Справа № 522/5434/20
Провадження№2/522/778/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

09 червня 2021 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого - судді Науменко А.В.,

за участю секретаря судового засідання - Звонецької І.М.,

розглянувши у загальному позовному порядку цивільну справу за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: Юридичний департамент Одеської міської ради, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради про скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації, рішення державного реєстратора та знесення самочинного будівництва,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , треті особи: Юридичний департамент Одеської міської ради, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради про скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації, рішення державного реєстратора та знесення самочинного будівництва.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає наступне. Так, 01.08.2019 року на підставі договору купівлі-продажу № 728 ОСОБА_1 (далі - Відповідач) набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 , про що здійснено відповідний запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В подальшому здійснено самочинне будівництво прибудови та відповідно до рішення державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Мельник Тетяни Іванівни від 17.12.2019 року індексний номер рішення: 50255513 змінено об`єкт нерухомості з житлової квартири на нежитлове приміщення під № 1 та загальну площу 71,6 кв.м. збільшено до 85,2 кв.м.

Одеська міська рада вважає, що наявність такої реєстрації на об 'єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , порушує права та законні інтереси територіальної громади м. Одеси як власника земельної ділянки, на якій розташована відповідна незаконна прибудова, оскільки перешкоджає здійсненню повноважень щодо володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою та створює умови для її незаконного використання відповідачами.

Згідно з інформацією департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 04.03.2020 року № 01-18/221 за результатами візуального огляду земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з оформленням відповідного акту огляду земельної ділянки, встановлено, що з фасадної частини вказаного будинку до квартири АДРЕСА_4 за рахунок земель загального користування прибудовано будівлю орієнтовною площею 15 кв.м., яка використовується під магазин.

В ході проведення перевірки управлінням державного архітектурно- будівельного контролю Одеської міської ради (лист від 12.11.2019 року № 01-18/6074/в) було встановлено, що відповідачем виконуються будівельно-монтажні роботи шляхом прибудови додаткових приміщень до квартири АДРЕСА_1 .

Також управління архітектури та містобудування Одеської міської ради (лист від 26.02.2020 року № 01-11/978) повідомило, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки за вищевказаною адресою відсутні, а відтак управлінням не видавались.

Позивач вказує, що в цілому інформація, вказана замовником в Деклараціях, є недостовірною, що, в свою чергу, підтверджує те, що реєстрація таких Декларацій як документів, які засвідчують готовність об`єкта до експлуатації, має фіктивний, удаваний характер, та має за мету створити формальні документальні передумови для незаконного оформлення речового права на відповідний об`єкт (прибудову) як на об`єкт нерухомого майна, що і відбулось у дійсності.

Виходячи з вищевикладеного позивач просить суд:

?Скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 10.12.2019 року № ОД64 «Про готовність до експлуатації об`єкта», що зареєстрована управлінням державного архітектурно-будівельною контролю Одеської міської ради.

?Скасувати рішення про реєстрацію змін розділу від 17.12.2019 року № 50255513 державного реєстратора, що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності на об`єкт самочинного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .;

?Зобов`язати ОСОБА_1 звільнити^ самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення за власний рахунок об`єкту самочинного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2020 року провадження по справі відкрито та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2020 року заяву Одеської міської ради про забезпечення позову задоволено та заборонено органам державної реєстрації прав, державним реєстраторам у тому числі нотаріусам вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією прав та обтяжень на нерухоме майно (нежитлове приміщення) за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101 та накладено арешт на нерухоме майно (нежитлове приміщення) за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

25 березня 2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву. Так, відповідно до вказаного відзиву відповідач не визнає позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2021 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання призначене на 09.06.2021 року з`явились представник позивача Хаматуліна О.С. та представник відповідача ОСОБА_3 .

Суд заслухавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків.

Так судом встановлено, 01.08.2019 року на підставі договору купівлі-продажу № 728 ОСОБА_1 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 , про що здійснено відповідний запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно до рішення державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Мельник Тетяни Іванівни від 17.12.2019 року індексний номер рішення: 50255513 змінено об`єкт нерухомості з житлової квартири на нежитлове приміщення під № 1 та загальну площу 71,6 кв. м. збільшено до 85,2 кв. м.

Виходячи із інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, рішення державного реєстратора від 17.12.2019 року № 50255513 прийнято на підставі наступних документів:

висновку від 18.04.2018 року № 2723/11-19, виданого ТОВ «НОВЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ»,

технічного паспорту від 29.11.2019 року № б/н, виданого ТОВ «НОВЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ»,

декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 10.12.2019 року № ОД64, виданої управлінням державного архітектурно- будівельного контролю Одеської міської ради.

Таким чином суд встановлює, що на даний час відповідачу належить на праві власності приміщення № НОМЕР_1 за вищевказаною адресою загальною площею 85,2 кв.м.

Управлінням державного архітектурно-будівельною контролю Одеської міської ради зареєстровано декларацію про готовність об`єкту до експлуатації від 10.12.2019 року за № ОД 64, відповідно до п. 1 якої проведено реконструкцію без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані.

Згідно з інформацією департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 04.03.2020 року № 01-18/221 за результатами візуального огляду земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з оформленням відповідного акту огляду земельної ділянки, встановлено, що з фасадної частини вказаного багатоквартирного будинку до квартири АДРЕСА_4 за рахунок земель загального користування прибудовано будівлю орієнтовною площею 15 кв. м., яка використовується під магазин.

Надана інформація підтверджується тим, що як вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно загальна площа квартири АДРЕСА_4 після проведення реконструкції не відповідає попередній площі квартири, яка набута Відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 01.08.2019року № 728. Так площа квартири АДРЕСА_4 до проведення реконструкції становила 71,6 кв. м. (загальна площа, у тому числі житлова площа 52,5 кв.м.). Однак, після проведення реконструкції загальна площа квартири АДРЕСА_4 збільшилась у характеристиках на 13,6 кв. м. та становить 85,2 кв. м.

Таким чином, суд приходить до висновку, що збільшення площі цієї квартири утворилась внаслідок реконструкції квартири зі зміною геометричних розмірів у плані квартири АДРЕСА_6 за рахунок добудови квартири на першому поверсу на земельній ділянці прибудинкової території.

В ході проведення перевірки управлінням державного архітектурно- будівельного контролю Одеської міської ради (лист від 12.11.2019 року № 01-18/6074/в) було встановлено, що відповідачем виконуються будівельно-монтажні роботи шляхом прибудови додаткових приміщень до квартири АДРЕСА_1 .

Також управління архітектури та містобудування Одеської міської ради (лист від 26.02.2020 року № 01-11/978) повідомило, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки за вищевказаною адресою відсутні, а відтак управлінням не видавались.

Суд вбачає, що в декларації про готовність до експлуатації в п. 13 Інформація про документ, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою вказано, що інформація та ін.. без зміни розмірів - не зазначається.

Однак, відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 466 відомості щодо земельної ділянки не зазначаються у разі реконструкції, реставрації або капітального ремонту об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані, а також реконструкції або капітального ремонту автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення.

Відповідно до ч. 4 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані, реконструкція або капітальний ремонт автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення, а також комплексна реконструкція кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду і нове будівництво об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури відповідно до містобудівної документації на замовлення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування на відповідних землях державної чи комунальної власності можуть здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.

Згідно з п. 3.21 Розділу З ДБН А.2.2-3: 2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» реконструкція - це перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об`єкту будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, внаслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг. Реконструкція передбачає повне або часткове збереження елементів несучих і огороджувальних конструкцій та призупинення на час виконання робіт експлуатації об`єкту в цілому або його частин (за умови їх автономності).

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» після набуття права на земельну ділянку та відповідно до її цільового призначення замовник може виконувати підготовчі роботи, визначені будівельними нормами, стандартами і правилами, з повідомленням органу державного архітектурно-будівельного контролю. Форма повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, порядок його подання, форма повідомлення про зміну даних у поданому повідомленні визначаються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, у разі проведення нового будівництва або реконструкції об`єкта будівництва, що передбачає зміну геометричних розмірів фундаментів . у плані, замовник будівництва зобов`язаний підтвердити своє право на проведення будівельних робіт документом, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою, на якій буде розміщено об`єкт нерухомості, та відповідно, вказати інформацію про такий документ у декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Однак, як вказує позивач та не спростовує відповідач, Одеська міська рада не приймала будь-яких рішень щодо передачі у власність або користування земельної ділянки для реконструкції зі зміною геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, суд визнає, що в порушення вимог законодавства саме на підставі спірної Декларації про готовність об`єкту до експлуатації з будівництвом прибудови Відповідач фактично здійснив первісне введення прибудови до експлуатації.

Відповідно до абз. 8 п. 22 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461, у разі виявлення відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю наведених у зареєстрованій декларації недостовірних даних (встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, яка зазначалася в ній, не відповідала дійсності, та/або виявлення розбіжностей між даними, зазначеними у декларації), які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи без затвердженого в установленому порядку проекту або будівельного паспорта, а також у разі скасування містобудівних умов та обмежень, реєстрація такої декларації підлягає скасуванню органом державного архітектурно-будівельного контролю.

Абзацами 9, 10 п. 22 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461, передбачено, що орган державного архітектурно-будівельного контролю скасовує реєстрацію декларації шляхом видачі відповідного розпорядчого акта. Запис про реєстрацію декларації з реєстру виключається Держархбудінспекцією не пізніше наступного робочого дня, з дня повідомлення органом державного архітектурно- будівельного контролю про таке скасування.

Орган державного архітектурно-будівельного контролю також скасовує реєстрацію декларації за рішенням суду про скасування реєстрації декларації, що набрало законної сили.

Суд приймає позицію Одеської міської ради та не бере до уваги посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 12.06.2019 року № 916/1986/18 відповідно якої декларація про готовність об`єкта до експлуатації вичерпує свою дію фактом виконання., в зв`язку із чим оскаржуваною у справі декларацією будь-які права або охоронювані законні інтереси позивача не порушуються, а скасування такої декларації не буде нести будь-яких правових наслідків. Тому як Верховний суд сформував нову практику яку суд вбачає за необхідне врахувати, а саме позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 23.06.2020 року у справі № 680/214/16-ц, згідно з якою Велика Палата Верховного Суду виходить з можливості вирішення в судовому порядку вимоги про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації для відновлення становища власника у спірних правовідносинах. При цьому, Велика Палата Верховного Суду вважає правильним висновки про те, що будівництво об`єкта на земельній ділянці, яка не була для цього відведена, без належних дозволів на будівництво та без належно затвердженого проекту, у межах території, на якій заборонене будівництво, повинно мати наслідком скасування реєстрацію декларації судом.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 року у справі № 916/2791/13 наголошує, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має. Державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 19.05.2020 року у справі № 909/526/18, від 01.07.2020 року № 755/3782/17, від 08.07.2020 року у справі № 922/1349/18, від 15.07.2020 року у справі № 915/476/19.

Щодо скасування рішення державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Мельник Тетяни Іванівни від 17.12.2019 року за індексним номером: 50255513 суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із положеннями ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; 6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; 8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Згідно із ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, який набрав чинності 01.01.2016 року та діяв на момент вчинення спірної державної реєстрації речового права (далі - Порядок). Цей Порядок визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Відповідно до п. 12 Порядку розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями.

Згідно із п. 18 Порядку за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що об`єкт нерухомого майна змінено з житлового приміщення на нежитлове приміщення, при цьому площу змінено з 71,6 кв. м. на 85,2 кв. м., однак не вбачається за якою саме процедурою державним реєстратором проведено державну реєстрацію речового права на спірне майно, та який перелік документів державний реєстратор визначив за необхідне дослідити для державної реєстрації у відповідності до обраної ним процедури.

Вищевикладені обставини та приписи норм законодавства виключають підстави для державної реєстрації речових прав на спірний об`єкт нерухомості, що виступає самостійною підставою для скасування оскаржуваного рішення державного реєстратора.

Таким чином державним реєстратором від імені держави підтверджено виникнення у відповідача права власності на нежитлове приміщення загальною площею 85,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, який є самочинно збудованим об`єктом на землях комунальної власності, однак встановлено, що зазначене майно розташоване на землях комунальної власності територіальної громади м. Одеси, то офіційне підтвердження державним реєстратором права власності на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, яка не відводилась у встановленому порядку для розміщення такого об`єкта, прямо порушує права територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради.

Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина четверта статті 373 ЦК України). Цільове призначення земель України покладено законодавцем в основу розмежування правових режимів окремих категорій земель (розділ ІІ «Землі України» ЗК України), при цьому такі режими характеризуються високим рівнем імперативності, відносно свободи розсуду власника щодо використання ним своєї земельної ділянки.

Так само є нормативно регламентованим право власника на забудову земельної ділянки, яке здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (частина третя статті 375 ЦК України). Відповідно до змісту частини четвертої статті 375 ЦК України у разі, коли власник здійснює на його земельній ділянці самочинну забудову, її правові наслідки встановлюються статтею 376 ЦК України.

За положеннями частини першої статті 376 ЦК житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У силу спеціального застереження, наведеного в частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України). Також за рішенням суду на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК України).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом

За статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (стаття 331 ЦК України).

Стаття 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього.

Отже, законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має.

Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.

При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею.

Тож реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті. (Постанова ВСУ від 07.04.2020 по справі №916/2791/13).

В розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295. Згідно з цими нормами реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо; розділ 3.4 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 05 вересня 2003 року № 146 чинних, на час винесення оскаржуваних рішень).

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомості. (Постанова ВСУ від 21.02.2018 року по справі № 752/8153/14-ц).

Враховуючи, що суд дійшов висновку про правомірність та доведеність вимоги про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкту як правовстановлюючого документу, вимога про скасування рішення реєстратора є похідною.

Виходячи з вищевикладеного суд вважає обґрунтованими вимоги позивача та скасовує рішення про реєстрацію змін розділу від 17.12.2019 року № 50255513 державного реєстратора, що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності на об`єкт самочинного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , що відповідає вимогам ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Щодо вимог позивача про знесення зазначеного об`єкта як самочинно збудованого суд зазначає наступне. Згідно з ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Приписами частини 7 зазначеної статті визначено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

У п. 4 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначено, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

При цьому, згідно з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-13Оце від 04.12.2013 року у розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Таким чином, спірна споруда є самочинно збудованою, розташована на землях територіальної громади м. Одеси, та є перешкодою для реалізації територіальною громадою м. Одеси своїх повноважень як власника відповідної земельної ділянки, а тому даний об`єкт (прибудова) до приміщення № 1 по АДРЕСА_1 , підлягає знесенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6306,00 грн..

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Одеської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: Юридичний департамент Одеської міської ради, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради про скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації, рішення державного реєстратора та знесення самочинного будівництва - задовольнити.

Скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 10.12.2019 року № ОД 64 «Про готовність до експлуатації об`єкта», що зареєстрована управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради.

Скасувати рішення про реєстрацію змін розділу від 17.12.2019 року № 50255513 державного реєстратора, що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності на об`єкт самочинного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення за власний рахунок об`єкту самочинного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 6306,00 грн. на користь Одеської міської ради (УДК в Одеській області, МФО 828011, , на рахунок одержувача - ВДК у місті Одесі, , код бюджетної кваліфікації 13050200)

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Суддя А.В. Науменко

Повний текст рішення виготовлений 22.06.2021 року.

Суддя А.В. Науменко

09.06.2021