негайного виконання в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись статтями 12, 13, 89, 259, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Відібрати у ОСОБА_2 без позбавлення батьківських прав малолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Передати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Органу опіки та піклування Ківерцівської районної державної адміністрації для подальшого влаштування.

Стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1100 (одна тисяча сто) гривень 00 копійок, але не менше ніж 50 відсотків гарантованого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_4 в Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України», починаючи з дня подачі позовної заяви - 24 листопада 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Ківерцівський районний суд Волинської області до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 10 лютого 2021 року.

Позивач: Орган опіки та піклування Ківерцівської районної державної адміністрації (45200, Волинська область, м. Ківерці, вул. Незалежності, 20; );

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Ківерцівським РВ УМВС України в Волинській області від 19.12.1996).

Суддя Ківерцівського районного суду М.М. Польова