КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №755/327/21

11 лютого 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Гоін В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_1 адвоката Проніна Євгена Ігоровича на ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 06 січня 2021 року про відмову у забезпеченні позову, ухвалену під головуванням судді Виниченко Л.М., у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

в с т а н о в и в:

05 січня 2021 року представник заявника ОСОБА_1 адвокат Пронін Євген Ігорович звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про забезпечення цивільного позову до його пред`явлення, шляхом зобов`язання Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації відібрати від матері ОСОБА_2 малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та передати дитину батьку ОСОБА_1 до моменту прийняття рішення за майбутнім позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання виконання умов договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків від 20.08.2020 року в натурі.

На обґрунтування вимог заяви зазначав, що ОСОБА_1 збирається звернутись до суду з позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання виконання умов договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків від 20.08.2020 року.

Зазначає, що 20 серпня 2020 року між ОСОБА_1 та його колишньою дружиною ОСОБА_2 на добровільних засадах було укладено нотаріально посвідчений договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків у відношенні спільного малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Орієнтовно 31.12.2020 року ОСОБА_2 незаконно вивезла спільного із заявником сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 до Російської Федерації, до міста Санкт-Петербург. Заявник зазначає, що дозволу на виїзд дитини не давав.

03 січня 2021 року, о 20 годині 00 хвилин, ОСОБА_2 не передала дитину заявнику, як цього вимагає графік побачень. В цей же день ОСОБА_1 надійшло повідомлення від ОСОБА_2 , в якому вона зазначила, що перебуває разом із їх спільною дитиною у Російській Федерації в місті Санкт- Петербург.

Зазначає, що забезпечення майбутнього позову саме шляхом вилучення дитини від матері та передачі сина батьку до моменту вирішення спору про зобов`язання виконання умов договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків від 20.08.2020 року надасть можливість батьку здійснювати лікування сина відповідно до рекомендацій лікарів, що відповідає інтересам дитини.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 січня 2021 року у задоволені заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особо: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 13 січня 2021 року представником заявника ОСОБА_1 адвокатом Проніним Євгеном Ігоровичем була подана апеляційна скарга, в якій він просив скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 06 січня 2021 року та постановити нову ухвалу про задоволення заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про забезпечення позову до подання позовної заяви та забезпечення майбутнього позову шляхом зобов`язання Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації відібрати від матері ОСОБА_2 малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та негайну передачу його батьку - ОСОБА_1 до моменту прийняття рішення за позовом про зобов`язання виконання умов договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків від 20.08.2020 року в натурі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є незаконною та необгрунтованою. Під час розгляду заяви про забезпечення позову судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, хвала постановлена з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню.

Зазначає, що з 14.02.2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у законному шлюбі, який згодом було розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/19669/19 від 01.06.2020 року. ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя народилась дитина - син ОСОБА_3 .

20.08.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено нотаріально посвідчений договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків у відношенні спільної дитини.

Вказує на те, що ОСОБА_2 не дотрималась вимог договору, який був укладений 20.08.2020 року та 03.01.2021 року повідомила заявника, що передавати дитину батьку не буде та перебуває разом з дитиною на території Російської Федерації.

Заявник зазначає , що категорично заперечував проти можливості виїзду дитини за кордон, мотивуючи це тим, що турбується про здоров`я сина, так як наявне направлення лікаря на госпіталізацію дитини на грудень - січень 2020-2021 року.

Посилається на те, що в провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває цивільна справ №752/6099/20 за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляла самостійних вимог: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та відібрання дитини від батька без позбавлення його батьківських прав, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляли самостійних вимог: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Обухівської міської ради про визнання місця проживання дитини з батьком. Отже питання про вирішення місця проживання дитини на даний час не вирішено, а отже мати не могла без згоди батька та поза його волею вивозити дитину за кордон.

Вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що заява про забезпечення позову не пов`язана з позовними вимогами, з якими заявник має намір звернутися до суду є помилковим, так як в майбутньому позові заявник має намір зобов`язати ОСОБА_2 виконати п. 2.1. договору щодо здійснення батьками прав та виконання обов`язків, а вказані вище дії ОСОБА_2 щодо не повернення сина батькові та вивезення його за межі України без згоди батька дають заявнику обгрунтовані підстави стверджувати, що існує ризик того, що ОСОБА_2 буде проігноровано та не буде виконано майбутнє рішення суду у даній справі .

Помилковим вважає висновок суду першої інстанції про те, що при розгляді заяви про забезпечення позову відкидається можливість застосування ч.1 ст. 170 СК України під час розгляду заяви про забезпечення позов, так як відповідно до положень вказаної статті, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або від одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п.2-5 ч.1 ст. 164 СК України, а також у інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя , здоров`я і морального виховання.

Наголошує на тому, що відповідно до вимог ч.1 ст. 285 ЦПК України судовими рішеннями є ухвали, рішення, постанови, судові накази. Частина 1 ст. 170 СК України не містить прямої заборони на прийняття судом першої інстанції процесуального рішення про відібрання дитини у одного з батьків на підставі ухвали суд в порядку забезпечення позову.

З урахуванням зазначеного та вимог ст.ст. 149, 150 ЦПК України, ст.ст. 3, 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ст. 141 СК України, вважає, що наявні правові підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

В судове засіданні заявникОСОБА_1 та його представник адвокат Пронін Євген Ігорович не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені, причин неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

ОСОБА_2 , її представник адвокат Комлєв Сергій ВІалерійович та представник Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи судом повідомлялись у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви способом зобов`язання Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації відібрати від матері ОСОБА_2 малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та передати дитину батьку ОСОБА_1 до моменту прийняття рішення за майбутнім позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання виконання умов договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків від 20.08.2020 року в натурі, представник заявника ОСОБА_1 адвокат Пронін Євген Ігорович посилався на те, що існує серйозний ризик того, що ОСОБА_2 буде проігноровано та не виконане майбутнє рішення суду у цій справі, так як вже зараз ОСОБА_2 не виконує умови вказаного договору, без згоди батька вивезла дитину за межі території України.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особо: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про забезпечення позову до подання позовної заяви , суд першої інстанції посилався на те, що забезпечення позову способом зобов`язання Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації відібрати від матері ОСОБА_2 малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та передати дитину батьку ОСОБА_1 до моменту прийняття рішення за майбутнім позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання виконання умов договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків від 20.08.2020 року в натурі, не направлене на забезпечення виконання можливого рішення суду у справі за майбутнім позовом про зобов`язання виконання умов договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків від 20.08.2020 року в натурі, так як зі змісту вказаного договору вбачається, що за його мовами визначено графік побачень батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з їх сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначав також, що між батьками у іншому позовному провадженні в Голосіївському районом суді м. Києва розглядається цивільна справа про визначення місця проживання дитини, тобто, між сторонами існує спір щодо місця проживання сина з батьком чи з матір`ю. Вказував, що ч.1 ст. 170 СК України, на яку заявник посилався, як на підставу для задоволення заяви про забезпечення позову, визначає підстави для відібрання дитини від одного батьків на підставі рішення суду, ухваленого за результатами вирішення спору, а не в порядку забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про забезпечення позову до подання позовної заяви вказаним способом, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Згідно вимог п.3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: встановленням обов`язку вчинити певні дії, разі якщо спір виник з сімейних правовідносин.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Також заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції вірно зазначив, що обраний заявником вид забезпечення майбутнього позову способом зобов`язання Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації відібрати від матері ОСОБА_2 малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та передати дитину батьку ОСОБА_1 до моменту прийняття рішення справі не направлений на виконання можливого рішення суду у справі за майбутнім позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання виконання умов договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків від 20.08.2020 року, який визначає порядок здійснення батьками батьківських обов`язків щодо спільної дитини малолітнього ОСОБА_3 .

Доводи апеляційної скарги про неправильність висновку суду першої інстанції про те, що заява про забезпечення позову не пов`язана з позовними вимогами, з якими заявник має намір звернутися до суду, так як в майбутньому позові заявник має намір зобов`язати ОСОБА_2 виконати п. 2.1. договору щодо здійснення батьками прав та виконання обов`язків, а вчинені ОСОБА_2 дії щодо не повернення сина батькові та вивезення його за межі України без згоди батька дають заявнику обгрунтовані підстави стверджувати, що існує ризик того, що ОСОБА_2 буде проігноровано та не буде виконано майбутнє рішення суду у даній справі, колегія суддів відхиляє, так як предметом спору у майбутньому позові заявник визначає зобов`язання ОСОБА_2 щодо виконання умов договору, укладеного між ними, як батьками, щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків від 20.08.2020 року. Вказаний договір передбачає графік спілкування дитини з обома батьками і не передбачає таких умов, як відібрання дитини у одного з батьків і передачу її іншому .

У випадку незаконного вивезення дитини за межі України одним із батьків, інший має право звернутись до суду з відповідним позовом про повернення дитини.

Доводи апеляційної скарги про помилковість висновку суду першої інстанції про те, що при розгляді заяви про забезпечення позову відкидається можливість застосування ч.1 ст. 170 СК України під час розгляду заяви про забезпечення позову, так як відповідно до положень вказаної статті, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або від одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п.2-5 ч.1 ст. 164 СК України, а також у інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя , здоров`я і морального виховання, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п.п.2-5 ч.1 ст.164 цього Кодексу, а також і інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

Пункти 2-5 ч.1 ст. 164 СК України визначають, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною ; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

З огляду на положення вказаних норм матеріального права, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно зазначив в оскаржуваній ухвалі, що вони підлягають застосуванню при вирішенні спору про відібрання дитини чи позбавлення батьківських прав у позовному провадженні і не можуть бути застосовані при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що ч.1 ст. 170 СК України може бути застосована при вирішенні заяви про забезпечення позов, так як відповідно до вимог ч.1 ст. 285 ЦПК України судовими рішеннями є ухвали, рішення, постанови, судові накази. Частина 1 ст. 170 СК України не містить прямої заборони на прийняття судом першої інстанції процесуального рішення про відібрання дитини у одного з батьків на підставі ухвали суду в порядку забезпечення позову, з огляду на те, що в ч.1 ст. 170 СК України чітко зазначено, що суд може постановити рішення, а не судове рішення, яким є ухвала, рішення, постанова, судовий наказ.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала Дніпровського районного суду м.Києва від 06 січня 2021 року про відмову у забезпеченні позову постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника заявника ОСОБА_1 адвоката Проніна Євгена Ігоровича.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 адвоката Проніна Євгена Ігоровича залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 06 січня 2021 року про відмову у забезпеченні позову залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2021 року.

Головуючий: Судді: