Справа № 278/2795/19
Провадження №2/278/231/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
25 січня 2021 року Житомирський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді - Зубчук І.В.,
секретаря с/з - Яцюрук С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Юніверсал» про визнання додаткової угоди оренди землі недійсним та витребування майна з незаконного користування, -
Позивач ОСОБА_1 звернувшись до суду з позовом в якому просив:
-стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Юніверсал" на користь позивача судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1536,80 гривень та витрати на правничу допомогу.
У 2019 році позивачу стало відомо, що Додатковою угодою від 06.12.2016 року до Договору оренди земельної ділянки було продовжено строк дії договору оренди до 11.07.2031 року, про те позивач вважає, що будь-яких правочинів щодо пролонгацїї Договору оренди землі №210 ОСОБА_2 не підписувала, у зв`язку з цим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Ухвалою суду від 22 жовтня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 15 годину 30 хвилин 27 листопада 2019 року (а.с.22-23).
Ухвалою суду від 27 лютого 2020 року провадження по даній справі поновлено у зв`язку з ненадання відповідачем додаткових матеріалів по справі (а.с.54).
Ухвалою суду від 06 листопада 2020 року постановлено закрити підготовче засідання у вищевказаній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 14 годину 00 хвилин 25 січня 2021 року (а.с.100-102).
Представник позивача заявлені вимоги підтримав з підстав зазначених в позові та подав заяву про проведення розгляду справи у його відсутність.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності, відзиву або письмових пояснень суду не надав.
Відповідно до ч.5 ст.128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
Отже, відповідачі про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином завчасно у відповідності до вимог ст.128 ЦПК України.
Жодних заяв та клопотань з боку відповідачів на адресу суду не надходило, як не надходило і відзиву на позовну заяву позивача.
Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки, належним чином повідомлені відповідачі не з`явилися в судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надали відзиву і позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд.
Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню.
Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.
Договір оренди укладено на 5 (п`ять) років. Після закінчення строку договору Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це Орендодавця не пізніше ніж за 60 днів до спливу строку договору оренди землі (пункт 3.1 цього Договору ).
Відповідно до п.4.2 Договору оренди, орендна плата нараховується та видається Орендарем в розмірі 1427,65 гривень.
Згідно п.12.2 Договору, дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність, викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи-орендаря.
Відповідно до п.12.4 вказаного Договору, дія Договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішення суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.
Пунктом 12.5 зазначеного Договору, розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається (а.с.10-11).
Актом приймання-передачі об`єкта оренди (земельної ділянки) до Договору оренди землі №210 від 01 березня 2014 року ОСОБА_2 передала земельну ділянку Товариству з обмеженою відповідальністю "Агро-Юніверсал" (а.с.13).
06 грудня 2016 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-Юніверсал" укладено додаткову угоду до Договору оренди земельної ділянки від 01 березня 2014 року за №210, якою було продовжено термін дії Договору до 11 липня 2031 року (а.с.18).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.
27 червня 2019 року позивач надіслав на адресу відповідача заяву, якою повідомив, що він є спадкоємцем ОСОБА_2 та зазначаючи про припинення з 11 липня 2019 року Договору оренди землі (а.с.15).
Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач посилається на те, що законних підстав з боку позивача в односторонньому порядку розірвати договір оренди землі не було, а подальші дії відповідачів були незаконними, що призвело до незаконного позбавлення позивача права на земельну ділянку.
Відповідно до положень ст.ст.55, 124 Конституції України, ст.16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) та ст.4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору. Це підтверджує ст.627 ЦК України, згідно з якою відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони.
Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно п.2 ч.1 ст.208 ЦК України, правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, вчиняються у письмовій формі.
Відповідно до ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.
Згідно з ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».
Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про оренду землі», в редакції яка була чинною на дати укладання оскаржуваного договору оренди землі, орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи.
У відповідності до ст.6 Закону України «Про оренду землі», орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.
Згідно ст.ст.13, 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 15 даного Закону істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.
У відповідності до ч.1 ст.16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Статтею 17 даного Закону України передбачено, що об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч.1 ст.19 цього Закону України строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.
Згідно ч.4 ст.124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.
Відповідно до ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Статтею 126 ЗК України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень."
Згідно ч.10 ст.84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Тому суд вважає за необхідне здійснити розгляд справи за наявними доказами.
Згідно п.2 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема: визнання правочину недійсним.
Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст.215 ЦК України).
Статтею 203 ЦК України встановлено вимоги додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх неповнолітніх дітей.
Позивач стверджує, що ОСОБА_2 не підписувала Додаткової угоди до Договору оренди земельної ділянки від 01 березня 2015 року за №210. Окрім того відповідачем не надано доказів щодо реєстрації даної додаткової угоди згідно чинного законодавства.
Стаття 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Що стосується позовної вимоги про повернення земельної ділянки позивачу, суд зазначає наступне.
Пунктом 19 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Пункт 23 згаданої постанови пленуму, передбачено, що відповідно до статті 387 ЦК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.
Право власності орендодавця підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 30 січня 2019 року. Право оренди землі було зареєстровано згідно ст. 17 Закону України «Про оренду землі» в редакції яка була чинною на дату реєстрації права оренди, об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. Оскільки земельна ділянка вважається переданою відповідачу, а договір оренди землі визнаний недійсним, відповідно підстава для користування відповідачем земельною ділянкою відпала, тому відповідач, зобов`язаний повернути отриману ним земельну ділянку, що є предметом розгляду даної справи, в належний спосіб позивачу. Тому, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що в цій частині позов також підлягає до повного задоволення.
Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
У відповідності до п.1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.5, 12, 13, 81, 109, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-281, 354 ЦПК України, ст.ст.79-1,1 10, 124, 125, 152, 186 ЗК України, Законом України "Про оренду землі", суд, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Заочне рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: І. В. Зубчук