РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/53/21

Номер провадження 2/495/58/2021

11 лютого 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Волкової Ю.Ф.,

із участю секретаря судового засідання Ткаченко О.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Бережної Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

встановив:

ОСОБА_1 05 січня 2021 року звернулась із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказала, що вона із відповідачем із 29 квітня 2006 року перебувають у шлюбі, від якого народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 , та знаходиться на її повному утримані та виховані. Відповідач на користь позивача не здійснює достатніх виплат для забезпечення належного рівня утримання спільної неповнолітньої дитини. Відповідач офіційно не працює, має нерегулярний, мінливий дохід, добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини відповідно до її потреб. На звернення позивачки в усній формі, щодо отримання грошових коштів на утримання дитини відповідач позитивно не реагує. Позивачка з метою захисту прав та законних інтересів неповнолітньої дитини просить у судовому порядку призначити щомісячну виплату відповідачем 3 000 грн аліментів.

У відзиві на позов від 21 січня 2021 року ОСОБА_2 позовні вимоги визнав частково - просив призначити щомісячну виплату аліментів у сумі 1 197 грн 50 коп. Свою позицію обґрунтував тим, що розмір вказаних аліментів відповідає вимогам статті 184 Сімейного кодексу України (далі - СК України): 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У частині стягнення решти суми заперечив, оскільки позивач не надала жодних письмових доказів на підтвердження у відповідача доходу, який би дозволив виплачувати аліменти на утримання дитини. В умовах запровадження карантинних заходів та території країни, позивач позбавлений можливості отримувати дохід за професією (будівельник, майстер внутрішніх оздоблювальних робіт). Інформація, на яку посилається позивач, є лише припущеннями та міркуваннями. Зазначив, що проживає у місті Білгород-Дністровський, а тому є безпідставним посилання ОСОБА_1 на середню заробітну плату у галузі будівництва по місту Одеса. Доводи щодо наявності у відповідача прав власності на об`єкт нерухомості - чотирикімнатну квартиру ( АДРЕСА_1 ) останній не заперечує, однак вказує, що у зазначеній квартирі проживає позивачка та малолітній син подружжя, родичі (батьки) позивачки. Вказане свідчить, що жодного доходу від володіння вказаним майном відповідач не отримує.

Також зазначив, що незважаючи на непорозуміння з позивачем, відповідач приймає активну участь у вихованні спільної дитини, не ухиляється від сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

У відповіді на відзив від 29 січня 2021 року ОСОБА_1 вказала, що карантинні обмеження не стосуються будівельних робіт на території країни, а отже не можуть вважатись підставами для зменшення розміру аліментів. Надана довідка податкового органу про відсутність доходу свідчить лише про відсутність офіційних доходів. Вказала, що відповідач виконує оплачувану роботу без офіційного працевлаштування; статус безробітного не підтвердив.

Керуючись вказаними доводами та доводами позовної заяви просить позов задовольнити уцілому.

У запереченні на відповідь на відзив від 02 лютого 2021 року ОСОБА_2 , посилаючись на аналогічні доводи, зазначені у відзиві на позов, просив врахувати відсутність доказів про отримання ним доходів та, керуючись статтею 184 СК України, просив призначити мінімальний розмір аліментів - 1 197 грн 50 коп.

Рух справи у суді.

Ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 січня 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Розгляд справи по суті призначено на 26 січня 2021 року, відкладено на 11 лютого 2021 року.

У судове засідання 11 лютого 2021 року відповідач не прибув, у заявах від 25 січня, 10 лютого 2021 року просив справу розглядати за його відсутності.

Фактичні обставини справи.

29 квітня 2006 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, від якого у подружжя має неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказані обставини підтверджено копіями свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (арк. спр. 4, 5). Отже, судом встановлено, що ОСОБА_2 є батьком неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Станом на дату звернення із даним позовом до суду, позивач і відповідач перебувають у процесі розірвання шлюбу та поділу майна подружжя.

Неповнолітній ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю, що сторони не заперечують і не спростовують відповідними доказами.

Норми права, які застосував суд.

Згідно із статтею 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Проживання окремо не звільняє від виконання цього обов`язку. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою. Платник аліментів зобов`язаний роботи все можливе для того, щоб його заробіток (доходи) були достатніми для власного утримання та утримання дітей, за належний розвиток яких він відповідальний як батько.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно із частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Частина перша статті 182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини другої статті 182 СК мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною дев`ятою статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Як визначено пунктом 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на дітей можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відтак, відповідач не позбавлений обов`язку утримувати свого малолітнього сина.

Враховуючи обставини справи, положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини пов`язані зі сплатою аліментів, виходячи із засад справедливості та захисту прав неповнолітньої дитини, з врахуванням того, що приймати участь в утриманні дітей повинні двоє батьків, беручи до уваги вимоги частини другої статті 182 СК України, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на отримання неповнолітнього сина д досягнення останнім повноліття.

Визначаючи суму, належну до виплати, суд керується таким.

Вимогами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач на обґрунтування доводів про отримання відповідачем щомісячного доходу у сумі 15 000 грн не надала, достатніх та належних доказів. Водночас, відповідач надав суду відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів від 18 січня 2021 року за період із 01 січня 2019 року по 31 грудня 2020 року (арк. спр. 25), відповідно до яких за вказаний період у відповідача відсутні доходи.

Однак, суд звертає увагу, що ОСОБА_2 не надав доказів про встановлення йому статусу безробітного у порядку статті 43 Закону України «Про зайнятість населення». Не спростував здатності приступити до роботи (працездатного віку, стану здоров`я).

На переконання суду, відсутність відомостей у податкового органу про отримані ОСОБА_2 доходи за достатньо значний період (січень 2019 року - грудень 2020 року) загалом не свідчать про відсутність у відповідача будь-якого заробітку, а вказують на альтернативні його види (зокрема, без офіційного працевлаштування, на підставі усних цивільно-правових угод).

При цьому суд враховує, що відсутність і доходів і заробітків у відповідача протягом двох років поспіль могло б свідчити про вкрай важке матеріальне становище останнього та становити загрозу його здоров`ю та життю. Однак, про вказані обставини відповідач не заявив, відповідних доказів не надав.

Керуючись наведеним, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову: стягнення аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у сумі 1 500 грн щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 05 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Розподіл судових витрат

Згідно із частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 908 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Керуючись статтями 180-182,81, 184, 191 СК України, ст.ст.4, 12-13, 258, 259, 263, 265, 268, 354, 430 ЦПК України

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 500 грн (одна тисяча п`ятсот грн) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 05 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 908 грн (дев`ятсот вісім грн).

Рішення суду у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня виготовлення його повного тексту.

Повний текст судового рішення виготовлено 15 лютого 2021 року.

Суддя Ю.Ф. Волкова