Справа № 645/6917/18
Провадження № 2/643/244/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2021 Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Мельникової І.Д.,

за участю секретаря - Петрової О.С.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на однокімнатну квартиру, загальною площею 31.6 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .В порядку поділу майна подружжя, залишити у власності ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 2/3 частини двокімнатної квартири, загальною площею 44,7 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за спожиті комунальні послуги в квартирі (що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ) в розмірі 31 993,88 грн. та судові витрати.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 02 серпня 1997 року між позивачем та відповідачем селищною радою Чугуївського району Харківської області був зареєстрований шлюб. В шлюбі народилась спільна дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з погіршенням відносин з 2013 року між сторонами фактично припинилось сімейне життя та ведення спільного господарства. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02.03.2014 року шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний. Під час шлюбу подружжям спільно набуте у власність наступне майно: однокімнатна квартира, загальною площею 31.6 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Двокімнатна квартира, загальною площею 44,7 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Первісно на двокімнатну квартиру (що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ) 22.11.1974 р. виконавчим комітетом Комінтернівської Ради депутатів трудящих міста Харкова батьку позивача - ОСОБА_6 був виданий ордер № 2492 серії А на право заняття 1 кімнати загальною площею 17,25 кв.м. у вищезазначеній квартирі. В подальшому рішенням виконкому Московської районної ради народних депутатів міста Харкова Харківської області № 258 від 19.04.1983 р. батьку позивача та членами його родини було передано в користування й другу кімнату загальною площею 10,36 кв.м. 26.05.1994 р. рішенням виконкому Московської районної ради народних депутатів міста Харкова Харківської області № 91/99 у зв`язку із зміною умов договору житлового найму позивача було вирішено визнати наймачем даної двохкімнатної квартири. 15.04.2005 р. Позивач, відповідач та їх дочка ОСОБА_5 в результаті приватизації отримали вищевказану квартиру у спільну сумісну власність. 14 серпня 2010 року подружжям була придбана у власність однокімнатна квартира, загальною площею 31.6 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вищезазначене нерухоме майно було придбане шляхом укладення договору купівлі-продажу квартири, в якому відповідач виступила покупцем. Впродовж всього подружнього життя позивач працював та щомісяця отримував заробітну плату, що підтверджується довідкою № 773 від 03.10.2018 р. та довідками про доходи за період з січня 2012 р. по вересень 2018 р., виданими ПАТ «Українська залізниця». Весь свій заробіток він сумлінно витрачав на забезпечення родини. Натомість, відповідач, перебуваючи у шлюбі з позивачем, не працювала та знаходилась на його повному забезпеченні. Оскільки вся родина проживала в двокімнатній квартирі за адресою АДРЕСА_2 , вищезгадану однокімнатну квартиру відповідач майже увесь час здавала в оренду. При цьому, грошові кошти, які вона отримувала в якості орендної плати, що є спільною сумісною власністю подружжя, відповідач отримувала самостійно та витрачала на свої власні потреби. Не зважаючи на той факт, що відповідач постійно отримувала дохід від оренди квартири, комунальні платежі нею сплачувались не в повному обсязі, у зв`язку із чим борг за спожиті комунальні послуги в даній квартирі станом на 01.06.2018 р. склав 31 993,88 грн. Після розірвання шлюбу сторони ще деякий час проживали спільно. За цей час позивачем за власні кошти був зроблений ремонт в двокімнатній квартирі. У зв`язку з погіршенням стосунків - з серпня 2018 р. позивач проживає окремо від відповідача у вищевказаній однокімнатній квартирі. Чисельні спроби позивача дійти згоди з відповідачем щодо добровільного поділу майна, що є спільною власністю подружжя, не призвели до жодного результату.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, надали суду відзив на позовну заяву, в якому зазначили, що вони дійсно з позивачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 серпня 1997 року, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04.03.2014 року шлюб розірвано. Спільним майном, набутим за час шлюбу з того, що вказує позивач - є тільки однокімнатна квартира АДРЕСА_3 придбана за договором купівлі-продажу, посвідченого 14.08.2010 року приватним нотаріусом ХМНО Поляковой М.В., яка після поділу майна залишилась відповідачу. Позивач постійно проживав у двокімнатній квартирі АДРЕСА_4 , тільки наприкінці 2018 року зі згоди відповідача, він тимчасово став проживати в однокімнатній квартирі АДРЕСА_3 з умовою сплати комунальних послуг, оскільки в одній квартирі проживати стало неможливо. До спільного майна подружжя позивач відносить квартиру АДРЕСА_4 . Відповідач не згодна з цим, оскільки вказана квартира була придбана в спільну сумісну власність членів сім`ї ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 згідно із законом України «Про приватизацію житлового фонду» за рахунок особистих житлових чеків. Крім того, вважає позовні вимоги про стягнення на користь позивача 31993,88 грн. суму боргу за спожиті комунальні послуги в квартирі АДРЕСА_3 , необґрунтованими, такими, що не мають правових підстав, а також намаганням позивача скласти враження, що він має відношення до вказаної квартири.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та фактичні ним правовідносини.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.08.1997.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 04.03.2014 шлюб між сторонами розірвано.

В період шлюбу у них народилась дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 15.04.2005 квартира АДРЕСА_4 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Квартира приватизована згідно з ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до п.4 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 14.08.2010 року приватним нотаріусом ХМНО Поляковою М.В., реєстровий №1759, квартира АДРЕСА_3 належить на праві власності ОСОБА_3 .

Згідно ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Отже, щодо позовної вимоги про залишення у власності ОСОБА_3 2/3 частини приватизованої двокімнатної квартири, загальною площею 44,7 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , суд вважаєза необхідне відмовити, оскільки квартира була набута у власність шляхом приватизації та є особистою приватною власністю осіб, які її приватизували.

Крім того, квартира АДРЕСА_3 , набута сторонами у шлюбі, а отже є спільною сумісною власністю, а тому вимога позивача про визнання за ним права власності на вказану квартиру в цілому не підлягає задоволенню.

Також, за змістом ст.ст. 322, 360 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Частина 3 ст. 156 ЖК України покладає на членів сім`ї власника будинку (квартири) обов`язок дбайливо ставитися до житлового будинку (квартири) та брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту.

Відповідно до ч.1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Згідно наданих суду квитанцій по оплаті житлово-комунальних послуг рахунки по квартирній платі та комунальні послуги були сплачені ОСОБА_1 , на загальну суму 31993,88 грн., що не заперечувалось відповідачем у судовому засіданні.

На підставі наведеного, враховуючи те, що квартира АДРЕСА_3 належить сторонам на праві спільної часткової власності, то вони є солідарними боржникам в рівних частинах по сплаті за житлово-комунальні послуги.

Таким чином, з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати за сплату комунальних послуг в порядку зворотної вимоги в сумі 15996,94 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 263, 265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (іпн НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_3 ) суму сплаченого боргу за спожиті комунальні послуги квартири АДРЕСА_3 у розмірі 15996,94 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (іпн НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_3 ) суму сплаченого судового збору в сумі 352,40 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 10.02.2021.

Суддя І.Д. Мельникова