Справа № 761/2330/18
Провадження № 2/761/233/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Мальцева Д.О.,

за участю секретаря Венгерчук В.В.

представник позивача ОСОБА_1

представники відповідача Дубовик А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва, в залі судових засідань, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Фонду соціального страхування України про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на займані посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в якому просила визнати звільнення з роботи незаконним та скасувати наказ про звільнення, поновити її на роботі, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

На обґрунтування позову зазначила, що відповідно до наказу № 433-к від 03.10.2016 була прийнята на посаду головного спеціаліста відділу ведення обліку страхувальників Фонду та взаємодії з Пенсійним фондом управління бюджету головного фінансово-економічного Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України. 29.12.2017 р. її звільнили з роботи п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважає дане звільнення таким, що не відповідає вимогам чинного трудового законодавства з наступних підстав. У зв`язку з проведенням реорганізації шляхом злиття Фондів, всіх працівників з 01.08.2017 р. відповідно до п.6 ст. 36 КЗпП України переведено до Фонду соціального страхування України. 12.09.2017 р. Правлінням Фонду соціального страхування України було прийнято постанову № 47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» був виданий наказ № 603 «Про зміни в організації виробництва і праці». Представником управління її в усній формі було ознайомлено зі змістом вказаного наказу. Позивач вважає, що про звільнення належним чином не була попереджена, письмових повідомлень про зміни в організації виробництва і праці вона не отримувала. Вона сумлінно та професійно виконувала покладені на неї обов`язки трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. Вона персонально не отримувала письмове попередження про виключення із штатного розпису посади, яку вона займає, та про її звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Крім того відповідач не запропонував позивачу іншої роботи в Фонді. Натомість, як після 26.10.2017 р. так і після 02.01.2018 р. відповідач продовжував прийом на роботу працівників за наявними вакансіями.

12.02.2018 року позивачем було подано клопотання про заміну неналежного відповідача на належного, а саме просила замінити виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування України на належного відповідача Фонд соціального страхування України. (а.с. 22-23).

Також 22.02.2018 р. на адресу суду надійшла заява про уточнення позовних вимог в яких позивач просить задовольнити позовну заяву та визнати звільнення з роботи незаконним та скасувати наказ про звільнення від 22.12.2017 р. № 1002; поновити її на роботі, на посаді головного спеціаліста відділу обліку, аналізу та планування доходів управління обліку страхувальників та доходів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з 30.12.2017 р.; стягнути із відповідача суму заборгованості по заробітній платі на її користь, за час вимушеного прогулу з 30.12.2017 р. по фактичну дату винесення рішення судом, яка на дату подання позовної заяви становить - 41 090,70 грн.; покласти на відповідача витрати пов`язані з розглядом цієї позовної заяви, також витрати на професійну правничу допомогу адвоката, орієнтовна сума якої становить - 7 000 грн. (а.с. 30-37).

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25.09.2018 року відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22.01.2019 року заяву представника позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано від Фонду соціального страхування України оригінал наказу № 602 від 26.10.2017р. із відомостями щодо попередження працівників осіб про зміни в організації виробництва і праці, істотних умов праці та можливе майбутнє звільнення у зв`язку із скороченням.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22.01.2019 року залучено до участі у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Фонду соціального страхування України про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ).

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04.03.2019 року клопотання представника позивача задоволено. Призначено у справі за позовом ОСОБА_2 до Фонду соціального страхування України про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на займаній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, судово технічну експертизу документа - відомості щодо попередження осіб про зміни в організації виробництва і праці, істотних умов праці який є додатком до наказу № 603 від 26.10.2017р. , поставивши перед експертами наступні питання: 1.Чи виконувався текст на документі, в один прийом (в одну закладку) або містить додруковані фрагменти; 2.Яким розміром шрифту виконано текст документу; 3.Чи на одному і тому ж самому друкуючому пристрої виконано таблиці і тексти в них та тексти поза межами таблиці . З метою проведення судово технічної експертизи витребувано повторно оригінал додатку до наказу № 603 від 26.10.2017р. відомості щодо попередження осіб про зміни в організації виробництва і праці, істотних умов праці. Проведення експертизи доручено експертам Київської науково-дослідного інституту судових експертиз, попередивши експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України. Зупинено провадження у справі.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09.01.2020 року поновлено провадження у справі № 761/2330/18.

25.07.2018 року відповідачем подано відзив. Представник відповідача у своєму відзиві на позовну заяву вказав, що позов не визнає повністю, та просить відмовити в його задоволенні, оскільки 20.07.2017 р. директором ВД Фонду було затверджено штатний розпис виконавчої дирекції Фонду з 20.07.2017 р. у кількості 267 штатних одиниць, а 31.10.2017 р. затверджено новий штатний розпис ВД Фонду з 01.01.2018 р. у кількості 188 штатних одиниць, відповідно до довідки управління по роботі з персоналом виконавчої дирекції Фонду від 12.02.2018 р. № 66-07 засвідчує факт ліквідації департаменту бухгалтерського обліку та консолідованої звітності виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України. Натомість створений департамент фінансово-економічної діяльності, бухгалтерського обліку та консолідованої звітності з граничною чисельністю 29 штатних одиниць (а.с.65-69 т.1).

27.07.2018 року від позивача надійшла відповідь на відзив. Позивач у відповіді на відзив зазначила, що відзив відповідача не містить жодних достовірних відомостей про те, що позивача було звільнено з дотриманням вимог чинного трудового законодавства. Відповідачем не дотримано вимог ст. 43 КЗпП України щодо отримання попередньої згоди органу первинної профспілкової організації на звільнення позивача, оскільки ним не додержано строків звернення з поданням про надання такої згоди та строків звільнення після отримання згоди. Достовірність наданого відповідачем примірника наказу № 603 та додатку до нього викликає сумніви, оскільки в самому наказі не додержана порядкова нумерація пунктів (а.с.101-105 т.1).

Дослідивши матеріали справи заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу № 433-к від 03.10.2016 позивач прийнята на посаду головного спеціаліста відділу ведення обліку страхувальників Фонду та взаємодії з Пенсійним фондом управління бюджету головного фінансово-економічного Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України (а.с.10 т.1).

29.12.2017р. позивача звільнили з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.10 т.1; а.с.39 т.1).

Позивач вважає дане звільнення таким, що не відповідає вимогам чинного трудового законодавства з наступних підстав. У зв`язку з проведенням реорганізації шляхом злиття Фондів, всіх працівників з 01.08.2017 р. відповідно до п.6 ст. 36 КЗпП України переведено до Фонду соціального страхування України. 12.09.2017 р. Правлінням Фонду соціального страхування України було прийнято постанову № 47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» був виданий наказ № 603 «Про зміни в організації виробництва і праці». Представником управління її в усній формі було ознайомлено зі змістом вказаного наказу. Позивач вважає, що про звільнення належним чином не був попереджений, письмових повідомлень про зміни в організації виробництва і праці він не отримував. Вона сумлінно та професійно виконувала покладені на неї обов`язки трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. Вона персонально не отримувала письмове попередження про виключення із штатного розпису посади, яку вона займає, та про її звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Таке письмове попередження вона повинна була отримати не пізніше, ніж за два місяці до дати звільнення. Крім того відповідач не запропонував позивачу іншої роботи в Фонді. Натомість, як після 26.10.2017 р. так і після 02.01.2018 р. відповідач продовжував прийом на роботу працівників за наявними вакансіями.

Судом також встановлено, що постановою правління Фонду соціального страхування України №47 від 12.09.2017р. «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» затверджена з 01.01.2018р. гранична чисельність працівників Фонду у кількості 5192 штатних одиниці, у тому числі граничну чисельність працівників виконавчої дирекції Фонду -188 штатних одиниць. (а.с.72 т.1)

На виконання постановою правління Фонду соціального страхування України №50 від 10.10.2017р. «Про затвердження структури органів Фонду» затверджена структуру робочих органів виконавчої дирекції Фонду згідно з додатком 1 та структуру виконавчої дирекції Фонду згідно з додатком 2, яка вводиться в дію з 01.01.2018р. 31.10.2017р. затверджений відповідний штатний розпис, в якому відсутній департамент експертизи тимчасової непрацездатності, мають бути скорочені 9 посад, в тому числі посада яку займав позивач (а.с.74-86 т.1).

Гранична чисельність працівників виконавчої дирекції Фонду станом на 31.10.2017р. становила 267 штатних одиниць (облікова чисельність становила -260 осіб), станом на 01.01.2018р. - 188 штатних одиниць ( облікова -198 осіб) (а.с. 87-88 т.1).

Наказом виконавчої дирекції Фонду №603 від 26.10.2017р. «Про зміни в організації виробництва і праці» введено в дію в дію з 01.01.2018р. зміни в організації виробництва і праці, що тягнуть за собою зміну істотних умов праці, до 01.11.2017р. провести персональне попередження всіх працівників виконавчої дирекції Фонду про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням з 01.01.2018р. чисельності та штату працівників виконавчої дирекції Фонду під особистий підпис (згідно з додатком). З додатку до наказу №603 - аркуші ознайомлення працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з наказом «Про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці та скорочення чисельності працівників», вбачається, що було повідомлені всі працівника серед яких є позивач, ознайомлені 26.10.2017р. під особистий підпис про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці та скорочення чисельності працівників. Даний наказ був оголошений позивачу 26.10.2017р. про що він особисто розписався в додатку до наказу, що ним не заперечується, а отже в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, тобто позивач, був ознайомлений зі зміною в організації виробництва і праці та з майбутнім звільненням за 2 місяці. (а.с.92 т.1).

Наказом від 22.12.2017р. № 1002, позивач звільнена з посади головного спеціаліста відділу ведення обліку страхувальників Фонду та взаємодії з Пенсійним фондом управління бюджету головного фінансово-економічного Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з 29.12.2017р. у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. (а.с. 39 т.1)

На час попередження позивача про наступне вивільнення і до його звільнення з роботи в Фонді були вакантні посади: заступника директора виконавчої дирекції Фонду, директора департаменту юридичної роботи, заступника начальника відділу договірної роботи департаменту юридичної роботи, головного спеціаліста відділу правового забезпечення представництва Фонду департаменту юридичної роботи, головного спеціаліста нормативно-правового відділу департаменту юридичної роботи, головного спеціаліста відділу внутрішнього та зовнішнього аудиту департаменту аудиту, головного спеціаліста відділу організаційного забезпечення управління організації роботи, на які приймались фахівці в сфері права, економіки, обліку і аудиту та менеджменту (а.с. 96 т.1).

Директором виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України листом від 19.12.2017 №50-10-1 було доведено до відома голови Професійної спілки працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, що 12.09.2017 правлінням Фонду соціального страхування України видана постанова «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» №47, якою з 01.01.2018 року затверджена гранична чисельність працівників Фонду у кількості 5192 штатних одиниць, а на сьогодні гранична чисельність працівників Фонду складає 7988 штатних одиниць. На виконання вимог ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», попереджено про майбутні можливі зміни у структурі Фонду з 01.01.2018 року та заплановане скорочення працівників, про зміни в організації виробництва і праці, істотних умов праці (а.с.93 т.1).

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною 3 ст. 64 ГК України визначено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Скорочення чисельності або штату працівників може бути зумовлене, зокрема, вдосконаленням виробництва, суміщенням професій, зменшенням обсягу виробництва продукції, перепрофілюванням підприємства, установи, організації тощо.

Скорочення чисельності та скорочення штату - це різні поняття. Так, скорочення чисельності передбачає звільнення працівників, натомість скорочення штату - зменшення кількості або ліквідацію певних посад, спеціальностей, професій тощо. При цьому одночасно можуть вводитися інші посади, спеціальності, професії тощо, в результаті чого кількість працівників може і не зменшуватися, а в окремих випадках навіть збільшуватися.

Право визначати чисельність і штат працівників належить до компетенції саме власника підприємства або уповноваженому ним органу. Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, між інших, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до частини 2 статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

З наданих суду штатних розписів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України вбачається, що штатна чисельність працівників підприємства скоротилася з 267 штатних одиниць до 188.

За таких обставин, вбачається, що відбувся процес оптимізації Фонду соціального страхування України, мали місце зміни в організації виробництва і праці, що призвело до скорочення чисельності штатних одиниць, що згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є самостійною підставою для розірвання трудового договору.

Розірвання трудового договору з даних підстав має проводитися з дотриманням передбаченого ст. 49-2 КЗпП України порядку вивільнення працівників.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

З аналізу наведеного слідує, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу запропонувати вивільнюваному працівнику роботу яку він може виконувати за відповідною професією чи спеціальністю. З наведеного слідує, що обов`язок роботодавця запропонувати працівнику іншу роботу не є безумовним, такому обов`язку кореспондує фактична можливість пропонування роботи за відповідною професією чи спеціальністю, яку вивільнюваний працівник не може виконувати в силу освіти, спеціальності, професії, практичних навичок, тощо, а не будь яку роботу яка наявна на підприємстві.

Таким чином власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Тобто роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Правову позицію з цього питання з аналогічними висновками висловлено Верховним Судом України у Постанові від 09.08.2017 року у справі № 6-1264цс17, яка в силу Закону є обов`язковою до застосування цій справі, оскільки мають місце аналогічні по своїй суті фактичні обставини справи та відповідно правовідносини.

У цьому зв`язку судом встановлено, що 26.10.2017р. позивачу був оголошений наказ Фонду №603 «Про зміни в організації виробництва і праці» який містить відомості про наступне вивільнення у зв`язку з скороченням з 01.01.2018р. чисельності та штату працівників, тобто було повідомлено про майбутнє вивільнення. Позивач ознайомилась з вказаним повідомленням, про що поставила свій підпис 26.10.2017р.

Законодавством не встановлено форму й порядок попередження працівників про наступне звільнення. Його доцільно оформити письмово в довільній формі, а ознайомлення з таким попередженням працівник повинен засвідчити підписом із зазначенням дати.

Попередження має бути зроблено в такий спосіб, щоб у разі виникнення конфліктної ситуації роботодавець міг документально підтвердити факт попередження конкретного працівника про звільнення й дату, коли це попередження було зроблено, - не пізніше ніж за два місяці до звільнення.

Враховуючи викладене відповідачем виконано вимоги закону в частині повідомлення позивача про майбутнє вивільнення за два місяці перед звільненням, оскільки, звільнення відбулось 29.12.2017 року.

Щодо пропозицій позивачу роботи за відповідною професією, спеціальністю чи кваліфікацією, судом встановлено, що відповідно до довідки Фонду соціального страхування України виконавча дирекція від 03.10.2018 р. № 285-07, щодо скорочення позивача, виходить наступне, відповідними керівниками структурних підрозділів виконавчої дирекції Фонду та в робочому порядку опрацьовувались, з урахуванням кваліфікації і продуктивності праці працівників, їх ділових та професійних якостей та з урахуванням переважного права залишення на роботі відповідно до ст. 42, 492 КЗпПУ.

Відповідно до ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Посилання позивача та його представника на те, що при звільненні з роботи, в порушення вимог ст. 42 КЗпП України, не було враховано вимог щодо переважного права залишення на роботі при вивільненні працівників, не знайшло свого підтвердження, оскільки ст.42 КЗпП України визначено, що переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці та лише при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації надається перевага в залишенні на роботі працівникам, які мають додаткові переваги визначенні частиною 2 даної статті.

Таким чином з урахуванням сукупності наданих доказів судом не встановлено порушення роботодавцем положень ст.49-2 КЗпП України.

Відтак, оскільки позивач, на виконання свого процесуального обов`язку не надав належних і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, зокрема щодо порушення відповідачем трудового законодавства під час її звільнення на підставі пункту 1 ст. 40 КЗпП України, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, та достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю.

Відповідно до ч.7 ст.141 ЦПК України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову позивача, звільненого від сплати судових витрат.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 5-1, 40, 42, 49-2 КЗпП України, ст. 64 ГК України, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 82,141, 259, 263-265, 268, 274-279, 354 ЦПК України суд-

в и р і ш и в :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до Фонду соціального страхування України про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на займані посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст виготовлено 10.03.2021р.

Суддя