Справа № 128/1951/20
РІШЕННЯ

Іменем України

08 лютого 2021 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Бондаренко О.І.

секретаря судового засідання Нагірняк Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Вінницький районний відділ управління Державної міграційної служби України у м. Вінниці про встановлення факту постійного проживання на території України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , заінтересована особа Вінницький районний відділ управління Державної міграційної служби України у м. Вінниці звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, посилаючись на те, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Херсон; з 1992 року по 1998 рік працював директором приватної туристично - екскурсійної фірми «Айвенго», що в м. Херсон. З 1998 року, будучи непрацюючим по 2011 рік, заявник проживав в с. Стара Збурівка, Голопристанського району Херсонської області, за місцем проживання своїх батьків по АДРЕСА_1 .

З 2011 року ОСОБА_1 переїхав на постійне місце проживання в м. Вінницю, де проживав без реєстрації по АДРЕСА_2 .

З 2020 року заявник постійно проживає в АДРЕСА_3 , без реєстрації.

На даний час заявник має паспорт радянського зразка з відміткою громадянин України, однак за сімейних обставин та постійного переїзду не зміг вчасно отримати паспорт громадянина України нового зразка в 1994 році.

З 1991 року і по сьогоднішній день ОСОБА_1 нікуди не виїжджав за межі України.

На звернення до Вінницького районного відділу управління ДМС України у м. Вінниці було отримано усну відповідь про необхідність з даного питання звернутися до суду.

За наведених обставин заявник змушений звернутися до суду із вказаною заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання на території України з листопада 1990 року по 2020 рік.

Представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Шибінський О.В. в судове засідання не з`явився, попередньо надав суду заяву, згідно якої просить справу слухати за його відсутності, вимоги заяви ОСОБА_1 підтримує та просить їх задоволити в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи Вінницького районного відділу управління Державної міграційної служби України у м. Вінниці - Заїка О.В. в судове засідання 08.02.2021 року надав заяву, в якій просив судове засідання провести без фіксування судового засідання технічними засобами; в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту проживання на території України станом на 24.08.1991 року відмовити в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на заяву.

Так, у вказаному відзиві заявник зазначає, що згідно статті 5 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і не момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особі: подали заяви про оформлення належності до громадянства України.

Відповідно до прохальної частини, заявник ОСОБА_1 просить встановити факт постійного проживання на території України станом з листопада 1990 року по 2020 рік, що апріорі є нісенітницею.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що у порядку ч.2 ст. 256, яка змінена на ст. 315 ЦПК України, суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 315 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути, зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року тощо. Тому, встановлювати проживання з 1991 року по 2020 рік є недоцільно. Представник заінтересованої особи вважає, що заявником має бути уточнено свої прохальні вимоги.

Заявник у заяві вказує, що він звертався до територіального підрозділу Управління ДМС України у Вінницькій області. В матеріалах справи наявний адвокатський запит від 27.07.2020року, у якому адвокат Шибінський О.В. просить надати роз`яснення з приводу отримання ОСОБА_1 паспорта громадянина України та документування громадянина ОСОБА_1 паспортом громадянина України.

Але, до жодного територіального підрозділу Управління ДМС України у Вінницькій області заяв/запитів від заявника/представника заявника не надходило.

Тому, представник заінтересованої особи заперечує стосовно викладених тверджень заявника/представника заявника про те, що було надано відповідь про необхідність звернення до суду, а також щодо того, що заінтересована сторона не бажає в добровільному порядку вирішити вказаний спір. Жодних заяв/звернень/запитів до територіальних підрозділів Управління ДМС України у Вінницькій області не надходило.

В заяві ОСОБА_1 зазначає, що він народився в м. Херсон, ІНФОРМАЦІЯ_3 . Виникає питання чому до матеріалів суду не додано свідоцтво про народження, чи відомості з книги актів цивільного стану, які підтверджують відповідний факт?

Далі заявник зазначає що він працював з 1992 по 1998 рік директором приватної туристично - екскурсійної фірми «Айвенго» в м. Херсоні. Відповідний відрізок часу (1992-1998 роки) ніяким чином не підтверджує факту проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року. По - друге, чому до суду не надано копію трудової книги, що підтвердила б дані обставини.

Довідка від 13.07.2020 року №324, видана виконкомом Ільківської сільської ради про те, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 дійсно проживає без реєстрації за адресою АДРЕСА_3 є взагалі недоречною, адже вона встановлює єдиний факт - це проживання заявника на день видачі цієї довідки, а це 13.07.2020 рік. І на підставі чого сільський голова Петровська Т.В. надає відповідні відомості? ОСОБА_1 вказує, що з 1996 року по 2011 він проживав в с. Стара Збуріївка, Голопристанського району Херсонської області за місцем проживання своїх батьків по АДРЕСА_1 та додає довідку Старозбур`ївської сільської ради від 14.11.2017 року за №1399. До дат, визначених ст. 3 Закону України «Про громадянство України» це ніякого відношення не має, тим не менше для підтвердження відповідних відомостей заявником має бути додано до матеріалів справи копію з домової книги. Виникає питання на підставі чого сільський голова Маруняк В.В. надає таку чітку інформацію, що ОСОБА_1 проживає без реєстрації з 01 квітня 1998 року по січень 2011 року? А відтак незрозуміло, яким чином сільський голова надає офіційну інформацію не підтверджуючи даний факт ніякими документальними даними, а також враховуючи той факт, що він очолює Старозбур`ївську сільської раду Голопристанського районну Херсонської області аж ніяк не з 1998 по 2011 рік, тобто відповідна інформація не може бути правдоподібною, належним та допустимим доказом.

Далі, заявник зазначає що з 2011 року він переїхав на постійне місце проживання в м. Вінницю, де проживав без реєстрації по АДРЕСА_2 ; з 2020 року постійно проживає в АДРЕСА_3 , без реєстрації. Але фактично відповідна інформація не стосується суті розгляду справи, а саме: проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.

ОСОБА_1 зазначає, що має паспорт радянського зразка з відміткою громадянин України, однак через сімейні обставини та постійного переїзду не зміг вчасно отримати паспорт громадянина України.

По-перше, як стає відомо з копій, що надав заявник до матеріалів справи, паспорт серія НОМЕР_1 є паспортом громадянина України для виїзду за кордон (старого зразка), який зараз вважається недійсним. По - друге Управлінням ДМС України 23.09.2020 року надіслано запит до Управління ДМС у Херсонській області на спростування/ підтвердження факту видачі відповідного документа. На даний час відповіді на адресу Управління ДМС України у Вінницькій області не надходило. По - третє виникає логічне питання, як заявник жив ці всі роки без паспорту ? Це близько 26 років?

Представник вважає, що ОСОБА_1 подано недостатню кількість доказів, щоб встановити його проживання на території України станом на 24.08.1991 року та 24.11.1994 рік, а відтак, до заяви можуть додаватись: докази, які підтверджують наявність зазначеного юридичного факту (акти, анкети, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, господарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про проживання особи на території України).

У разі неможливості надання певних доказів законодавцем затверджено механізм, який дозволяє отримати довідку про неможливість отримання певного втраченого документа. Подібні довідки, наприклад, органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану.

Пленум Верховного Суду України у Постанові «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року (ред. від 25.05.1998 року) у абзаці 2 пункті 6 зазначає: «Заявники й залучені до участі у справі заінтересовані особи вправі відповідно подавати докази на підтвердження обґрунтованості чи необґрунтованості заяви про встановлення факту.»

Тим не менше, позиція Вінницького районного відділу Управління ДМС України у Вінницькій області є такою, що заявником надано малу кількість доказів для встановлення юридичного факту проживання на території України станом на період, визначений у ст. 3 ЗУ « Про громадянство». Доказами у цьому випадку можуть слугувати довідки органів місцевого самоврядування з вказівкою на конкретний період часу, поквартирні картки та картки прописки наближені до часового проміжку, який встановлюється, або ж інші документи, в яких чітко зазначений період проживання на території України.

Відповідно статті 315 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини 2 цієї ж статті визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Отже, як вбачається з вищенаведеного ОСОБА_1 не надав до суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували встановлення юридичного факту: постійного проживання на території України станом 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року, з огляду на що в задоволенні заяви слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги заперечення заінтересованої особи та покази свідків, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення.

Як встановлено по справі, згідно копії закордонного паспорта , виданого 26.12.1997 року, ІНФОРМАЦІЯ_3 народився громадянин України ОСОБА_1 (а.с.17).

Даний факт також підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданим відділом внутрішніх спав Дніпровського району м. Херсона (а.с. 46 -50).

Згідно форми на видачу паспорта № 16 (а.с. 51) ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Херсон.

Як вбачається з довідки Старозбурівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області № 1399 від 14.11.2017 року, з квітня 1998 року ОСОБА_1 без реєстрації проживав разом з батьками в с. Стара Збур`вка Голопристанського району Херсонської області (а.с. 32).

Згідно повідомлення УДМС України у Вінницькій області (а.с. 54), для вирішення питання про отримання паспорта громадянина України нового зразка, ОСОБА_1 слід встановити факт постійного проживання на території України станом на серпень 1991 року або ж на листопад 1991 року.

Відповідно до ст. п. 5 ч.1 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно інформаційного листа Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися з фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України, а також особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Згідно п. 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України» безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

В статті 1 цього Закону чітко визначено поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах».

Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, законом не передбачено.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлені законом.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» наявність чи відсутність прописки не є визначальною обставиною.

Згідно ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

За даних обставин, суд вважає за можливе встановити факт, про який просить заявник, оскільки встановлення цього факту має юридичне значення, а інший шлях встановлення - відсутній.

Встановлення даного факту дає можливість заявнику ОСОБА_1 отримати паспорт громадянина України нового зразка.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 76, 247, 264, 265, 268, 273, 293, 315 ЦПК України, -

ВИРІШИВ :

Заяву ОСОБА_1 - задоволити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , постійно проживав на території України з листопада 1990 року по 2020 рік.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом направлення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя О.І. Бондаренко