Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді - Зареви Н.І.,

за участю секретаря судового засідання - Віраг Е.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою:

ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 до

ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання спільних дітей.

В обґрунтування позовної заяви позивачка вказала, що 31 січня 2004 року між нею та ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 84, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з позивачкою.

Позивач також зазначила, що причиною звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу стали обставини, при яких відсутнє взаєморозуміння між подружжям, що призвело до того, що зі спливом часу вони стали чужими людьми та в кінцевому результаті до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Неодноразові спроби змінити відносини та зберегти сім`ю результату не дали, відповідач пішов з сім`ї і проживає окремою сім`єю з другою жінкою.

На підставі викладеного, позивач просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, неповнолітніх дітей залишити проживати разом з нею.

У судове засідання позивач не з`явилася, однак, в позові просила про розгляд справи за її відсутності за наявними в справі матеріалами.

Відповідач у судове засідання не з`явився, однак, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав про свою згоду на розірвання шлюбу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у ній докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, про що зроблено відповідний реєстраційний запис за № 84 від 31.01.2004. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища чоловікові - ОСОБА_5 , дружині - ОСОБА_5 .

У шлюбі у сторін народилось двоє дітей: син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , а також син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 . Діти проживають з мамою, позивачкою ОСОБА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, подружнє життя між сторонами не склалося через відсутність між ними взаєморозуміння, бажання змінити відносини між подружжям та неодноразові спроби зберегти сім`ю позитивного результату не дали, відповідач проживає окремо, шлюбних стосунків сторони між собою не підтримують.

Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин, і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя.

За правилами ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України, під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Підстав для надання сторонам строку для примирення суд не знайшов.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 49 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

У разі визнання відповідачем позову суд, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

На підставі наведеного, врахувавши всі обставини справи в сукупності, повне визнання позову відповідачем, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд прийшов до переконання, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, у зв`язку з чим позов слід задовольнити, а шлюб розірвати.

Враховуючи, що неповнолітні сини сторін ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають з позивачкою, а спору про їх подальше місце проживання не виникає, що підтверджується також заявою ОСОБА_2 від 13.01.2021 року, яка засвідчена приватним нотаріусом Кузьо Г.В. та зареєстровна в реєстрі за № 61, їх місце проживання слід визначити з матір`ю ОСОБА_1 .

Позовних вимог щодо утримання та порядку виховання дітей, поділу спільного майна сторін не заявлено.

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки належить стягнути сплачений позивачем судовий збір у сумі 840,80 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 56, 105, 110, 112, 115 СК України, ст.ст. 4, 13, 89, 141, 223, 258, 259, 263-265, 273, 280-284, 289, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

1. Позовну заяву задовольнити.

2. Шлюб, укладений між ОСОБА_1 , 1982 року народження, та ОСОБА_2 , 1982 року народження, який зареєстрований 31 січня 2004 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, про що було зроблено відповідний актовий запис № 84, розірвати.

3. Неповнолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити проживати з матір`ю - ОСОБА_1 .

4. Стягнути з ОСОБА_2 (1982 року народження, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , іпн: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (1982 року народження, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , іпн: НОМЕР_5 ) 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 коп.) на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили у відповідності до ч. 2 ст. 115 СК Укр аїни надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом згідно з ч. 3 ст. 115 СК України є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Суддя Н.І. Зарева