Справа № 523/8621/20
Провадження №2/523/887/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2021 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі

головуючого судді Сувертак І.В.

за участю секретаря Мельніченко Г.О.

розглянув в відкритому судовому засіданні , в порядку загального позовного провадження, в залі суду №5 в місті Одесі , справу за позовом -

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ) про визнання договору дарування удаваним правочином, визнання договору дарування договором купівлі-продажу, розірвання договору дарування, усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення,

за участю : позивачки ОСОБА_1 і її представника адвоката Племениченко Г.В., представника відповідача адвоката Черновол А.О.

Установив

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування удаваним правочином, визнання договору дарування договором купівлі-продажу, розірвання договору дарування, усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення та 16 жовтня 2020 року уточнив свої позовні вимоги.

В обґрунтування вимог посилалась на те, що 05 лютого 2020 року ОСОБА_1 , продала ОСОБА_2 належні мені 3/4 (три четвертих) частки у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_4 за 192000,00 грн. (сто дев`яносто дві тисячі гривень), що еквівалентно 8000 доларів США з розстроченням платежу. За домовленістю сторін розрахунок за договором здійснюється щомісячно по 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень) до закінчення вказаної вище суми. Вказані зобов`язання закріплені у Договорі, написаному ОСОБА_1 та ОСОБА_2 05.02.2020 року.

В день укладення договору у простій письмовій формі сторони звернулися до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. з метою нотаріального посвідчення вказаного договору. Однак, після звернення нотаріусом було роз`яснено, що у зв`язку з тим, що позивачу належить не вся квартира, а лише частка у праві спільної часткової власності, даний договір не може бути посвідчено без заяви співвласника про відмову від права переважної купівлі. Нотаріусом роз`яснено, що оскільки власником 1/4 (однієї четвертої) частки у праві спільної власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Андріадісом В.Ю. 13.11.2012 року за реєстраційним №2-2027 є ОСОБА_3 , він має з`явитися для посвідчення вказаної заяви або надати таку заяву на спеціальному бланку нотаріальних документів.

Порадившись з покупцем частки квартири, ОСОБА_2 , сторони домовилися, що задля уникнення залучення ОСОБА_3 до участі у процесі відчуження майна вони оформлять замість договору купівлі-продажу частки квартири з розстроченням платежу договір дарування, який не вимагає вказаної вище заяви співвласника, а при розрахунках за квартиру будуть керуватися договором купівлі-продажу, написаним власноручно.

Таким чином, 05.02.2020 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. за нашим проханням було посвідчено Договір дарування, зареєстрований за №203 замість договору купівлі-продажу, який насправді було укладено (копії договору та витягу про реєстрацію права власності додаю). Задля того, щоб я була впевнена у належному виконанні покупцем обов`язків за договором, ОСОБА_2 передав мені оригінал договору дарування та витягу про реєстрацію права власності, які і на сьогоднішній день знаходяться у мене.

Однак, після 05.03.2020 року ОСОБА_2 не сплатив позивачу обумовлені в договорі 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень) та мотивував це тим, що не має можливості сплачувати кошти і готовий повернути нерухоме майно. 10.03.2020 року сторони звернулися до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. з метою розірвання договору. Нотаріусом видано запит до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради для отримання інформації про склад зареєстрованих осіб у квартирі АДРЕСА_4 . Проте, у зв`язку з запровадженням 12.03.2020 року в Україні карантину через спалах коронавірусу сторонам не вдалося оформити розірвання договору дарування.

18 травня 2020 року сторони звернулися до нотаріуса, яка видала запит до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради для отримання актуальної інформації про склад зареєстрованих осіб у квартирі АДРЕСА_4 . Проте, згодом ОСОБА_2 відмовився оформляти розірвання договору та повертати нерухоме майно та на даний час продовжує користуватися квартирою і не виконує взяті на себе зобов`язання з розрахунків за придбання частки квартири.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою суду від 16 червня 2020 року відкрито провадження за даним позовом (л.с.21) за нормами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 16 червня 2020 року накладено арешт та заборону відчуження на об`єкт нерухомого майна, а саме на 3/4 (три четвертих) квартири АДРЕСА_4 , яка на праві власності належить ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Ухвалою суду від 19 жовтня 2020 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву ОСОБА_1 , що подана її представником, адвокатом Племениченко Г. В., що подана в рамках розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ) про визнання договору дарування удаваним правочином, визнання договору дарування договором купівлі-продажу, розірвання договору дарування, усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення.

Ухвалою суду від 16 листопада 2020 року залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, без самостійних вимог, приватного нотаріуса ОМНО Джулай Світлану Володимирівну ( АДРЕСА_5 .).

Відзив від відповідача надійшов 21 липня 2020 року. (а.с. 28-37).

Пояснення від приватного нотаріуса Джулай С.В. надійшли 01 лютого 2021 року.

Ухвалою суду від 02 лютого 2021 року підготовче засідання закрито та призначено судовий розгляд справи по суті позову №523/8621/20.

Позивач та її представник-адвокат Племениченко Г. В. (який також представляє інтереси третьої особи ОСОБА_3 ) в судовому засіданні просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з обґрунтувань, що викладені в позовної заяві та уточненій позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Черновол А. О. не визнав позов повністю, відзив підтримав, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з мотивів, що викладені в відзиві на позовну заяву.

Третя особа приватний нотаріус Джулай С.В. надала пояснення по суті спору. В судове засідання не прибула та з заявою про відкладення розгляду справи не зверталась.

Вислухав позивача, його представника, представника третьої особи та представника відповідача, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так судом встановлено, що 05.02.2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір дарування, котрий посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай Світланою Володимирівною та зареєстровано в реєстрі. (а.с. 8).

Згідно зі статтею 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) безоплатно передає другій стороні (обдаровуваному) майно (дарунок) у власність.

В результаті посвідчення договору дарування припиняється право власності на предмет дарунку у дарувальника і виникає право власності у обдаровуваної особи. При цьому дарувальник не має права вимагати від обдаровуваного будь-яких дій на його користь.

Дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону України «Про нотаріат», що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз`яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз`яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до статті 44 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину.

Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін.

Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

Аналогічні норми містить Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року.

Дарувальник ОСОБА_1 та обдарований ОСОБА_2 попередньо були ознайомлені нотаріусом з вимогами чинного законодавства щодо недійсності угод.

Сторонам нотаріусом були роз`яснено положення ч.З статті 640 ЦК України, про те, що договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення, статті 720 ЦК України що сторонами у договорі можуть бути фізичні особи, що батьки (усиновлювачі), опікуни не мають права дарувати майно дітей, про можливість укладення договору дарування представником від імені дарувальника, статті 721 ЦК України щодо обов`язку дарувальника повідомити про недоліки речі, що є дарунком, або особливі властивості, які можуть бути небезпечними для життя, здоров`я обдарованого та інших осіб.

Сторонам нотаріусом були роз`яснено положення статті 722 Цивільного кодексу України, що право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття, що прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, або символів речі (ключів, тощо) є прийняттям дарунка.

Сторонам нотаріусом були роз`яснені вимоги законодавства України щодо змісту й правових наслідків договору дарування, що укладається сторонами.

Дарувальник гарантував, що відчужуване нерухоме майно знаходиться у стані, який є повністю придатним для використання за його цільовим призначенням.

Сторони домовилися, що під прийняттям дарунку за цим договором слід вважати символічну передачу речі.

Нотаріусом були встановлені дійсні наміри кожної із сторін до вчинення цього правочину та встановлена відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов цього правочину.

Прийняття обдарованим від дарувальника ключів від квартири АДРЕСА_4 , свідчить про те, що передача речі відбулась.

Сторони підтверджують, що цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, та кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на цьому договорі.

Підписанням цього договору обдарований свідчить, що він дарунок приймає.

Особи сторін нотаріусом встановлено, їх дієздатність, а також належність дарувальнику ОСОБА_1 частки квартири перевірено.

Отже, ОСОБА_1 , розуміючи значення своїх дій, без будь-якого примушення, як фізичного, так і морального, не знаходячись під впливом тяжкої обставини та під впливом помилки передала безоплатно у власність (подарувала), а ОСОБА_2 прийняв у власність (в дар) 3/4 частки у праві спільної власності на квартиру під АДРЕСА_4 , яка складається в цілому з двох житлових кімнат житловою площею 31,2 кв.м., загальною площею 55,4 кв.м.

Договір було підписано сторонами у присутності приватного нотаріуса Джулай Світлани Володимирівни.

Щодо посилань сторони позивача на те, що сторони уклали договір купівлі-продажу та оформили його в якості розписки, суд не приймає зазначене як належний доказ в підтвердження позовних вимог, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен укладається у письмовій формі, який підлягає нотаріальному посвідченню. (ст. 657 ЦК України). Зазначена розписка, котра надана стороною позивача здійснена в простій письмовій формі та його не посвідчено нотаріусом, що неприпустимо при укладанні договору купівлі-продажу нерухомого майна

Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що всупереч вимог процесуального закону позивачем не представлено суду доказів, які б поза розумним сумнівом свідчили про те, що спірний договір дарування був саме договором купівлі-продажу, суд приходить до висновку про безпідставність, необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, в зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 1-13,17- 18,109,131,137, 200, 211, 223, 263-265, 268, 352,354 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ) про визнання договору дарування удаваним правочином, визнання договору дарування договором купівлі-продажу, розірвання договору дарування, усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції - до Одеського апеляційного суду , протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м. Одеси.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі проголошення у судовому засіданні тільки вступної та резолютивної частин рішення суд повідомляє, коли буде складно повне рішення.

Складання повного рішення (постанови) суду відбувається згідно до ч.6ст259 ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 17 червня 2021 р.

Суддя