Провадження №2/932/4430/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«02» лютого 2021 року м.Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого:судді Цитульського В.І.,

за участю секретаря: Батіщєвої К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В:

До Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська у листопаді 2020 року надійшла вищезазначена позовна заява яка була розподілена для розгляду судді Цитульському В.І. та яким 20.10.2020 прийнято справу до свого провадження, вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

До судового засідання сторони будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Стислий виклад позиції позивача зазначеної у позові.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 12.05.2020 державним реєстратором на підставі постанови про арешт майна боржника від 12.05.2020 було внесено відомості про накладення арешту на нерухоме майно розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . З огляду на те, що вказаний арешт унеможливлює реалізацію прав власника визначених законодавством України та приймаючи до уваги відсутність позасудового механізму скасування арешту, що вбачається з відповіді начальника ВПВР УЗПВР у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) Подолянко І., вважав за необхідне звернутися до суду з даним позовом.

Фактичні обставини встановлені судом.

Відповідно до копії договору іпотеки №170/020307 від 02.03.2007, ТОВ «БМ Банк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (іпотекодавець) дійшли згоди, що остання передає в іпотеку ТОВ «БМ Банк» за для забезпечення належного виконання зобов`язань за Кредитним договором 170/020307 від 02.03.2007, нерухоме майно (приміщення магазину №6 та павільйон), що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з вказаним договором, іпотекодержатель може звернути стягнення на іпотечне майно на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Згідно з копією договору про відступлення прав за Договором іпотеки №170/020307 укладеним між АТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 від 12.09.2019, АТ «ВТБ Банк» відступило право вимоги на користь ОСОБА_1 за Договором іпотеки №170/020307 та Кредитним договором №170/020307 від 02.03.2007. Відповідно до вказаного договору, АТ «ВТБ Банк» перейшло право вимоги за Договором іпотеки №170/020307 та Кредитним договором №170/020307 від 02.03.2007 на підставі Договору про відступлення права вимоги укладеного між ТОВ «БМ Банк» та АТ «ВТБ Банк» від 13.09.2018.

На підставі цього договору в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були внесені зміни та іпотекодержателем визначено ОСОБА_1 .

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за запитом по реєстраційному номеру нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , 12.05.2020 державним реєстратором Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) м.Київ внесено до реєстру нерухомого майна обтяження - арешт. Номер запису про обтяження - 26148831, особа, майно якої обтяжено ОСОБА_2 .

Із копії вказаного витягу також вбачається, що позивач як іпотедержатель звернув стягнення та набув право власності на майно 06.10.2020.

Згідно з відповіддю начальника ВПВР УЗПВР у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) Подолянко І. на запис адвоката, у Відділу відсутні підстави для задоволення заяви про скасування обтяження (номер запису про обтяження - 26148831, виконавче провадження №48481428, стягувач ПАТ «БМ Банк», боржника ОСОБА_2 ) у зв`язку з тим, що підстави зазначені в заяві не входять до переліку визначеному у ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження».

Норми права, що застосував суд.

Відповідно до ч.4,5 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

За приписами Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути накладено на майно боржника з метою його подальшої реалізації.

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно приписів ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом;

Відповідно до другого речення ч.1 ст.24 Закону України «Про іпотеку» якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оцінка суду.

Із встановлених обставин, враховуючи вказані норми закону вбачається, що майно було обтяжено за виконанням грошового зобов`язання боржника та іпотекодавця ОСОБА_2 .

Іпотекодержатель ОСОБА_1 звернув стягнення на майно та набув його у власність. Правомірність такого набуття презюмується.

Відтак підстави для обтяження такого майна в межах виконавчого провадження відпали.

Наявність арешту порушує право власності позивача на майно.

На таке майно не можуть претендувати інші кредитори (якщо такі наявні), адже іпотека дає першочергове право задовільнити грошові вимоги іпотекодержателю.

Оскільки у даному випадку відсутні підстави за якими виконавець може скасувати арешт, такий арешт може бути скасованим виключно в судовому порядку.

Крім того, враховуючи, що відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням, то слід виходити з того, що й право вимоги за основним зобов`язанням набув позивач. Проте, навіть у випадку заміни стягувача у виконавчому провадженні, в якому накладено арешт на майно, підстав для скасування арешту виконавцем не буде.

Тобто єдиний спосіб скасувати арешт це подання позову до суду.

Із викладеного також вбачається, що ані права боржника, який на даний час не є власником майна, ані права стягувача, який на даний час відступив право вимоги не можуть бути порушені рішенням у даній справі.

Відтак заявлені вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.12, 76 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», ЗУ «Про іпотеку», суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про зняття арешту з майна, - задовольнити.

Скасувати арешт накладений постановою про арешт майна боржника від 12.05.2020 серія та номер 48481428 відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (номер запису про обтяження 36467926 від 12.05.2020, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 52205561 від 12.05.2020) на нерухоме майно розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення суду складено та проголошено 02.02.2021.

Суддя: В.І.Цитульський