16.06.2021 227/1087/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

16 червня 2021 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Хандуріна В.В.

при секретарі Дзюба Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження та заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування своїх вимог зазначили, що їм на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28.03.1996р. належить квартира площею 66,9 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 квартири ОСОБА_4 дружина ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно довідки про склад сім`ї, виданої ОСББ «ЛОГОС м. Білицьке» від 10.03.2021 року, в вищезазначеній квартирі зареєстровані ОСОБА_1 , 1947 р.н., та ОСОБА_3 , 1992 р.н. (онука). Відповідач ОСОБА_3 не проживає в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, особистих речей в квартирі не має, і взагалі квартирою не цікавиться. Перешкод в користуванні житлом ні позивачі, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили. Факт реєстрації відповідача порушує право позивачів на вільне розпорядження і користування майном, вони позбавлені можливості здійснити продаж квартири. У зв`язку з вищевикладеним, просили визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_2 . Також просили стягнути з відповідача судові витрати.

Позивачі надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечують.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом оголошення на офіційному порталі Судової влади України. Доказів поважності своєї неявки або заяви про розгляд справи у відсутність відповідача до суду не надано. Відзиву від відповідача на позовну заяву до суду не надходило.

З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

На підставі ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за умови належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, неявки останнього в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, неподання ним відзиву і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З урахуванням зазначених вимог Закону, суд вбачає за можливе розглянути справу без відповідача і винести заочне рішення.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Свій висновок суд обґрунтовує наступним:

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 28.03.1996 року, квартира за адресою: АДРЕСА_3 , належить на праві власності ОСОБА_1 - 22,3 м2, ОСОБА_4 - 22,3 м2, ОСОБА_2 - 22,3 м2. (а.с. 8,9).

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 10).

З довідки ОСББ «ЛОГОС м. Білицьке» від 10.03.2021 року вбачається, що ОСОБА_3 , 1992 р.н., (внучка) з часу реєстрації і по теперішній час не мешкає в квартирі (а.с. 14).

З матеріалів справи, а саме з довідки, виконавчого комітету Добропільської міської ради від 15.04.2021 року вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована з 31.07.2013 року за адресою: АДРЕСА_3 . Окрім того, факт реєстрації ОСОБА_3 за вищезазначеною адресою підтверджується копією будинкової книги (а.с. 30, 16).

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною першою статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею ст. 405 ЦК України передбачено, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Факт реєстрації відповідача у належній позивачам квартирі обмежує їх права як власників розпоряджатись цим майном на свій власний розсуд.

За ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права або інтересу.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

З урахуванням сукупності досліджених доказів, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 втратила право користування житловим приміщенням, і будучи зареєстрованою у квартирі, безсумнівно порушує права власників цього майна.

Тому заявлені позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати.

Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.16, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 259, 263, 265, 280-282, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщення квартирою АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя В.В. Хандурін

16.06.2021