Справа № 461/4845/19 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/811/491/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

розглянувши у спрощеному провадженні без участі учасників цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Галицького районного суду м.Львова від 09 грудня 2019 року ухваленого судом у складі судді Стрельбицького В.В. у справі № 461/4845/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

02 липня 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором без номера у розмірі 36 231,44 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до Кредитного договору б/н від 28.10.2013 року відповідач отримав кредит у розмірі 8 000 гривень у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок.

Своїм підписом на анкеті-заяві відповідач підтвердив, що підписана анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www. рrivatbank. ua складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. На день звернення з позовом відповідач не повернув кредитні кошти та не сплатив відсотки, комісію та інші платежі за користування такими.

Заочним рішенням Галицького районного суду м.Львова позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість у розмірі 4 809,83 грн..

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати у розмірі 255,02грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк»).

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог необґрунтованим та безпідставним, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права. У доводах апеляційної скарги позивач посилається на те, що при укладенні договору, сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, якою встановлено умови договору приєднання. Підписавши договір, позичальник погодився на прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту , встановленого банком та зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах договору. З розрахунку заборгованості, а також виписки з банківського рахунку, яка має статус первинного документу вбачається, що відповідач допустив порушення умов договору у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість. Ухвалюючи рішення про стягнення заборгованості лише за простроченим тілом кредиту в розмірі 4809,83 грн., суд не звернув увагу, що існує заборгованість за тілом кредиту в розмірі 15224,39 грн., ніяким чином не обгрунтував відмову у позові в цій частині, чим порушив вимоги ст.ст.263,265 ЦПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості судового рішення. Судом не дано належної оцінки розрахунку заборгованості, як належному доказу у справі, не наведено аргументів щодо його неправомірності та безпідставно відмовив у стягнення неустойки, яка передбачена як у договорі так вимогами Цивільного кодексу України. Всупереч ст.12 ЦПК України, якою закріплено принцип змагальності сторін, відповідач не довів факту відсутності заборгованості за укладеним кредитним договором, не надав доказів належного виконання договору, розмір нарахованої заборгованості не оспорював, а отже наявні всі підстави для задоволення позову в повному обсязі. Просить скасувати рішення в частині відмови у позові та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Відповідно до ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) Відзив на апеляційну скаргу суду не надано.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Від представника АТ КБ «Приватбанк» надійшла заява про слухання справи без участі представника.

Відповідач по справі ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоч неодноразово повідомлявся за відомими суду адресами та на веб-сайті Львівського апеляційного суду.

Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. (ч.2 ст. 247 ЦПК).

Частиною третьою ст.3 ЦПК прописано, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 28.10.2013 року між позивачем АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено Договір про надання банківських послуг шляхом підписання останнім анкети-заяви. Своїм підписом у анкеті-заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www, privatbank.ua складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

На підставі укладеного договору б/н відповідач ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 8 000,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок.

Отже, позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, відповідач на протязі всього періоду користування картковим рахунком користувався кредитними коштами, проводив перерахунки на іншу карточку, розраховувався кредитними коштами за покупки, що підтверджується Випискою по рахунку відповідача. (а.с. 87- 95).

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 4 809,02 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, суд першої інстанції зазначив, що вказані тарифи та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку відповідачем не підписані, з долучених до справи матеріалів не встановлено, що саме ці Умови та Правила розумів відповідач.

Суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи.

За змістом статей 626,628 Цивільного кодексу України (далі ЦК) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК прописано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти ( частина перша статті 1048 ЦК).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК).

За змістом статті 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статтей 633,634 ЦК можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У разі порушення боржником зобов`язання, наступає відповідальність у вигляді неустойки, штрафу, пені (ст. 549-551 ЦК).

Із матеріалів справи вбачається, що у анкеті-заяві позичальника від 28.10.2013 року (а.с.12) процентна ставка не зазначена.

Крім цього, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Крім цього, заявник ОСОБА_1 просив видати йому пенсійну карту про що є відмітка, а не кредитну, яку йому дали в додаток.

Посилання апелянта у письмових поясненнях на Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки зазначена Довідка із підписом позичальника відсутня у матеріалах справи.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, які розміщені на сайті банку як невід`ємні частини спірного договору.

Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку розумів відповідач, ознайомився з ними і погодився, підписуючи заяву-анкету, яка не містить відомостей з приводу зазначеного, оскільки зворотня частина заяви-анкети відсутня. Позивачем не доведено, що саме вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (штрафів, пені), та, саме, у визначеному в цих документах розмірі, про що зазначається банком у апеляційній скарзі.

Крім цього, роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК за змістом якої-договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «Приватбанком» .

Відтак, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг у Приватбанку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 року ( справа № 382/327/18-ц), постанова Верховного Суду від 12.02.2020 року, справа № 365/159/19-ц.

Із заяви-анкети також не встановлено, що укладений між сторонами кредитний договір від 28.10.2013 року у вигляді заяви-анкети , підписаної сторонами, містить строк повернення кредиту (користування ним).

Тому, враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку не повернені АТ «Приватбанку», а також те, що вимоги частини другої статті 530 ЦК за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а також те, що факт отримання кредиту та його розмір відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, суд вважає, що повернення фактично отриманих коштів кредиту, є правом позивача.

Суд першої інстанції стягнув з відповідача заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 4 809,83 грн., однак відмовив у стягненні заборгованості за тілом кредиту в сумі 15 224,39 грн., що підлягає стягненню.

Відповідно до ч.1 п.3,4 ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: п.3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; п.4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на вище викладене, суд скасовує рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту.

В іншій частині позовних вимог, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 141 ЦПК при постановленні рішення, суд проводить розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог: п.1) у разі задоволення позову на відповідача; п.2) у разі відмови в позові-на позивача.

Згідно частини п`ятої ст. 268 ЦПК датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст..ст.374 ч.1.1, 374 ч.1 п.2, 375, 376 ч.1.п.п.3,4, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задоволити частково.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 09 грудня 2019 року скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) в користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () 15 224,39 грн. заборгованості за тілом кредиту та судові витрати в сумі 2668,05 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк