Справа № 755/457/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2021 р. року Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Виниченко Л.М.,

при секретарях Гноілек М.В., Сіренко Д.В., Ганжа Д.О.,

за участі

позивача ОСОБА_1 ,

представників позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6 ,

відповідача ОСОБА_7 ,

представників відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу № 755/457/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солом`яна Лідія Василівна, ОСОБА_10 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 30.12.2016 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача та ОСОБА_11 у період з 2001 року по 04 жовтня 2013 року; визнання спільною сумісною власністю позивача з ОСОБА_11 квартири АДРЕСА_1 ; визнання за позивачем права власності на Ѕ частини вказаної квартири та виключення Ѕ частини квартири зі спадкової маси ОСОБА_11 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період 1984-1988 років позивач та ОСОБА_11 познайомились та почали зустрічатися, після чого розійшлись. У 2000 р. випадково зустрівшись, відновили свої відносини та з 2001 року почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тобто почали вести спільне господарство, побут, сімейний бюджет, проводити всі сімейні свята, ювілеї, дні народження друзів. З ними також проживав син позивача ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до якого ОСОБА_11 проявляв батьківську любов та повагу, як до власного сина. Шлюб позивач та ОСОБА_11 уклали 04.10.2013 року.

Позивач стверджує, що в 2001 році спільно накопичені кошти вона з ОСОБА_11 вклали в інвестиційний контракт від 06.08.2001 року № 26567 для придбання нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 та 10 жовтня 2003 року квартиру оформили на ОСОБА_11 , відповідно свідоцтва про право власності.

Позивач зазначає, що вартість квартири складала 230 227,52 грн., оплата за інвестиційним контрактом здійснювалася частинами за графіком платежів, що підтверджується касовими ордерами за період з 03.08.2001 року по 03.09.2002 року. Спільних коштів для інвестування квартири не вистачало, тому вона 03.01.2002 року позичала в борг у своїх знайомих суму 115 000 грн., що підтверджується розпискою. З 2003 року по 2008 рік вона неофіційно була працевлаштована на підприємстві де здійснювала продаж рекламних площ, отримуючи середню заробітну плату 1 000 дол. США, що станом на 01.01.2003 року еквівалентно 5 332,40 грн., а з 2009 року офіційно працювала в МПН «Артекс». Борг за розпискою від 03.01.2002 року був повернутий у 2014 році.

Позивач вказує, що спільними зусиллями та за спільний кошт вони проводили ремонтні роботи, почали купувати меблі. Після закінчення ремонту у 2009 році вони стали мешкати у спірній квартирі, яка була набута нею та ОСОБА_11 спільно за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а також внаслідок їхньої спільної праці та за рахунок спільних коштів, у зв`язку з чим квартира є спільною сумісною власністю. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 помер. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_11 є його батько ОСОБА_5 (відповідач) та вона. Заяви про прийняття спадщини вони подали у встановлений законом строк.

Ухвалою суду від 10.01.2017 року позовну заяву було залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків (т. 1 а.с. 49, 50), на виконання вимог якої позивачем 20.01.2017 року надано клопотання та квитанцію про сплату судового збору (т. 1 а.с. 54-56а).

Ухвалою суду від 26.01.2017 року відкрите провадження у справі з викликом учасників справи в судове засідання (т. 1 а.с. 57).

Ухвалою суду від 26.01.2017 року заява позивача про забезпечення позову повернута без розгляду (т. 1 а.с. 58, 59).

07.04.2017 року позивачем суду подана заява з доповненнями, за вимогами якої просить задовольнити позов у повному обсязі, вказуючи, що спірна квартира АДРЕСА_1 була отримана без будь-якого облаштування та оздоблення, ремонтні роботи щодо квартири почали проводити з 2004 року. У заяві позивач посилається на ст. ст. 16, 181, 328, 368 ЦК України, ч. 2 ст. 3 СК України (т. 1 а.с. 86, 87).

07.04.2017 року відповідачем ОСОБА_5 суду подані заперечення проти позову з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з посиланням на їх незаконність та необґрунтованість. Відповідач зазначив, що спірна квартира була збудована його сином ОСОБА_11 за інвестиційним контрактом № 26569 від 06.08.2001 року, укладеним між останнім та АТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» у його присутності. З 1992 року по 2009 рік його син хоча й був зареєстрований в однокімнатній квартирі АДРЕСА_3 , проте фактично проживав у трикімнатній квартирі № 145 у цьому ж будинку разом зі своїми батьками: ним та ОСОБА_13 , вони вели спільне домашнє господарство, мали спільний побут та бюджет. На той період часу позивача у них в квартирі жодного разу не було, а квартира за місцем реєстрації його сина використовувалась під офіс МНП «Артекс» заснованим його сином 24.02.1992 р. У будівництво спірної квартири інвестувались їхні сімейні грошові кошти, зокрема, заробітна плата ОСОБА_11 , кошти 7 000 грн. одержаних від продажу земельної ділянки площею 0,094 га за договором купівлі-продажу від 30.10.2002 року, його заробітна плата з ТзОВ «НВСФ «Фіорд», де він працював з 1994 р. по 2 000 р. та отримав 92 700 грн., його пенсія яка за рік складала понад 25 000 грн., кошти в сумі 2 000 грн. отриманих ним від продажу 07.09.2000 р. житлового будинку в Миколаївській області, кошти в сумі 2 802 грн. одержані ним 26.12.2000 року від продажу гаражного боксу № 83 в ГБК № 1 Дніпровського району м. Києва, кошти в сумі 14 000 грн. одержаних ним 30.10.2002 року від продажу садового будинку з господарчими будівлями та спорудами в Київській області, СТ «Авіатор» , кошти в сумі 7 000 грн. одержаних ним 30.10.2002 року від продажу земельної ділянки площею 0,096 га в Київській області, СТ «Авіатор». Крім цього, на той час він мав значні накопичення на рахунках в банківських установах, що підтверджується банківськими виписками. Інвестування в будівництво спірної квартири протягом 2001-2002 роки здійснювалось його сином через банківські установи в його присутності за рахунок коштів їхньої сім`ї, в тому числі його особистих накопичень. Позивач своїх коштів у квартиру не вкладала, чим хоче незаконно привласнити чуже майно. Можливо позивач стала мешкати з його сином з 2009 року у спірній квартирі коли ОСОБА_11 туди вселився після закінчення ремонту. Про проживання позивача з ОСОБА_11 він дізнався у 2010 році, з того часу і до дня смерті його сина - до 20.07.2016 року ОСОБА_1 його у квартиру не впускала та перешкоджала йому у зустрічах із сином, з яким він зустрічався лише на вулиці. З 2011 року у ОСОБА_11 почала прогресувати хвороба Альцгеймера. Він подав позов до ОСОБА_1 про визнання шлюбу недійсним, оскільки вважає, що його син станом на 04.10.2013 року вже перебував у стані коли він не усвідомлював значення своїх дій, всі документи по шлюбу були сфальсифіковані (т. 1 а.с. 94-99).

Ухвалою суду від 07.04.2017 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування копії матеріалів спадкової справи до майна померлого ОСОБА_11 (т. 1 а.с 133, 134).

04.05.2017 р. на виконання ухвали суду від 07.04.2017 р. про витребування доказів від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Солом`яної Л.В. до суду надійшли копії матеріалів спадкової справи (т. 1 а.с. 145-236).

09.06.2017 року позивач ОСОБА_1 подала позовну заяву у новій редакції, за вимогами якої просить встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу її та ОСОБА_11 у період з 18 березня 2000 року до 04 жовтня 2013 року; визнати спільною сумісною власністю позивача та ОСОБА_11 квартири АДРЕСА_1 ; визнати за позивачем право власності на Ѕ частини вказаної квартири та здійснити розподіл судових витрат (т. 2 а.с. 25-29).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період 1984-1988 років позивач та ОСОБА_11 познайомились та почали зустрічатися, після чого розійшлись. У 1999 р. випадково зустрівшись, відновили свої відносини та з 2001 року почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тобто почали вести спільне господарство, побут, сімейний бюджет, проводити всі сімейні свята, ювілеї, дні народження друзів. З ними також проживав син позивача ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до якого ОСОБА_11 проявляв батьківську любов та повагу, як до власного сина. Шлюб позивач та ОСОБА_11 уклали 04.10.2013 року. У 2001 році, маючи спільно накопичені кошти вони прийняли рішення про вкладення інвестиції в нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 та 10 жовтня 2003 року квартиру оформили на ОСОБА_11 , відповідно свідоцтва про право власності. Вартість квартири складала 230 227,52 грн., в тому числі з урахуванням суми 7 891 грн. Оплата за інвестиційним контрактом здійснювалася частинами за графіком платежів, що підтверджується касовими ордерами за період з 03.08.2001 року по 03.09.2002 року. Спільних коштів для інвестування квартири не вистачало, тому вона 03.01.2002 року позичала в борг у своїх знайомих суму 115 000 грн., що підтверджується розпискою. З 2003 року по 2008 рік вона неофіційно була працевлаштована на підприємстві де здійснювала продаж рекламних площ, отримуючи середню заробітну плату 1 000 дол. США, що станом на 01.01.2003 року еквівалентно 5 332,40 грн., а з 2009 року офіційно працювала в МПН «Артекс». Борг за розпискою від 03.01.2002 року був повернутий у 2014 році. Квартира була отримана без будь якого облаштування та оздоблення і в подальшому вартість квартири була збільшена у зв`язку з спільно проведеним ремонтом її та ОСОБА_11 . З 01.01.2004 року спільними зусиллями та за спільний кошт вони проводили ремонтні роботи, почали купувати меблі. Після закінчення ремонту у 2009 році вони почали мешкати у спірній квартирі, яка була набута нею та ОСОБА_11 спільно за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а також внаслідок їхньої спільної праці та за рахунок спільних коштів, у зв`язку з чим квартира є спільною сумісною власністю. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 помер. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_11 є його батько ОСОБА_5 та вона. Заяви про прийняття спадщини вони подали у встановлений законом строк. З посиланням на ст. ст. 112 ЦК України, ст. 17 Закону України «Про власність», ст. 25 КЗпШС України, ст. 62, 74 СК України позивач просить задовольнити позов.

25.07.2017 р. представником відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6 подані заперечення проти позову у новій редакції від 09.06.2017 р. з проханням відмовити в позові повністю з підстав наведених у запереченнях від 07.04.2017 року на початково подану позовну заяву. Зазначено, що спірна квартира будувалась ОСОБА_11 за інвестиційним контрактом № 26569 від 06.08.2001 року, на той час позивач перебувала у шлюбі з гр. ОСОБА_15 , шлюб був розірваний 11.01.2002 року (т. 2 а.с. 36).

Ухвалами суду від 25.07.2017 року частково задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6 про витребування доказів (т. 2 а.с. 42,43, 49, 50, 54, 55).

Ухвалою суду від 27.04.2018 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі у зв`язку зі смертю відповідача до залучення до участі у справі правонаступників відповідача ОСОБА_5 - до 10 жовтня 2018 року (т. 2 а.с. 146, 147).

Ухвалою суду від 11.10.2018 року поновлено провадження у справі, справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 29.11.2018 року о 14.00 год. (т. 2 а.с. 160).

Ухвалою суду від 29.11.2018 р. задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_2 про витребування від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юрченка В.В. інформації про всіх спадкоємців померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідача ОСОБА_5 (т. 2 а.с. 180, 181).

Ухвалою суду від 22.01.2019 р. задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_2 про витребування від Державного нотаріального архіву копію спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_5 (т. 2 а.с. 194, 195).

19.02.2019 р. до суду на виконання ухвали суду про витребування доказів від Київського державного нотаріального архіву надійшла копія спадкової справи № 4/2018 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 (т. 2 а.с. 201-249, т. 3 а.с. 1-56).

Ухвалою суду від 24.06.2019 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про залучення до участі у справі правонаступника. Залучено до участі у справі правонаступника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_7 (т. 3 а.с. 90, 91).

Ухвалою суду від 23.07.2019 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_10 (т. 3 а.с. 99, 100).

Ухвалами суду від 04.11.2019 року відмовлено у задоволенні клопотань представника відповідача ОСОБА_7 ОСОБА_9 про залучення до участі у справі правонаступника померлого відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_16 та про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_16 (т. 3 а.с. 150-153).

Ухвалою суду від 06.12.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 про призначення комплексної судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи (т. 3 а.с. 188, 189).

Ухвалами суду від 01.10.2020 року, від 28.10.2020 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_7 ОСОБА_9 про виклик свідка (т. 4 а.с. 94, 95, 100, 101).

Ухвалою суду від 26.02.2021 р. доручено Шосткинському міськрайонному суду Сумської області допитати у якості свідка судового експерта ПП «Оцінка і право» ОСОБА_17 для надання пояснень щодо Висновку експерта № _01/2010 за результатами проведення оціночно-будівельної експертизи складеного 14 січня 2020 року стосовно дослідження квартири АДРЕСА_1 (т. 4 а.с. 161-168).

Вищевказана ухвала суду від 26.02.2021 року про судове доручення на час розгляду справи виконана не була, при цьому представник відповідача ОСОБА_7 ОСОБА_9 просив суд розглянути справу за наявних у справі доказів без отримання відповіді на ухвалу суду про доручення Шосткинському міськрайонному суду Сумської області провести допит свідка.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представники підтримали позов та викладені у ньому обставини. Позивач додатково пояснила, що вона була знайома з ОСОБА_11 з 1984 року з яким зустрічались по 10.11.1988 р. У 1989 році вона повернулась жити до м. Одеси де була зареєстрована. У подальшому у 1993 р. вона вийшла заміж за ОСОБА_15 , народила сина ОСОБА_12 . Чоловік її жив у АДРЕСА_6 . У 1999 р. її чоловік пішов з сім`ї до іншої жінки, залишивши її з дитиною. 18.03.2000 року вона зустрілась з ОСОБА_11 , останній запропонував їй жити разом, з того часу вони відновили стосунки. ОСОБА_11 її любив, виховував її сина, своїх дітей ОСОБА_11 не мав. Проживали вони у однокімнатній квартирі ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_3 , тому вирішили розширити житлову площу, почали спільно збирати гроші, вибрали квартиру на 11 поверсі по бульвару Давидова , за яку заплатили 10% вартості - 3500 дол. США. Інвестиційний договір уклали в серпні 2001 р. Шлюб вона розірвала 17.01.2002 року, рішення Старокиївського районного суду м. Києва про розірвання шлюбу було 27.11.2001 року. 16.02.2002 року її колишній чоловік на ім`я сина ОСОБА_12 купив квартиру за 12 000 дол. США за адресою: АДРЕСА_9 , там ремонт допомагав робити її батько. Туди вона в`їхала 18.03.2002 року, там інколи також жив ОСОБА_11 . Вони мешкали з ОСОБА_11 однією сім`єю за двома адресами та по необхідності користувалися двома квартирами: взимку по АДРЕСА_9 , влітку по АДРЕСА_3 . Офісу у ОСОБА_11 квартирі не було, це була юридична адреса фірми. Її син пішов до школи № 221 у м. Києві по вул. Кудряшова , закінчив школу № 182 на Русанівці. Житло з ОСОБА_11 вони купували спільно для їхньої сім`ї, гроші збирали та використовували разом, всі покупки обговорювали спільно. ОСОБА_11 водив її дитину ОСОБА_12 в школу, ставився до нього як до рідного сина, дитина називала ОСОБА_11 своїм батьком. Бюджет з ОСОБА_11 у них був спільний, вона багато працювала. Ремонт у спірній квартирі робив ОСОБА_11 , вона допомагала, роботи по укладенню паркету, кахельної плитки та малярні роботи здійснювали наймані працівники. В`їхали жити у спірну квартиру на початку 2009 року. В кінці 2010 року ОСОБА_11 захворів, проте продовжував працювати до 2015 року, вона постійно доглядала за ОСОБА_11 . Відносини у ОСОБА_11 з його батьками були добрі до моменту коли у 2007-2008 роках ОСОБА_11 зробив обмін квартир з доплатою коштів від проданої ОСОБА_11 квартири, яку не переоформив на ОСОБА_11 та не повідомив останнього про перереєстрацію нерухомого майна і не сплатив за це гроші. Кошти 115 000 грн. вона позичала 03.01.2002 року з відома свого чоловіка, борг за розпискою сплатила у 2014 році.

Відповідач ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, пояснила, що ОСОБА_11 є її двоюрідний дядько по материній лінії. Зі слів ОСОБА_5 вони вирішили купити однокімнатну квартиру ОСОБА_11 по АДРЕСА_11 , у якій був офіс ОСОБА_11 . На час ремонту в квартирі по бульварі Давидова ОСОБА_11 жив зі своїм батьком. На прохання ОСОБА_5 вона доглядала за його хворою прикутою до ліжка дружиною ОСОБА_23 . Між позивачем та ОСОБА_5 були складні відносини. Коли хворів ОСОБА_11 позивач не впускала ОСОБА_5 в квартиру побачитися з сином, також з пояснень ОСОБА_5 позивач не пускала ОСОБА_11 до лікаря якого ОСОБА_11 запросив з Німеччини. Зі слів ОСОБА_5 він продав свою нерухомість, що була в центрі м. Києва, та дав гроші своєму сину ОСОБА_11 щоб той сплатив кошти за спірну квартиру. На бульварі Давидова ОСОБА_11 жив до своєї смерті, до цього мешкав зі своїми батьками у квартирі АДРЕСА_12 . Вона проживала разом з ОСОБА_5 та його дружиною з 2010 по 2014 рр., тоді ОСОБА_11 з ними не жив. Конфліктів між ОСОБА_5 та ОСОБА_11 не було, останній відвідував свого батька та зустрічався з ним.

Представник відповідача ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечувала проти позову, пояснила, що вона особисто з 2014-2015 р.р. була знайома з ОСОБА_5 та з медсестрою ОСОБА_16 . ОСОБА_11 був заможною людиною, мав заощадження, отримував заробітну плату, велику пенсію, мав кошти від продажу нерухомості. На купівлю спірної квартири кошти ОСОБА_11 надавав його батько, конфліктів між ними не було. На період ремонту у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_11 мешкав з батьками, заселився у вказану квартиру сам у 2009 році. Позивач з`явилась у спірній квартирі в кінці 2009 на початку 2010. ОСОБА_11 отримував патенти, мав кошти від винаходів. Коли ОСОБА_11 захворів з 2010-2013 рр., то почав втрачати пам`ять, неодноразово лікувався в лікарні, з 2012 року не міг самостійно писати. Позивач обмежувала спілкування між ОСОБА_5 та ОСОБА_11 , не давала бачитися матері з сином, не впускала до квартири лікарів. З 2001 по 2009-2010 р.р. позивач разом з ОСОБА_11 не проживала.

Представник відповідача ОСОБА_9 в судовому засіданні просив відмовити в позові, пояснив, щодо 17.01.2002 р. позивач була в зареєстрованому шлюбі, належних доказів на підтвердження позовних вимог не надала.

Суд, вислухавши пояснення сторін по справі та їхніх представників, допитавши свідків зі сторони позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Встановлено, що 06.08.2001 року між ОСОБА_11 та Акціонерним товариством Холдингова компанія «Київміськбуд» в особі АКБ «Аркада» укладено Інвестиційний контракт № 26567 (про інвестування у житлове будівництво), предметом якого було інвестування двокімнатної квартири на 11 поверсі по бульвару Давидова в м. Києві (т. 1 а.с. 11-13).

10.10.2003 року між АТ ХК «Київміськбуд» та ОСОБА_11 було підписано Акт прийому-передачі квартири інвестору, за змістом якого ОСОБА_11 , як інвестор, сплатив 100 % вартості та прийняв квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з однієї житлової кімнати загальною площею 80,93 кв.м., загальна дійсна вартість квартири складає 230 227,52 грн. (т. 1 а.с. 16).

13.10.2003 року на ім`я ОСОБА_11 . Державним управлінням справами Президента України видане Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 82,50 кв.м. (т. 1 а.с. 14).

На підставі вищевказаного Свідоцтва про право власності спірна квартира була зареєстрована на праві власності за ОСОБА_11 в Київському міському бюро технічної інвентаризації Київської міської Ради, що підтверджується відповідною інформаційною довідкою КВ-2016 № 34969 від 28.09.2016 (т. 1 а.с. 157).

Відповідно свідоцтва про шлюб, шлюб між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_11 було зареєстровано 04.10.2013 року (т. 1 а.с. 152).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_11 помер (копія свідоцтва про смерть - т. 1 а.с. 150).

За клопотанням позивача судом були допитані свідки з боку позивача.

Зокрема, свідок ОСОБА_27 засвідчив, що з ОСОБА_11 разом навчався в інституті з 1975-1976 р.р., товаришували, у 1992 р. створили власну фірму, разом працювали. З позивачем познайомився коли та розлучалась та шукала щоб купити квартиру, тоді вона жила з ОСОБА_11 на АДРЕСА_3 . Для купівлі квартири АДРЕСА_9 для сина позивача давав гроші чоловік ОСОБА_1 в той час коли вони розлучались. Позивач з ОСОБА_11 проживали разом постійно. Підприємство «Артекс» у 1992 р. було зареєстроване за місцем прописки ОСОБА_11 , як власника квартири за адресою: АДРЕСА_14 , там ОСОБА_11 жив з позивачем. Офіс «Артекс» з 1992 р. був в інституті інформатики, де орендували приміщення, коли підвищили плату за оренду, десь з 2010 року підприємство «Артекс» переїхало в квартиру по вул. Русанівська набережна. ОСОБА_11 жив з батьками з 1976 р. по 1992 р. ОСОБА_11 обожнював своїх батьків, однак стосунки стали напруженими після того, як останні продали двокімнатну квартиру на Печерську та не дали ОСОБА_11 грошей, що не вистачало, для купівлі квартири по бульвару Давидова . До позивача ОСОБА_11 батьки відносилися погано, заважали їм одружитися. Позивач з ОСОБА_11 проживали однією сім`єю, мали спільний бюджет, разом працювали, син позивача називав ОСОБА_11 дядя. На початку 2010 р. позивач та ОСОБА_11 остаточно переїхали жити у квартиру по бульв. Давидова .

Свідок ОСОБА_30 засвідчила, що її дошлюбне прізвище ОСОБА_30 , вона знайома з позивачем з квітня 2000 року, вони разом неофіційно працювали в концентрі телемагазина. Тоді ОСОБА_1 жила разом з ОСОБА_11 на Русановці та на вул. Урицького , називала ОСОБА_11 своїм чоловіком. У 2002 році на прохання позивача вона позичила ОСОБА_1 більше 100 000 грн. для купівлі квартири в м. Києві, це були гроші її матері, яка проживала в Ізраїлі. Позику відповідач віддала у 2014 році, сплачувала частинами. Позивач та ОСОБА_11 були чоловіком та дружиною, сім`я у них зразкова, всі питання погоджували спільно, разом проживали, купували продукти, відпочивали, ОСОБА_11 мав свою фірму, ОСОБА_12 прийняв як свого сина. ОСОБА_11 знав про позику. Їй не відомо чи за позичені гроші купували квартиру чи робили ремонт. Вона була присутня коли позивач з ОСОБА_11 разом в салоні вибирали кухню.

Свідок ОСОБА_12 засвідчив, що позивач є його матір`ю, з чотирьох років він знав ОСОБА_11 - з 2000 р., тоді вони разом жили на Русанівській набережній. В 2003 р. він почав ходити до школи № 221 в Солом`янському районі, тоді жили на Урицького разом він з матір`ю та ОСОБА_11 2007 р. жили на Русанівській набережній, там він навчався у 221 школі. В 2008 - 2009 роках вони всі разом переїхали жити на бульвар Шамо , де купили квартиру. Дома у них була шкатулка куди батьки разом клали зарплату та спільно користувалися грошима. Тричі вони їздили в Крим, щоліта його батько ОСОБА_11 та мати возили в дитячий табір. Батько з ним проводив багато часу, допомагав йому у навчанні. Його мати після колцентру стала працювати разом з батьком на фірмі.

Свідок ОСОБА_35 засвідчила, що працює консьєржем в будинку по вул. Шамо, 12 . Років 17 знає позивача, як дружину ОСОБА_11 , вони були завжди вдвох, робили у квартиріНОМЕР_4 ремонт, разом носили будівельні матеріали, вона сприймала їх як сім`ю, консьєржам платили або ОСОБА_11 або позивач. ОСОБА_11 до сина позивача ОСОБА_12 ставився прекрасно, втрьох ходили.

Свідок ОСОБА_36 засвідчила, що працює головою правління ОСББ «Башта», живе в будинку АДРЕСА_18 з 2004 року, у 2007 році познайомилась з позивачем та ОСОБА_11 на загальних зборах ОСББ по розподілу паркомісць. Весь час вона бачила, як ОСОБА_11 та позивач вдвох приїжджали на машині, ходили тримаючись за руки, разом щось приносили, бачила їх з дитиною ОСОБА_12 , вона думала, що вони сім`я. Будинок був введений в експлуатацію в листопаді-грудні 2003 року, тоді був присвоєний номер будинку АДРЕСА_18 .

Суд приймає до уваги покази свідків щодо спільного проживання позивача та ОСОБА_11 , оскільки вони не спростовані стороною відповідача, при цьому враховує наступне.

За заявленими вимогами в останній редакції позивач просить встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу її та ОСОБА_11 у період з 18.03.2000 року до 04.10.2013 року та визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю її та ОСОБА_11 .

Згідно запису акту про розірвання шлюбу № 28 від 17.01.2002 року виданого Шевченківським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Києва, позивач ОСОБА_1 з 02 січня 1993 року до 17 січня 2002 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з гр. ОСОБА_15 , який розірвано рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27.11.2001 року (т. 2 а.с. 92).

Відповідно норми ст. 44 Кодексу про шлюб та сім`ю України, який був чинний на час розірвання шлюбу позивача, шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

Отже, у період часу з 18.03.2000 року по 16.01.2002 року, що входить до спірного періоду про встановлення факту, позивач перебувала в шлюбі з іншою особою.

Чинним законодавством України встановлено, що "сім`єю" на відміну від "шлюбу" є проживання осіб, пов`язаних спільним побутом, та у яких є взаємні права та обов`язки один до одного. При цьому, необхідно звернути увагу, що для існування сім`ї не існує спеціального порядку реєстрації.

Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Також ст. 12 Конвенції встановлено і право на шлюб.

Відповідно до частин 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Положеннями ст. 74 Сімейного кодексу України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

За приписами ч. ч. 3, 4 ст. 4 СК України, кожна особа має право на проживання в сім`ї та на повагу до свого сімейного життя.

При застосуванні наведених приписів чинного законодавства слід враховувати, що у повсякденному житті може скластися правова ситуація, коли жінка та чоловік не перебувають у шлюбі, однак, проживають разом, ведуть спільне господарство, ведуть спільний побут, набувають певних взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї, ззовні такі відносини подібні до шлюбних.

Разом з тим, відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли та продовжують існувати після набрання ним чинності.

Виходячи із принципу незворотності дії у часі, встановленого ч. 1 ст. 58 Конституції України та ст. 5 ЦК України, на правовідносини, що виникли раніше дія вказаних нормативних актів не поширюється.

Інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки, який породжує юридичні наслідки, передбачений Цивільним кодексом 2004 року і такий факт може бути встановлений лише з 01 січня 2004 року.

При вирішенні спору суд також враховує правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 24.01.2020 року у справі № 546/912/16-ц, відповідно якої інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки було введено в національне законодавство СК України, який набрав чинності одночасно з набранням чинності ЦК України. Кодекс про шлюб та сім`ю Української РСР, який діяв до 01 січня 2004 року, таких положень не містив. Тому вказаний факт може бути встановлений лише з 01 січня 2004 року.

Позивач посилається на пункт 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» від 12.06.1998 року № 16. Проте цей пункт визнано таким, що втратив чинність відповідно постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11.

На час спірних правовідносин у період придбання та реєстрації спірного нерухомого майна діяв Закон України «Про власність», статтею 16 якого було визначено право власності подружжя, відповідно Кодексу про шлюб та сім`ю України, та статтею 17 врегульовано право спільної власності громадян.

Як роз`яснено в пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 № 20, розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону "Про власність", ст. 22

Кодексу про шлюб та сім`ю України; майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім`ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою

визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.1 ст.17,ст.18, п.2 ст.17 Закону "Про власність").

Спірна квартира була набута у період дії Кодексу про шлюб та сім`ю України, при цьому позивач з ОСОБА_11 у шлюбі до 04.10.2013 року не перебували.

Вартість квартири АДРЕСА_1 була сплачена у період з 03.08.2001 року по 03.09.2002 року, що підтверджується наданими позивачем копіями приходних касових ордерів, у яких зазначено платником ОСОБА_11 та призначення платежів - інвестування у житлове будівництво за контрактом 26567 від 06.08.2001 року за рахунок особистих коштів ОСОБА_11 (т. 1 а.с. 27-33).

На підтвердження позовних вимог позивачем надана розписка від 03.01.2002 року, за змістом якої позивач отримала від ОСОБА_30 грошові кошти в сумі 115 000 грн. для купівлі житла, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кошти зобов`язувалась повернути до 03.01.2005 року (т. 1 а.с. 24).

Однак, вказаний доказ, як підставу для задоволення позову, суд прийняти до уваги не може, оскільки зазначена розписка була видана у період перебування у шлюбі позивача з гр. ОСОБА_15 , до того ж суду не підтверджено будь якими іншими доказами цільове використання коштів за отриманою позикою. Після дати надання розписки оплата вартості спірної квартири вносилася не разовим платежем, а з розстроченням, а саме шістьма платежами, зокрема: 11.01.2002 року у розмірі 27 504,68 грн., 29.01.2002 - 29 994,70 грн., 26.03.2002 - 25 987,78 грн., 04.07.2002 - 4 988,41 грн., 16.08.2002 - 25 995,53 грн., 03.09.2002 - 2 035,24 грн. Крім того, як пояснила сама позивач, у лютому 2002 року її колишній чоловік ОСОБА_15 купив їхній дитині квартиру на вул. Урицького у м. Києві , у якій здійснювався ремонт.

За відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків в період з 01.01.2000 по вересень 2009 позивач ОСОБА_1 доходів не отримувала (т. 2 а.с. 108-109). Довідку про доходи за місцем роботи в МНП «Артекс» від 22.12.2016 року № 03 позивач надала за період з 01.01.2010 року по 31.12.2016 р. (т. 1 а.с. 21-23).

Відповідно довідки від 22.12.2016 року № 01, ОСОБА_11 з 04.05.1993 року по 31.12.2003 р. працював у МНП «Артекс» на посаді директора (т. 1 а.с. 17-20).

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30.10.2002 року, ОСОБА_11 відчужив належну йому земельну ділянку площею 0,094 га, що знаходилась на території Крушинської сільської ради в с/т «Авіатор» за ціною 7 000 грн. (т. 1 а.с. 105).

Відповідно кошторису вартості робіт, передбачених проектом, які не будуть виконуватись у квартирі АДРЕСА_1 згідно заяви інвестора № 2000 від 21.08.2001, відмовна сума складає 7 891 грн. Тобто, на вказану суму була зменшена вартість спірної квартири, що включає вартість загальнобудівельних, сантехнічних та електромонтажних робіт (т. 1 а.с. 89).

Позивач пояснила, що після оформлення права власності спірна квартира була непридатна для проживання, ремонт у ній вона з ОСОБА_11 здійснювали у період часу з 2003 року до 2009 року, вселились у квартиру в липні 2009 року, у зв`язку з чим відбулося поліпшення квартири та збільшення її вартості.

Однак, належних та достовірних доказів на доведення факту переліку виконаних ремонтно-будівельних робіт, їх вартості, періоду та часу виконання таких робіт суду не надано.

Зокрема, позивач надала рахунок № 36 від 23.07.2003 року виданий на ім`я ОСОБА_11 на суму 4 240,00 грн., як передоплата вартості віконних блоків (т. 1 а.с. 34), тобто, ці будівельні матеріали були придбані до 01.01.2004 року.

Також позивач надала рахунок-фактуру від 10.01.2006 р. на ім`я ОСОБА_11 на суму 2 501,93 грн., відповідно якого оплачувалось вартість полотна, перемички, стійки, циліндрів, очка, накладки, петлі, ручки (т. 1 а.с. 35), квитанції, товарні чеки, видаткову накладну, специфікацію датовані 11.07.2007 р., 01.08.2009 р., 17.03.2010 року, 17.12.2010 року, 29.07.2010 року зі змісту яких убачається придбання меблів, холодильника, телевізора (т. 1 а.с. 36-41), що не відносяться до будівельних матеріалів та робіт за рахунок яких істотно збільшилась вартість спірної квартири.

Поданий позивачем висновок експерта № _01-2010 за результатами проведення оціночно-будівельної експертизи від 14.01.2020 року складений судовим експертом ПП «Оцінка і право» ОСОБА_17 не є належним доказом у справі, оскільки не містить інформації щодо предмета доказування, так як цим висновком визначені ринкова вартість спірної квартири без проведених поліпшень (ремонтно-будівельних робіт без оздоблювальних покриттів конструктивних елементів) станом на 09.01.2020 року та ринкова вартість спірної квартири з урахуванням здійснених невід`ємних поліпшень (ремонтно-будівельних робіт та високоякісного ремонту) станом на 09.01.2020 року (т. 3 а.с. 216-224 зв). Натомість, вказаний висновок не містить відомостей стосовно часу проведеного ремонту.

Отже, до 17.01.2002 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі, квартира АДРЕСА_1 , що є предметом спору, була придбана ОСОБА_11 за інвестиційним договором, кошти за яку були сплачені до 03.09.2002 року, що виключає можливість встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача та ОСОБА_11 у період позовних вимог з 18.03.2000 року по 31.12.2003 року.

Також позивачем не доведено обставин, що у період з 01.01.2004 року до 04.10.2013 року за час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу внаслідок спільної праці та за спільні кошти були проведені ремонтно-будівельні роботи за рахунок яких зросла вартість спірної квартири.

Таким чином, позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача та ОСОБА_11 у період з 18.03.2000 року до 04.10.2013 року не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону та з 01.01.2004 року за змістом заявлених майнових вимог не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а такий факт встановлюється з метою визнання права власності на вищевказане нерухоме майно.

За правилами ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому суд враховує правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі № 755/3745/16-ц, відповідно якого за загальним правилом, встановлення фактів, що мають юридичне значення, в цивільному судочинстві відбувається в порядку окремого провадження. Разом з тим, за наявності спору про право, який випливає зі встановленого факту, такі справи мають розглядатися в порядку позовного провадження. Незалежно від того, в якому порядку буде розглядатися справа про встановлення факту, що має юридичне значення, у заяві чи позовній заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить встановити, з якою метою і причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт. У поданій заяві має бути визначена мета встановлення юридичного факту та саме мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки.

В частині позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю позивача та ОСОБА_11 квартири АДРЕСА_1 та визнання за позивачем права власності на Ѕ частину спірної квартири також слід відмовити з вищевказаних підстав за недоведеністю, оскільки такі вимоги є похідними і взаємопов`язаними від встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Враховуючи обставини справи, позивачем обрано невірний спосіб захисту, оскільки спірна квартира являлась об`єктом інвестування з 2001 р. до 2003 р., при цьому питання щодо кола сторін інвестиційного договору і свідоцтва про право власності на квартиру позивачем не порушувалось, тому доведення внесення позивачем особистих коштів у придбання спірного нерухомого майна, визначення ступеня її участі працею у створенні спільної часткової власності має вирішуватися в межах цивільного спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового забору суд покладає на позивача, оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю.

Керуючись ст. 58 Конституції України, ст. ст. 5, 15, 16 ЦК України, Кодексом про шлюб та сім`ю України, п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 № 20,ст. ст. 3, 4, 5, 10, 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 89, 133, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солом`яна Лідія Василівна, ОСОБА_10 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_7 , місце проживання: АДРЕСА_23 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солом`яна Лідія Василівна, адреса місця знаходження: АДРЕСА_24 .

Третя особа - ОСОБА_10 , місце проживання: АДРЕСА_25 .

Повне судове рішення складено 18 червня 2021 року.

Суддя