рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

Справа № 495/2590/21

Номер провадження 2/495/1815/2021

17 травня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Боярського О.О.,

за участі секретаря судових засідань Рачицької І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Білгород-Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області про скасування реєстраційного запису у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог.

12.04.2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у якому просить скасувати у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстраційний запис «арешт нерухомого майна», реєстраційний номер обтяження: 8338763, зареєстровано 27.12.2008 року за №8338763 реєстратором: Білгород-Дністровська міська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: ухвала, б/н, 18.03.1994, Білгород-Дністровський районний суд, об`єкт обтяження: будинок, в старому реєстрі власниками вказано ОСОБА_2 и ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_4 .

Після смерті чоловіка відкрилася спадщина, зокрема на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

01.03.2020 року позивачка звернулася до нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину на спадковий будинок.

Листом завідувача Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області від 23 березня 2021 року повідомлено відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про прав на спадщину за законом, у зв`язку з тим що при перевірці відомостей державний нотаріус виявив наявність арешту нерухомого майна, а саме житлового будинку АДРЕСА_1 перенесеного Білгород-Дністровською міськю державною нотаріальною конторою до оновленого реєстру заборон, як архівний запис №4-94 від 18.0.1994 року, підстава обтяження: ухвала, б/н, 18.03.1994, Білгород-Дністровський районний суд.

Позивачка зазначає, що вказаний реєстраційний запис у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не має відношення до житлового будинку АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_2 и ОСОБА_3 , які вказані як власники житлового будинку АДРЕСА_1 у реєстраційному записі про обтяження, ніколи не являлися власниками вказаного нерухомого майна.

Процесуальні дії.

Ухвалою суду від 13.04.2021 року провадження по справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Одночасно витребувано від КП «Білгород-Дністровське БТІ» (адреса: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул.. Михайлівська, 27) інвентарну справу на житловий будинок АДРЕСА_1 .

28.04.2021 року на адресу суду надійшла заява завідувача Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області Саданова О.В. відповідно до якої останній просить справу розглядати у його відсутність.

12.05.2021 року до канцелярії суду надійшла інвентарна справа на житловий будинок АДРЕСА_1 .

17.04.2021 року сторони у судове засідання не з`явились. Позивачка подала до канцелярії суду заяву з проханням розгляд справи провести у її відсутність.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про одруження, серії НОМЕР_1 , актовий запис №274.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 актовий запис 48.

Після смерті чоловіка відкрилася спадщина, зокрема на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

01.03.2020 року позивачка звернулася до нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину на спадковий будинок.

Листом завідувача Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області від 23 березня 2021 року повідомлено відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про прав на спадщину за законом, у зв`язку з тим що при перевірці відомостей державний нотаріус виявив наявність арешту нерухомого майна, а саме житлового будинку АДРЕСА_1 перенесеного Білгород-Дністровською міськю державною нотаріальною конторою до оновленого реєстру заборон, як архівний запис №4-94 від 18.0.1994 року, підстава обтяження: ухвала, б/н, 18.03.1994, Білгород-Дністровський районний суд.

Як вбачається з матеріалів справи, за життя, ОСОБА_4 набув право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі договору дарування житлового будинку від 21.08.2003 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Право власності за ОСОБА_4 було зареєстроване в Реєстрі права власності на нерухоме майно 04.11.2003 року, номер запису 3725 в книзі 27.

Згідно дослідженої в судовому засіданні інвентарної справи на житловий будинок АДРЕСА_1 вбачаться, що попереднім власником житлового будинку АДРЕСА_1 був ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності за яким виникло на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок виданого виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради від 27.07.1978 року. Право власності за ОСОБА_5 було зареєстроване в Реєстрі права власності на нерухоме майно 22.07.2003 року на підставі свідоцтва про право власності від №538 від 27.07.1978 року. Таким чином з 27.07.1978 року по 21.08.2003 року власником житлового будинку АДРЕСА_1 був ОСОБА_5 .

Окрім того, згідно довідки, наявній в інвентарній справі про приналежність будинку АДРЕСА_1 вбачається, що власником (забудовником) будинку АДРЕСА_1 була ОСОБА_6 , на підставі рішення суду від 15.01.1974 року.

Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує права.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлених вимог про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року № 31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року №364/3657 (зі змінами).

Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна.

З 01.01.2013 року відповідно до ст. 8, ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор - нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом.

Відповідно до п. 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.

Відповідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 р. № 31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 р. за № 364/3657, реєстр заборон - це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон.

Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади.

У відповідності до ст. 34 Закону України «Про нотаріат» накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю.

Відповідно до п.п. 2.1.1 п. 2.1 Положення, підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяженням є заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена законом або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору.

Пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав нанерухоме майнота їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав наинерухоме майноита їх обтяжень» передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а"пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

В теперішній час відсутні будь-які визначені законом підстави для заборони відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцеві ОСОБА_4 .

Безпідставний арешт житлового будинку АДРЕСА_1 , обмежує права позивачки, як спадкоємця за законом, а тому таке право підлягає захисту шляхом звільнення майна з-під арешту (скасування запису про обтяження), що відповідає вимогам ч.2 ст. 16 ЦК України.

28 травня 2020 року Верховний Суд України в своїй постанові по справі № 910/7164/19 виклав наступну правову позицію з приводу захисту цивільних прав.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Судом установлено, що, Існування заборони на відчуження нерухомого майна перешкоджає позивачу розпоряджатися своїм майном.

Висновки за результатами розгляду справи

Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що заборона на відчуження нерухомого майна, що належало померлому ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушує права та законні інтереси позивачки в справі, так як остання є спадкоємцем померлого за законом, оскільки унеможливлює переоформлення, користування та розпоряджання даним майном і тому права позивачки підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 19, 49, 200, 206, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області про скасування реєстраційного запису у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - задовольнити.

Скасувати у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстраційний запис «арешт нерухомого майна», реєстраційний номер обтяження: 8338763, зареєстровано 27.12.2008 року за №8338763 реєстратором: Білгород-Дністровська міська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: ухвала, б/н, 18.03.1994, Білгород-Дністровський районний суд, об`єкт обтяження: будинок, в старому реєстрі власниками вказано ОСОБА_2 и ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.О. Боярський