Провадження №2/554/248/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року Октябрський районний суд м.Полтави

в складі головуючого судді Чуванової А.М.

за участю секретаря Таран В.І.,

за участю учасників справи:

представник позивача Галенко О.А.,

представник відповідача: Коломієць Є.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» звернулося до суду з позовом доОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь частину заборгованості за кредитним договором № від 25.02.2014 року у розмірі 34400,74 гривень, яка складається з : заборгованості за тілом кредиту 27002,89 гривень, заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у відповідності до ст.625 ЦК України, що станом на 19.10.2020 року становить 7397,85 гривень, та повернення судового збору в сумі 2102 гривень.

В обґрунтування вимог позивач вказав, що 25.02.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 30000 гривень зі строком повернення кредитних коштів до 25.02.2019 року із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 18% річних.

13.06.2016 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» укладено договір факторингу № 13/06/16, відповідно до якого ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» набуло право нового кредитора до ОСОБА_1 за кредитним договором № від 25.02.2014 року.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 кредитних зобов`язань за договором № від 25.02.2014 року, станом на 13.06.2016 року утворилась заборгованість у розмірі 40960,86 гривень.

29.01.2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» укладено договір факторингу № 29/01/19-2, відповідно до якого ТОВ «ФК Прайм Альянс» набуло право нового кредитора до ОСОБА_1 за кредитним договором № від 25.02.2014 року.

18.02.2019 року ТОВ «ФК Прайм Альянс» направило до ОСОБА_1 вимогу про погашення кредитної заборгованості. Однак, так як зобов`язання з приводу повернення кредитних коштів відповідачем не було виконано ні первісному, ані новому кредитору, утворилась заборгованість у розмірі 40960,86 гривень.

Оскільки, укладений відповідачем кредитний договір № від 25.02.2014 року встановлює кінцевий термін виконання зобов`язання 25.02.2019 року, то станом на сьогодні даний термін звернення до суду з позовною заявою позивачем не порушено.

Таким чином, враховуючи те, що відповідач не виконав умови кредитного договору № від 25.02.2014 року та не погасив заборгованість за кредитом, у відповідача наявна часткова заборгованість у розмірі 34400,74 гривень, яка складається з : заборгованості за тілом кредиту 27002,89 гривень, заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у відповідності до ст.625 ЦК України, що станом на 19.10.2020 року становить 7397,85 гривень.

Ухвалою суду від 04.12.2020 року відкрито провадження у даній справі та розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

До суду надійшов відзив відповідача, в якому ОСОБА_1 просить застосувати позовну давність до вимог за період до 07.12.2017 року (а.с.49-50).

Згідно відповіді на відзив (а.с.59-60) позивача, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до п.1.4.1. Кредитного договору, позичальник зобов`язаний повністю повернути банку суму отриманого кредиту та виконати всі інші зобов`язання, встановлені кредитним договором, не пізніше 25.02.2019 року. Оскільки, вимога була надіслана 18.02.2019 року, відповідно до якої ОСОБА_1 було належним чином повідомлено про необхідність погасити заборгованість протягом 30-ти календарних днів з моменту отримання вимоги, але не пізніше ніж до 18.03.2019 року, а ОСОБА_1 не виконав своїх зобов`язань та нехтував можливістю зв`язатися з новим кредитором для узгодження вигідних умов подальшої сплати заборгованості строк позовної давності відраховується з 18.03.2019 року.

У судовому засіданні представники позивача позов підтримали, просили задовольнити. Пояснили, що ОТП банк не звертався до суду, відповідач не сплачував кредитні кошти, з 19.10.2017 року підлягають стягненню інфляційні нарахування та 3% річних.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав частково, просив застосувати позовну давність, оскільки 30.10.2020 року подано було позовну заяву, з 30.10.2017 року позовна давність.

Заслухавши представників позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.02.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №, що підтверджується копією договору, копією графіку платежів, заявою на видачу готівки (а.с. 5-9).

Відповідно до п. 1.1. договору, зокрема, банк надає позичальнику споживчий кредит, а позичальник отримує його на споживчі цілі - 30000 гривень; строк кредиту 60 місяців, з 25.02.2014 року по 25.02.2019 року; розмір процентної ставки 18% річних.

Згідно з п.1.3.1. договору, датою надання кредиту позичальнику є дата підписання позичальником даного договору.

Відповідно до п.1.4.1. договору, позичальник зобов`язаний повністю повернути банку суму отриманого кредиту та виконати всі інші зобов`язання встановлені кредитним договором не пізніше 25.02.2019 року.

Згідно п.1.4.2 договору, сума отриманого кредиту погашається щомісяця в дату платежу та в розмірі, зазначеному в графіку платежів.

13.06.2016 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ПАТ «ВТБ Банк» передає ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» право вимоги за кредитними договорами. Факт прийняття ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» права вимоги за кредитним договором № від 25.02.2014 року підтверджується реєстром прав вимоги № 1 до ОСОБА_1 про відступлення права вимоги, актом приймання-передачі документації (а.с. 14-15).

29.01.2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» укладено договір факторингу №29/01/19-2 від 29.01.2019 року, згідно п. 1.3. якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» одержав право замість ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» вимагати від боржників належного виконання всіх зобов`язань за кредитними договорами, в тому числі та, не виключаючи штрафні санкції та пені, передбачені кредитним договором, включаючи кредитний договір, укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , що підтверджується копією витягу з реєстру боржників та копією витягу з акту приймання-передачі документації боржників, що є додатком до договору факторингу (а.с. 16-21).

Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 19.10.2020 року відповідач має заборгованість за кредитним договором № від 25.02.2014 року у розмірі 34400,74 гривень, яка складається з : заборгованості за тілом кредиту 27002,89 гривень, заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у відповідності до ст.625 ЦК України - 7397,85 гривень.

Судом встановлено, та як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, по справі доведено факт наявності кредитної заборгованості ОСОБА_1 перед первісним кредитором ПАТ «ОТП Банк».

Суд вважає стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» заборгованість за тілом кредиту 27002,89 гривень.

Стосовно стягнення із відповідача інфляційних витрат та 3% річних, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 610 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання є порушенням позичальником своїх зобов`язань.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Своїм рішенням у справі від 10.04.2018 року № 910/10156/17 Велика Палата Верховного Суду вказала на існування двох різних значень терміну «користування чужими коштами».

Перший термін означає одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, друге значення прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Велика Палата дійшла висновку, що наслідком неправомірного користування чужими грошовими коштами, тобто прострочення грошового зобов`язання (як договірного, так і позадоговірного), є нарахування відсотків річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Правомірне ж користування чужими грошовими коштами може передбачати сплату процентів, розмір яких визначений договором або законом (зокрема, ч. 1 ст. 1048 ЦК України у правовідносинах, що виникають з договору).

Враховуючи наведене, важливим у застосуванні вказаних вище норм є визначення моменту, з якого особа користується чужими грошовими коштами неправомірно, тобто наступає прострочення виконання грошового зобов`язання. До цього моменту можливим є нарахування процентів у якості плати, зокрема, згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, а після цього моменту нараховуються проценти річні відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Пунктами 1.4.2, 1.4.3 Кредитного договору № від 25.02.2014 року передбачено, що повернення кредиту та процентів за кредитом здійснюється щомісячно згідно з графіком і відповідно до п. 1.4.1 договору позичальник зобов`язався повернути кредит у повному обсязі до 25.02.2019 року.

Із пункту 1.4.6 цього договору вбачається, що сторони домовилися, що графік є невід`ємною частиною цього договору.

Звертаючись з позовом до суду, позивач ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» до матеріалів позову надав графік платежів по спірному договору.

Також позивачем надано розрахунок заборгованості по кредитному договору з урахуванням трьох процентів річних та індексу інфляції за період з 18.10.2017 року по 19.10.2020 року.

Великою Палатою Верховного Суду у рішенні від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 викладена правова позиція, згідно якої право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Тобто після припинення встановленого строку кредитування права та інтереси кредитодавця забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором, згідно якого йому було надано кредит строком до 25.02.2019 року. Заборгованість за тілом кредиту становить 27002,00 гривень.

Враховуючи наведене, підлягають стягненню з відповідача три проценти річних та інфляційні втрати, виходячи із кредитної заборгованості у розмірі 27002,00 гривень за період з 26.02.2019 року (тобто з наступного дня після спливу визначеного договором строку кредиту) по 19.10.2020 року (в межах заявлених вимог).

За вказаний період три проценти річних на суму заборгованості 27002,00 гривень становлять 1334,27 гривень.( 602 днів), інфляційні втрати 1487,81 гривень ( сукупний індекс інфляції склав 105.51). При проведенні розрахунку суд виходить з формули: [Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період [Збитки від інфляції] = [Сума боргу] [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]. 3% річних розраховується за формулою:[Відсотки] = [Сума боргу] [Процентна ставка] / 100% / 365 днів [Кількість днів].

З урахуванням наведеного, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням трьох відсотків річних та індексу інфляції підлягає до задоволення частково у межах вищезазначеного періоду.

Щодо заяви представника відповідача про застосування позовної давності до заявлених позивачем позовних вимог суд зауважує наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановлених статтями 253 - 255 цього Кодексу.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У справі, яка розглядається, судом установлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язався здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та у строки, що визначені графіком повернення кредиту, та щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також установлено відповідальність за порушення графіка повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору (графіком платежів) встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а тому і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, якщо за умовами договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у постанові від 06 листопада 2013 року № 6-116цс13.

Разом із тим, предметом позову у справі, яка розглядається є стягнення не періодичних платежів по кредиту, а заборгованості за тілом кредиту, заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних. Позивач звернувся до суду з позовом у жовтні 2020 року про стягнення заборгованості за кредитним договором, строк дії якого закінчився 25.02.2019 року, а тому ним не пропущено строк звернення до суду.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені частково (на 86,70 %), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1822,43 гривень ( 2102,00 грн. х 86,70%).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,82,141,211,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.258,267,554, 525, 611, 625,1054 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс», місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, будинок 77, , заборгованість за кредитним договором № від 25.02.2014 року у розмірі 29824,97 гривень, яка складається з : заборгованості за тілом кредиту 27002,89 гривень, заборгованості з урахуванням індексу інфляції 1487,81 гривень, 3% річних 1334,27 гривень, та повернення судового збору в сумі 1822,43 гривень.

В задоволенні інших вимог позивачу відмовити.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцяти денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Учасники справи:

позивач:Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс», місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, будинок 77, ;

відповідач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Повний текст судового рішення складено 22.06.2021 року.

Суддя: А.М.Чуванова