ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2021 року м. Чернівці

справа № 715/1604/20

провадження №22-ц/822/166/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н. К.

суддів: Владичана А.І., Литвинюк І.М.

секретар Скрипка С.В.

за участю: відповідача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 , про визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Морозова Оксана Володимирівна, на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2020 року, ухвалене під головуванням судді Цуренка В.А.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних

У липні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно.

Позовна заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся - ОСОБА_6 у віці 79 років.

За життя бабуся склала заповіт, згідно якого все своє майно та всі свої права на випадок смерті заповіла їй, ОСОБА_3 . Після смерті бабусі вона звернулась до приватного нотаріуса Невестюка А.М., у якого була заведена спадкова справа.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її дідусь - ОСОБА_7 у віці 87 років.

За життя дідусь склав заповіт, згідно якого все своє майно та всі свої права на випадок своєї смерті заповів ОСОБА_4 , який обіцяв його доглядати до смерті та організувати і провести похорони.

Враховуючи, що вказаний заповіт дідусь не скасував і не змінив у зв`язку з хворобою, спадкоємцем за заповітом після його смерті є відповідач ОСОБА_4 , який звернувся щодо прийняття спадщини до приватного нотаріуса Кінащук Н.М.

У зареєстрованому шлюбі її дідусь та бабуся перебували з 11.05.1957 року. Від їхнього шлюбу у них народився один син батько позивачки ОСОБА_5 .

За життя, її дідусь і бабуся збудували житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який належав їм на праві спільної сумісної власності.

Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами до складу нерухомого майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 входять: житловий будинок літ. «А» загальною площею 98,4 кв.м., в тому числі житлова площа - 80.8 кв.м., літня кухня літ. «Б», сараї літ. «В», «Г», «Д», «Е», «Ж», «З», гараж літ. «Є», навіс літ. «І», убиральня літ. «И», огорожа № 1-4, колодязь № 5, вимощення № І-ІІ.

Крім того, до складу спадщини входить і земельна ділянка, на якій вказане нерухоме майно розташоване, площею 0,0760 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:002:0172.

Враховуючи те, що на день смерті бабусі з нею проживав її чоловік (дідусь позивача), який був пенсіонером, він мав право на обов`язкову частку після смерті бабусі, яка складає 1/4 від 1/2 частини спадкового майна, тобто, 1/8 частину всього майна.

Таким чином, вона успадкувала після смерті бабусі право на 3/8 частини спадкового майна.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд визнати за нею, ОСОБА_3 право власності на 3/8 частини нерухомого майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 і до складу якого входять: житловий будинок літ. «А», загальною площею 98,4 кв.м. у тому числі житлова площа - 80.8 кв.м., літня кухня літ. «Б», сараї літ. «В», «Г», «Д», «Е», «Ж», «З», гараж літ. «Є», навіс літ. «І», убиральня літ. «И», огорожа № 1-4, колодязь № 5, вимощення № І-ІІ та на 3/8 частини земельної ділянки, на якій вказане нерухоме майно розташоване, площею 0,0760 га. цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:002:0172.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2020 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 3/8 частини нерухомого майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , до складу якого входить: житловий будинок - літера «А», загальною площею 98,4 кв.м., в тому числі житловою площею 80,8 кв.м., літня кухня літ. «Б», сараї літ. «В», «Г», «Д», «Е», «Ж», «З», гараж літ. «Є», навіс літ. «І», убиральня літ. «И», огорожа №1-4, колодязь №5, вимощення №І-ІІ, загальною вартістю 149 076 грн.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що житловий будинок та господарські будівлі і споруди, що входили в спадкову масу, були побудовані в період шлюбу ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , а тому кожному з них належало по Ѕ частці в цьому майні. Оскільки на момент смерті ОСОБА_6 , її чоловік ОСОБА_7 був пенсіонером, то мав право на обов`язкову частку у спадщині після смерті своєї дружини ОСОБА_6 . Відповідно частка позивачки у спадковому майні становить 3/8.

При цьому, суд першої інстанції в своєму рішенні вказав на те, що спадкодавець за життя не встиг оформити право власності на майно, а тому позивач змушений звернутися до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині визнання за позивачкою права власності в порядку спадкування на земельну ділянку, суд першої інстанції виходив із того, що земельна ділянка значиться за іншою адресою, ніж спадковий житловий будинок та її власником значиться інша особа.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників

На дане рішення ОСОБА_4 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ніяких доказів того, що спірний житловий будинок разом із господарськими спорудами дійсно належав на праві власності обом з подружжя в судовому засіданні доведено не було. Єдиною підставою, якою керувався суд при визначенні спірного будинковолодіння - майном подружжя, є лише факт того, що право власності у ОСОБА_7 на вказаний будинок виникло під час шлюбу.

Вказує на те, що ОСОБА_6 за своє життя не ставила питання про визнання за нею права власності на частину будинковолодіння. Окрім того, позивачка посилається на інвентаризаційну справу, в якій немає ніяких відомостей про її бабусю, як на доказ того, що остання брала участь у будівництві будинку. Будь-яких інших відомостей, які б свідчили про те, що будинок є спільним майном подружжя - немає.

Таким чином, слід вважати, що нерухоме майно належало на праві власності лише ОСОБА_7 . Доказом цього може слугувати інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, в якій вказано, що нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_7 , дата прийняття рішення про реєстрацію 12.03.2007 року, підстави виникнення права власності: свідоцтво про право власності НОМЕР_1 , 28.02.2007 року, рішенням Виконавчого комітету Глибоцької селищної ради від 21.02.2007року, №2/7.

Окрім того вважає, що він не є належним відповідачем у даній справі, оскільки ОСОБА_8 не претендує на заповідальне майно позивачки після смерті ОСОБА_6 , а претендує на спадкове майно після смерті ОСОБА_7 , що належало останньому на законних підставах.

Отже, спору між позивачем та відповідачем з приводу спадкового майна після смерті ОСОБА_6 не має.

За життя ОСОБА_7 ніким не оспорювалося його право приватної власності на будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку на якому він розташований, тому апелянт вважає, що позивачкою хибно визначено його як відповідача у даній справі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до правила, встановленого ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.4 ст.367 ЦПК України).

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог - скасуванню з наступних підстав.

Обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 і ОСОБА_7 перебували в зареєстрованому шлбі з 11 травня 1957 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.9). Дані особи проживали за адресою: АДРЕСА_1 .

Від їхнього шлюбу мали одного сина батька позивачки - ОСОБА_5 , який є третьою особою у даній справі.

Згідно інвентаризаційної справи на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами до складу нерухомого майна, яке розташоване за адресок: АДРЕСА_1 входять: житловий будинок літ. «А», загальною площею 98,4 кв.м., у тому числі житлова площа - 80.8 кв.м., літня кухня літ. «Б», сараї літ. «В», «Г», «Д», «Е», «Ж», «З», гараж літ. «Є», навіс літ. «І», убиральня літ. «И», огорожа № 1-4, колодязь № 5, вимощення № І-ІІ (а.с.23-25).

Дата побудови нерухомого майна 1974 рік, тобто під час перебування ОСОБА_7 і ОСОБА_6 в шлюбі.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку 16 травня 2005 року ОСОБА_9 була надана земельна ділянка площею 0,0760 га, що розташована в АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 26).

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 28 лютого 2007 року, дата прийняття рішення про державну реєстрацію та дата внесення запису 12 березня 2007 року (а.с.70).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивачки - ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.40).

За життя ОСОБА_6 склала заповіт, згідно якого все своє майно та всі свої права на випадок смерті заповіла ОСОБА_3 (а.с.42).

Після смерті ОСОБА_6 позивачка в шестимісячний термін, а саме 05 березня 2015 року, звернулась до приватного нотаріуса Невестюка А.М. із заявою про прийняття спадщини (а.с.39). В даній заяві вказала, що крім неї спадкоємцем є чоловік померлої ОСОБА_7

16 червня 2015 року із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 звернувся її чоловік ОСОБА_7 (а.с.51).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.8).

За життя ОСОБА_7 склав заповіт, згідно якого все своє майно та всі свої права на випадок своєї смерті заповів відповідачу - ОСОБА_4 .

З відповіді приватного нотаріуса Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області Кінащук Н.М. від 28 жовтня 2020 року №203/01-16 вбачається, що після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , заведена спадкова справа на підставі заяви про прийняття спадщини за законом ОСОБА_5 від 11 жовтня 2018 року (а.с.66).

З даної відповіді також вбачається, що із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_7 звернувся ОСОБА_4 , який є відповідачем по справі.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (статті 1216, 1217 ЦК України).

Для здійснення права на спадкування спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (частини перша, друга статті 1269 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси, серед іншого, видають свідоцтва про право на спадщину.

Аналіз змісту наведених норм дає підстави для висновку про те, що оформлення спадкових прав з видачею свідоцтва про право на спадщину, зокрема на нерухоме майно, здійснюють нотаріуси або орган чи службова особа, уповноважена вчиняти нотаріальні дії.

Суди ж розглядають спори з приводу захисту спадкових прав в разі їх порушення, оспорення чи/та невизнання (частина перша статті 4 ЦПК України) або в разі оскарження особою відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії (статті 49, 50 Закону України «Про нотаріат»).

Отже, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав за правилами позовного провадження.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 2-390/2006 (провадження № 61-5088св18), від 26 серпня 2020 року у справі № 636/4329/16-ц (провадження № 61-22570св18).

В матеріалах справи відсутні відомості про звернення позивачки ОСОБА_3 до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Суд першої інстанції в своєму рішенні вказав, що спадкодавець за життя не встиг оформити право власності на майно, а тому позивач змушений звертатися до суду з відповідним позовом про визнання права власності в порядку спадкування.

Проте, даний висновок суду суперечить матеріалам справи, в яких міститься інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, з якої вбачається, що на спірне спадкове майно 28 лютого 2007 року було видано свідоцтво про право власності, оформлене на ОСОБА_7 (а.с.70).

Також в матеріалах справи міститься копія Державного акту на право власності на земельну ділянку від 16 травня 2005 року (а.с.26).

Таким чином, звернення до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно за наявності умов для оформлення спадкових прав нотаріусом і відсутності відмови останнього у вчиненні відповідної нотаріальної дії, зокрема, щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно є передчасним, що має своїм наслідком відмову в позові.

Крім цього, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив ряд процесуальних порушень та вирішив спір, встановивши обставини без залучення в якості співвідповідачів всіх спадкоємців після смерті ОСОБА_7 та без дослідження спадкової справи після смерті ОСОБА_7 .

Так, з матеріалів справи встановлено, що після смерті ОСОБА_6 спадкоємцями відповідно до спадкової справи є позивачка ОСОБА_3 та чоловік померлої ОСОБА_7 . Вказані спадкоємці свої спадкові права до кінця не оформили.

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Спадкоємцями після його смерті відповідно до довідки приватного нотаріуса про спадкову справу є відповідач ОСОБА_4 та третя особа ОСОБА_5 .

Отже, відповідачами по справі мають бути спадкоємці ОСОБА_7 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Проте, ОСОБА_5 залучений в якості третьої особи.

Отже, вирішучи спір, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, оскільки не встановив коло спадкоємців, які мають право на спадину за заповітом чи за законом; коло спадкоємців, які у передбачений законом спосіб прийняли спадщину; не встановив обсяг спадкового майна. А також не звернув уваги на те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Апеляційний суд на стадії апеляційного розгляду позбавлений права залучати в якості співвідповідачів всіх спадкоємців.

З огляду на викладені обставини рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно положень частини 4 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування судом матеріального або процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції не були дотриманні вказані норми, не встановлено коло спадкоємців, що призвело до неповного з`ясування обставин справи, що мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 сплатив судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 2236,14 грн., які необхідно стягнути на його користь з ОСОБА_3 .

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Морозова Оксана Володимирівна, задовольнити.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2020 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2236,14 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 18 лютого 2021 року.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: А.І. Владичан

І.М. Литвинюк