Провадження № 2/638/671/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2021 Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Штих Т.В.

за участі секретаря Овчаренко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства « Український страховий дім» про стягнення сум,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Український страховий дім» про стягнення з відповідачів солідарно на свою користь матеріальної та моральної шкоди, з урахуванням останньої уточненої позовної заяви, в розмірі 45826 грн. 22 коп., яка складається з відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 24746 грн. 22 коп., компенсації моральної шкоди в розмірі 10000 грн. 00 коп., компенсації витрат на надання правової допомоги в розмірі 7000 грн. 00 коп., оплати висновку експерта №187/19 від 11.06.2019 року в розмірі 3500 грн. 00 коп., а також, понесені судові витрати у розмірі 260 грн. 00 коп. при зверненні до суду першої інстанції та 320 грн. 00 коп. за звернення до апеляційного суду.

В обґрунтування позову посилається на те, що 19 липня 2013 року о 21 год. 10 хв. в місті Харкові, на перехресті вул. Убийвовк та вул. Целіноградської за участю автомобіля «ВАЗ 2105» державний номер НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_2 , який, відповідно до дорожньої обстановки, порушивши правила маневрування, скоїв зіткнення з автомобілем «OPEL ВЕКТРА» державний номер НОМЕР_2 , під керуванням громадянина ОСОБА_3 , та з автомобілем «CITROEN C4» державний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4 та власником якого є позивач ОСОБА_1 . Постановою від 16.09.2013 року Дзержинського районного суду міста Харкова у справі №3/638/2009/13 відповідача ОСОБА_2 було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ПАТ «Український страховий дім».

В судове засідання представник позивача адвокат Дорохов Олександр Петрович з`явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, позов просив задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Багмат Петро Дмитрович в судове засідання з`явився, проти позову заперечував в повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити повністю.

Представник відповідача ПАТ «Український страховий дім» в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили.

У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

19 липня 2013 року о 21 год. 10 хв. в місті Харкові, на перехресті вул. Убийвовк та вул. Целіноградської за участю автомобіля «ВАЗ 2105» державний номер НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_2 , який, відповідно до дорожньої обстановки, порушивши правила маневрування, скоїв зіткнення з автомобілем «OPEL ВЕКТРА» державний номер НОМЕР_2 , під керуванням громадянина ОСОБА_3 , та з автомобілем «CITROEN C4» державний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4 та власником якого є позивач ОСОБА_1 .

В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль «CITROEN C4» державний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4 та власником якого є позивач ОСОБА_1 .

Постановою від 16.09.2013 року Дзержинського районного суду міста Харкова у справі №3/638/2009/13 відповідача ОСОБА_2 було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

На дату скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ПАТ «Український страховий дім».

Однак, позивачем при зверненні із вказаним позовом до суду та на протязі всього розгляду цивільної справи, ні позивачем ні його представниками не було надано належних та допустимих доказів того, що позивач своєчасно звернувся до відповідача ПАТ «Український страховий дім» із повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування.

За загальним правилом визначеним ст. 1166 ЦК України відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин.

За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Судом встановлено, що позивач не скористався своїм правом, передбаченим Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не подав відповідну заяву, як того вимагає ст. 35 п. 35.1 вказаного Закону (в редакції станом на липень 2013 року), з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду завдану відповідачем.

Оскільки позивач не скористався своїм правом передбаченим Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не подав відповідну заяву, як того вимагає ст. 35 п. 35.1 вказаного Закону (в редакції станом на липень 2013 року), з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду завдану відповідачем, то втратив право на отримання такого відшкодування з відповідача.

Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18), та правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження №14-316цс18) і відступати від яких не вбачається підстав.

Крім того, представником позивача адвокатом Селівановим В. О. в судовому засіданні було повідомлено суд про те, що пошкоджений автомобіль «CITROEN C4» державний номер НОМЕР_3 було відремонтовано в 2013 році, одразу після ДТП. Вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача, ні самим позивачем, ні його представниками суду не повідомлялась.

Позивачем, в якості доказу, до суду було надано лише копію звіту про вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «CITROEN C4» державний номер НОМЕР_3 №97/369 від 26.05.2014 року, який було виконано оцінювачем ОСОБА_5 на замовлення ПАТ «Український страховий дім».

Також, представником позивача було повідомлено суд про те, що оригінал вищевказаного звіту №97/369 від 26.05.2014 року було втрачено.

14.05.2018 року представником позивача було заявлено клопотання про витребування від фірми, яка проводила оцінку ТОВ «Всеукраїнська експертна компанія «Сова», яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , оригінал звіту №97/369 від 26.05.2014 року про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «CITROEN C4» державний номер НОМЕР_3 . Звіт був складений ОСОБА_5 .

Вказане клопотання представника позивача про витребування оригіналу звіту №97/369 від 26.05.2014 року було задоволено та витребувано в ТОВ «Всеукраїнська експертна компанія «Сова», яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , оригінал звіту №97/369 від 26.05.2014 року про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «CITROEN C4» державний номер НОМЕР_3 .

23.01.2019 року на адресу суду від ТОВ «Всеукраїнська експертна компанія «Сова» надійшов лист, в якому повідомлялося про те, що у зв`язку із закінченням строку дії звіту №97/369 від 26.05.2014 року, примірник висновку, що знаходився у оцінювача, 27.05.2015 року, було знищено узв`язку із закінченням строку зберігання, про що складено відповідний акт. Копія акту про знищення документів від 27.05.2015 року надано суду разом із листом ТОВ «Всеукраїнська експертна компанія «Сова» (т. 1, а. с. 234).

Також, в судовому засіданні представником позивача було надано суду копію висновку експерта №187/19 від 11.06.2019 року судової автотоварознавчої експертизи у цивільній справі №638/14659/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПрАТ «Український страховий дім» про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди, спричинених в результаті ДТП, який був виконаний судовим експертом ОСОБА_6 на замовлення позивача ОСОБА_1 , який звернувся до судового експерта 07.06.2019 року.

Відповідно до ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. У випадку прийняття судом відмови сторони від визнання обставин суд може встановити строк для подання доказів щодо таких обставин. Якщо зі зміною предмета або підстав позову або поданням зустрічного позову змінилися обставини, що підлягають доказуванню, суд залежно від таких обставин встановлює строк подання додаткових доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

В порушення вимог ст. 83 ЦПК України, представником позивача було надано суду копію висновку судового експерта №187/19 від 11.06.2019 року з порушенням процесуальних строків, клопотань про поновлення строків на надання доказів представником позивача не заявлялося. Також, в порушення ч. 9 ст. 83 ЦПК України представником позивача не було направлено копію вищевказаного висновку експерта №187/19 від 11.06.2019 року сторонам по справі, матеріали цивільної справи доказів про направлення висновку судового експерта сторонам по справі не містять.

Крім того, суд критично відноситься до наданого представником позивача висновку судового експерта №187/19 від 11.06.2019 року та не приймає його в якості доказу з наступних підстав.

Дорожньо-транспортна пригода сталася 19.07.2013 року, як зазначалося раніше, попередній висновок експерта №97/369 від 26.05.2014 року було знищено 27.05.2015 року, представник позивача повідомив суд про те, що автомобіль було відремонтовано в 2013 році, одразу після ДТП. Тому суд вважає, що висновок судового експерта №97/369 від 26.05.2014 року не може бути належним та допустимим доказом, оскільки було виконано з численними порушеннями норм чинного законодавства, оскільки автомобіль «CITROEN C4» державний номер НОМЕР_3 не оглядався судовим експертом, та, до того ж, на момент виконання висновку вже був відремонтований.

Судом неодноразово викликався в судове засідання судовий експерт ОСОБА_6 для надання пояснень по висновку експерта №187/19 від 11.06.2019 року, однак останній в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Інших доказів на підтвердження позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди, ні позивачем, ні його представниками суду надано не було.

Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частинами 1 3 статті 22 Цивільного кодексу України (далі ЦК) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За правилами, встановленими частиною 1 статті 1166 ЦК, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1187 ЦК визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відтак, зважаючи на зміст приведених норм, процесуальним завданням позивача було доведення суду належними, допустимими та достовірними доказами, із дотриманням їх достатності, факту заподіяння йому майнової шкоди, винуватості відповідача у дорожньо-транспортній пригоді та наявності між діями (бездіяльністю) відповідача та наслідками, що настали, причинно-наслідкового зв`язку.

У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" зазначено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна юридичній особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Статтею 133 ЦПК України передбачено: 1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 1 ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 3 вищезазначеної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до загальних принципів цивільного судочинства, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) та принципу пропорційності (ст. 11 ЦПК України), з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає що вимога позивача про стягнення з відповідачів на його користь витрат на правову допомогу на суму 7000 (сім тисяч) грн. 00 коп. задоволенню, також, не підлягає.

Зважаючи на те, що позивачем не надані належні та допустимі докази, які підтверджують спричинення позивачу матеріальної шкоди в заявленому розмірі, позов підлягає залишенню без задоволення, оскільки, реальна вартість матеріальної шкоди та законність вимог позивача про стягнення з відповідача відшкодування реальних збитків є недоведеними.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з чим, судові витрати вважати сплаченими позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. 993, 1166, 1187, 1188 ЦК України, ст. 4, 5, 76-83, 130, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства « Український страховий дім» про стягнення сум - залишити без задоволення.

Судові витрати вважати сплаченими позивачем.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги.

Рішення ухвалено та надруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Повний текст рішення складений 22 червня 2021 року.

Суддя: Штих Т.В.