ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 600/1392/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Гриновець О.Б.
Провадження № 22-ц/817/47/21 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Сташків Б. І.,

за участі секретаря Боднар Р.В.

та сторін представників апелянтів: банку адвоката Панькова О.П.; ОСОБА_1 адвоката Кметик В.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 600/1392/15-ц за апеляційними скаргами Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк та представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 17 вересня 2020 року, ухваленого суддею Гриновець О.Б., повний текст рішення складено 28 вересня 2020 року, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

у грудні 2015 року ПАТ КБ ПриватБанк звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості у розмірі 101279,29 доларів США, що за курсом 23.91 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 19.11.2015 року складає 2421587,86 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № 02/08/52МК01 від 21.02.2008 року відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 36 500,00 доларів США на термін до 20.02.2013 року та зобов`язався його повернути та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених цим договором. В забезпечення виконання зобов`язання за договором № 02/08/52МК01 між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі. В той час відповідачі взятих на себе зобов`язань по договору не виконують, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, яка станом на 19.11.2015 року становить 101279,29 доларів США та складається із: заборгованості за кредитом 25303,44 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом 34434,47 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 36708,60 доларів США, штраф 10,46 доларів США (фіксована частина) та 4822,33 доларів США (процентна складова).

Відповідачі продовжують ухилятися від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашають.

Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 17 вересня 2020 року позов ПАТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ ПриватБанк заборгованість за кредитним договором № 02/08/52МК01 від 21.02.2008 року у розмірі 59737,91 доларів США, що складається із: 25303,44 доларів США заборгованості за кредитом; 34434,47 доларів США заборгованості за процентами за користування кредитом, за курсом 23,91 грн. за один долар США.

У задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ ПриватБанк по 10712,50 грн. сплаченого судового збору з кожного.

В апеляційній скарзі АТ КБ ПриватБанк просить рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 17 вересня 2020 року в частині відмови у стягненні пені скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ КБ ПриватБанк посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права в частині відмови у позові щодо стягнення пені.

Так, суд першої інстанції відмовляючи у стягненні пені послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц. Проте дана постанова не містить висновку про неможливість стягнення пені у гривнях (за порушення зобов`язання у валюті) в разі визначення позивачем такого еквіваленту.

Частиною 2 статті 16 ЦК України визначається, що суд може захистити цивільне право або інтереси іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦПК України встановлено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно постанови об`єднаної палати КГС ВС від 02.10.2020 № 911/19/19, суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань,які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Відзив на апеляційну скаргу АТ КБ ПриватБанк від ОСОБА_1 , ОСОБА_3 не поступив.

27 листопада 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 17 вересня 2020 року у якій просить скасувати вищевказане рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилається на те, що у встановленому законом порядку спірний кредитний договір виконати не можливо оскільки ОСОБА_1 , як клієнту, не відкривався поточний рахунок НОМЕР_1 , кредитні кошти туди не перераховувались, домовленості про це між сторонами не досягнуто, кредитні кошти в іноземній валюті він, готівкою через касу банку не отримував і отримати не міг.

Щодо визначеного розміру заборгованості, то тут можна зазначити наступне, що сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, визначена лише розрахунком заборгованості за кредитним договором, який доданий до позовної заяви. Проте даний розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування заборгованості, оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку відповідно до ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність. Окрім цього, поданий розрахунок заборгованості не відповідає умовам кредитного договору, зокрема Додатку № 1 до кредитного договору в частині визначення платежів по основній сумі кредиту та нарахованих процентах навіть за ті періоди у яких прострочена заборгованість за кредитом була відсутня.

Також, апелянт вимагає стягнення заборгованості по процентах обрахованих за підвищеною процентною ставкою, в той час коли прострочена заборгованість по наданому розрахунку (певні періоди) відсутня, та така процентна ставка не підлягає нарахуванню.

Судом першої інстанції не надано належної оцінки наданому позивачем розрахунку заборгованості, не перевірено та не встановлено дійсності заявлених до стягнення сум, та як наслідок стягнуто суму заборгованості, яка не підтверджена жодними належними та допустимими доказами.

Також судом першої інстанції невірно визначено початок перебігу позовної давності за вимогами і щодо повернення кожного чергового щомісячного платежу так і повного погашення кредиту. Щодо строків позовної давності за вимогами позивача про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинно обраховуватися починаючи з лютого 2009 року, коли виникла прострочена заборгованість за кредитом. Щодо строків позовної давності в частині повернення кредиту в повному обсязі, такі мають обраховуватися, починаючи із 12.09.2010 року, оскільки позивачем було змінено строки повернення кредиту у повному обсязі на підставі повідомлення-вимоги від 12.08.2010 року за № .

З огляду на це, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про початок перебігу позовної давності саме 23.09.2014 року, оскільки такий, з огляду на викладені вище факти, та наявні у матеріалах справи докази, сплив 13.09.2015 року, а позов було пред`явлено до суду позивачем 03.12.2015 року.

Представник АТ КБ ПриватБанк Паньков О.П. подав відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у якому зазначив, що не заслуговує на увагу посилання в апеляційній скарзі про те, що банком було видано кредитні кошти з порушенням банківського законодавства, а також, що апелянт не отримував кошти через касу банку та виконання даного договору неможливе через відсутність відкритого поточного рахунку.

На підтвердження видачі коштів позивачем надано доказ заяву на видачу готівки від 22.02.2008 року № 1, де п. 2.1.1. кредитного договору сторони домовилися, що для погашення заборгованості буде відкрито рахунок НОМЕР_2 , а для видачі кредитних коштів рахунок НОМЕР_3 . Як вбачається з реквізитів заяви на видачу готівки № 1 від 22.02.2008 року рахунок з якого видавались кредитні кошти зазначено НОМЕР_3 , заява підписана апелянтом, та в призначені платежу вказано, що це кошти за кредитними договором № 02/08/52МК01 від 21.02.2008 року. Отже, ці умови були домовленістю сторін, що підтверджують отримання коштів. Крім того апелянтом жодним чином не пояснює які його права при цьому порушенні.

Заява на видачу готівки від 22.02.2008 року за № 1 була оформлена відповідно до вимог Інструкції, містить обов`язкові реквізити, передбачені Інструкцією, а саме: дата здійснення операції, зазначення платника та отримувача, дані паспорта особи отримувача або документа, що його замінює, сума касової операції, підписи платника або отримувача та працівників банку.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що банком пропущений строк позовної давності для звернення до суду, однак у п. 6.8 кредитного договору, зазначено, що сторони керуючись ст. 259 ЦК України дійшли згоди про збільшення строку позовної давності до 5 років. Останній платіж по кредиту був здійсненний 10.10.2013 року та 23.09.2014 року, що підтверджується розрахунком. Попередні платежі які здійснював апелянт переривали строки позовної давності та перерви між ними не перевищували 5 річного строку позовної давності.

У судовому засіданні представник АТ КБ ПриватБанк адвокат Паньков О.П. апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній. Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кметика В.Я. не визнав, вважаючи рішення суду першої інстанції, в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами, законним та обґрунтованим.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу АТ КБ ПриватБанк не визнав, а свою апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній, вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та не обґрунтованим.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги АТ КБ ПриватБанк та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 21.02.2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 02/08/52МК01, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 36500,00 доларів США зі сплатою 16 % річних з кінцевою датою погашення - 20.02.2013 року, і зобов`язувався повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитним коштами в строки та порядку, встановлені договором. Кредит видано на споживчі цілі (т. 1 а.с. 10-12)

Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, що стверджується заявою на видачу готівки (т.1, а.с.14).

При порушені позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених договором, сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі 0,2% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який виплачується пеня (п.6.1 договору) (т. 1 а.с. 12).

Строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки- пені, штрафів встановлюється сторонами тривалістю 5 років (п.6.8 договору) (т.1, а.с.12).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 21.02.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 02/08/52MK01, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором (т.1 а.с. 15).

Поручитель і боржник відповідаю перед кредитором за виконання обов`язків за кредитним договором як солідарні боржники, в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені, та інших платежів, відшкодування збитків. (п. 2 договору поруки).

Відповідно до п. 9 договору поруки № 02/08/52MK01 від 21.02.2008 року цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором.

21.02.2008 року ПАТ КБ Приват Банк і ОСОБА_1 уклали договір застави № 02/08/52МК01, згідно якого останній надав в заставу належне йому майно, а саме: автомобіль DAF (модель: 85 CF 380, рік випуску: 2000 р., тип ТЗ сідловий тягач Е, № кузова/шасі: НОМЕР_4 , реєстраційний номер: НОМЕР_5 ) та н/причіп TRAILOR (модель: S383ELIL, рік випуску: 1990 р., тип ТЗ: н/причип фургон-ізотерм Е № кузова/шасі: НОМЕР_6 , реєстраційний номер: НОМЕР_7 , т. 1 а.с.54-56), а також клавіші YAMAHA PSR 79; саксофон Alt Super Classic, жовтого кольору; акустична система: колонки (5шт) 700ВТ, музичний пульт Behringer Europack UB1832 FX-PRO ; підсилювач MAGNUM C 0,6; вітальня (6 секцій), коричневого кольору 2006р.в.; м`яка частина бежевого кольору 2007 р.в.; кухонний гарнітур, білого кольору 5 секцій, 2006р.в.; морозильна камера FustNovomatik TF115-18, білого кольору, 2005 р.в.; комп`ютер: процесор Pentium 1,6 Ггц, 1GB ОЗУ, монітор Samsung SyncMaster 202B, колір металік, 2007 р.в.; принтер Canon MP 210, три в одному, білого кольору, 2007 р.в.; телевізор Samsung CS-21Z50ZQQ, 2006 р.в.; пральна машина Indesit WT82, білого кольору, 2006 р.в.

20 жовтня 2015 року банк направив рекомендованим листом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 повідомлення про погашення суми заборгованості в розмірі 96199,87 дол США на виконання умов кредитного договору (т.1 а.с. 7-9).

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 19.11.2015 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором, укладеним 21.02.2008 року, становила 101279, 29 доларів США, з яких: 25303, 44 доларів США - заборгованість за кредитом, 34434, 47 доларів США - проценти за користування кредитом, 36708, 60 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи - 10, 46 доларів США (фіксована частина) та 4822, 33 доларів США (процентна складова) по офіційному курсу 23,91грн.

Під час розгляду справи в апеляційній інстанції представником ОСОБА_1 адвокатом Кметик В.Я. було долучено копію справи № 2-474/2009 року (зі згоди представника банку), згідно якої встановлено, що у жовтні 2009 році ПАТ КБ ПриватБанк звернувся із позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на заставне майно, в рахунок погашення заборгованості у сумі 32894,85 дол. США відповідно до кредитного договору № 02/08/52МК01 від 21.02.2008 року.

Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 21 грудня 2009 року позовні вимоги задоволено.

Передано в заклад ЗАТ КБ ПриватБанк шляхом вилучення у ОСОБА_1 мешканця АДРЕСА_1 належне йому на праві власності заставне майно, а саме: клавіші YAMAHA PSR 79; саксофон Alt Super Classic, жовтого кольору; акустична система: колонки (5шт) 700ВТ, музичний пульт Behringer Europack UB1832 FX-PRO ; підсилювач MAGNUM C 0,6; вітальня (6 секцій), коричневого кольору 2006р.в.; м`яка частина бежевого кольору 2007 р.в.; кухонний гарнітур, білого кольору 5 секцій, 2006р.в.; морозильна камера FustNovomatik TF115-18, білого кольору, 2005 р.в.; комп`ютер: процесор Pentium 1,6 Ггц, 1GB ОЗУ, монітор Samsung SyncMaster 202B, колір металік, 2007 р.в.; принтер Canon MP 210, три в одному, білого кольору, 2007 р.в.; телевізор Samsung CS-21Z50ZQQ, 2006 р.в.; пральна машина Indesit WT82, білого кольору, 2006 р.в., автомобіль DAF (модель: 85 CF 380, рік випуску: 2000р., тип ТЗ сідловий тягач Е, № кузова/шасі: НОМЕР_4 , реєстраційний номер: НОМЕР_5 ) та н/причіп TRAILOR (модель: S383ELIL, рік випуску: 1990 р., тип ТЗ: н/причипіп фургон-ізотерм Е № кузова/шасі: НОМЕР_6 , реєстраційний номер: НОМЕР_7 ), а також майно яке описане в договорі застави № 02/08/52МК01 від 21.02.2008 року.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 02/08/52МК01 від 21.02.2008 року в сумі 32894,85 доларів США, звернуто стягнення на: клавіші YAMAHA PSR 79; саксофон Alt Super Classic, жовтого кольору; акустична система: колонки (5шт) 700ВТ, музичний пульт Behringer Europack UB1832 FX-PRO ; підсилювач MAGNUM C 0,6; вітальня (6 секцій), коричневого кольору 2006р.в.; м`яка частина бежевого кольору 2007 р.в.; кухонний гарнітур, білого кольору 5 секцій, 2006р.в.; морозильна камера FustNovomatik TF115-18, білого кольору, 2005 р.в.; комп`ютер: процесор Pentium 1,6 Ггц, 1GB ОЗУ, монітор Samsung SyncMaster 202B, колір металік, 2007 р.в.; принтер Canon MP 210, три в одному, білого кольору, 2007 р.в.; телевізор Samsung CS-21Z50ZQQ, 2006 р.в.; пральна машина Indesit WT82, білого кольору, 2006 р.в., автомобіль DAF (модель: 85 CF 380, рік випуску: 2000р., тип ТЗ сідловий тягач Е, № кузова/шасі: НОМЕР_4 , реєстраційний номер: НОМЕР_5 ) та н/причіп TRAILOR (модель: S383ELIL, рік випуску: 1990 р., тип ТЗ: н/причипіп фургон-ізотерм Е № кузова/шасі: НОМЕР_6 , реєстраційний номер: НОМЕР_7 ), а також майно яке описане в договорі застави № 02/08/52МК01 від 21.02.2008 року, шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладення заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ЗАТ КБ ПриватБанк судовий збір в сумі 1700 грн., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120 грн (т.2, а.с. 53-69).

Дане рішення вступило в законну силу і сторонами не оскаржувалось.

На виконання вищевказаного рішення суду був виданий виконавчий лист № 2-472/2009 від 21 грудня 2009 року (т. 1 а.с. 53). Доказів про те, що дане рішення суду виконано в повному обсязі чи частково матеріали справи не містять.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Частиною другою статті 1 Закону України Про заставу встановлено, що у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Отже, заставодавець відповідає перед заставодержателем за виконання боржником основного зобов`язання винятково в межах вартості предмета застави.

Згідно з положенням статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 81 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Подаючи позов ПАТ КБ Приват Банк просив стягнути 25303,44 долари США заборгованість за кредитом, яка залишилась непогашеною.

Враховуючи вищенаведені норми закону, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правомірно у даній частині задовольнив позовні вимоги та стягнув із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ ПриватБанк 25303,44 долари США тіла кредиту.

Не заслуговує на увагу посилання апелянта ОСОБА_1 про те, що йому, як клієнту, не відкривався поточний рахунок НОМЕР_1 , кредитні кошти туди не перераховувались, домовленості про це між сторонами не досягнуто, кредитні кошти в іноземні валюті він, готівкою через касу банку не отримував і отримати не міг, оскільки спростовуються заявою останнього на видачу готівки від 22.02.2008 року № 1 та п. 2.1.1. кредитного договору, де сторони домовилися, що для погашення заборгованості буде відкрито рахунок НОМЕР_2 , а для видачі кредитних коштів рахунок НОМЕР_3 . Як вбачається з реквізитів заяви на видачу готівки № 1 від 22.02.2008 року рахунок з якого видавались кредитні кошти зазначено НОМЕР_3 , заява підписана ОСОБА_1 , та в призначені платежу вказано, що це кошти за кредитними договором № 02/08/52МК01 від 21.02.2008 року.

Також п. 3 Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою НБУ № 768/8089 від 05.09.2003 року встановлено порядок і вимоги щодо здійснення банками, їх філій та відділеннями касових операцій у національній та іноземній валютах, регулює взаємовідносини банків із територіальними управліннями НБ, іншими банками та клієнтами з цих питань.

До касових операцій, які регулюються цією Інструкцією належать: видача готівки національної та іноземної валюти клієнтам з їх рахунків за видатковими касовими документами через касу банку або із застосуванням платіжних карток з їх рахунків чи відповідного рахунку банку через його касу або банкомат.

Відповідно до розділу III гл. 1 п.1 Інструкції до касових документів, які оформляються згідно касовими операціями належить і заява на видачу готівки.

Отже, при оформлені заяви на видачу готівки від 22.02.2008 року ОСОБА_4 були дотримані всі вимоги.

Крім того, ОСОБА_1 спірний договір не оспорював, а навпаки проводив часткове погашення заборгованості в період з лютого 2008 року до 23.09.2014 року.

Заява на видачу готівки від 22.02.2008 року за № 1 була оформлена відповідно до вимог Інструкції, містить обов`язкові реквізити, передбачені Інструкцією, а саме: дата здійснення операції, зазначення платника та отримувача, дані паспорта особи отримувача або документа, що його замінює, сума касової операції, підписи платника або отримувача та працівників банку, чим спростуються доводи апеляційної скарги.

Крім того, апелянт ОСОБА_1 не підтвердив жодним доказом порушення його прав.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення тіла кредиту слід залишити без зміни.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.

Із позовної заяви вбачається, та підтверджено в судовому засіданні представником банку, що сума пені за порушення умов кредитного договору нарахована відповідачу у розмірі 877702,63 грн за період з грудня 2009 по грудень 2015 роки.

Отже, враховуючи вище згадані норми законодавства та спеціальний строк позовної давності щодо стягнення пені в один рік перед зверненням банку до суду. В зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що із ОСОБА_1 слід стягнути в користь банку 125,386 грн за неналежне виконання кредитного договору, передбаченого п. 6.1.

Після закінчення строку дії кредитного договору та після звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення повного розміру кредитної заборгованості згідно рішення суду, право кредитора нараховувати передбачені договором платежі (як проценти, так і неустойку) за кредитом припинилися й банк мав право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, пені та штрафу, про що вказано у правових висновках Великої Палати Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

Враховуючи те, що рішенням Козівського районного суду від 21 грудня 2009 року вирішено звернути стягнення на заставне майно для погашення заборгованості по спірному кредитному договору в розмірі 905,82 дол США по процентах, а позов пред`явлено до суду у грудні 2015 року із зазначенням суми заборгованості по процентах 34434,47 дол США, колегія суддів вважає безпідставним.

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Отже, у цій справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України на нарахування процентів в сумі 31269,49 дол США, однак таких вимог не було заявлено банком при звернені до суду у грудні 2015 року.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Виходячи з приписів ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, а поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу, про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Таким чином, вимоги до поручителя банк мав право заявити до спливу шести місяців з моменту винесення рішення Козівським районним судом Тернопільської області від 21 грудня 2009 року, тобто до 21 червня 2010 року, оскільки банк змінив строк повернення кредитних коштів, тому ПАТ КБ ПриватБанк пропустив встановлений статтею 559 ЦК України строк на пред`явлення позову до поручителя з врахуванням звернення до суду з позовом у грудні 2015 року.

За таких обставин, у зв`язку з пропуском шестимісячного строку пред`явлення вимоги до поручителя, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Відтак, колегія судді вважає, що рішення суду в частині стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № 02/08/52МК01 від 21.02.2008 року у розмірі 59737,91 доларів США та стягнення судового збору слід скасувати відповідно до п.п.1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 відмовити .

Доводи представника апелянта ОСОБА_1 адвоката Кметика В.Я. щодо порушення банком строків позовної давності передбачених ст. 256, 258 ЦК України, не заслуговують на увагу, оскільки вимога відповідачем була направлена у жовтні 2015 року, а позов подано до суду -грудень 2015 року. Крім того, при укладенні кредитного договору сторони дійшли згоди щодо збільшення строку позовної давності до п`яти років. Останні платежі по погашенню заборгованості по кредитному договору ОСОБА_1 проводив 10.10.2013 та 23.09.2014 року

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі змісту статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі Проніна проти України).

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам. Так, позов було пред`явлено на суму 101279,29 доларів США, а рішенням суду задоволено частково на суму 28468,42 доларів США, тобто 28,11%. Судовий збір за подачу апеляційної скарги було сплачено ОСОБА_1 у сумі 16068,75 грн, тому стягненню з АТ КБ Приват Банк на користь ОСОБА_1 підлягає сума у розмірі (16068,75 х 28.11%) = 4516,93 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 376, 381, 382, 383, 384,389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк та представника ОСОБА_1 адвоката Кметик Віталія Ярославовича - задовольнити частково.

Рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 17 вересня 2020 року в частині стягнення відсотків за користування кредитним договором із ОСОБА_1 змінити, зменшивши суму стягнення відсотків за користування кредитним договором із 34434.47 дол США до 3164,98 дол США.

Рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 17 вересня 2020 року в частині відмови стягнення пені із ОСОБА_1 в користь АТ КБ Приватбанк скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 ) в користь АТ КБ Приватбанк (01001, м Київ, вул Грушевського, 1 д, код ЄДРПОУ 3 373284) 125386,69 грн. пені.

В решті рішення суду щодо ОСОБА_1 залишити без зміни.

Рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 17 вересня 2020 року в частині стягнення солідарно із ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором № 02/08/52 МК01 від 21.02.2008 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог АТ КБ Приватбанк до ОСОБА_3 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 02/08/52 МК01 від 21.02.2008 року відмовити.

Стягнути із АТ КБ Приват Банк на користь ОСОБА_1 4516,93 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 лютого 2021 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Б.І. Сташків