РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/10141/20

Провадження № 22-ц/4815/327/21

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Шимківа С.С.,

суддів: Боймиструка С.В., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання Ковальчук Л.В.,

учасники справи:

скаржник ОСОБА_1 ,

особа, дії якої оскаржуються державний виконавець Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Лугова Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 07 грудня 2020 року (ухвалене у складі судді Тимощука О.Я.) у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Лугової Л.С. про повернення виконавчого документу стягувачу,-

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду із скаргою на рішення державного виконавця, в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 28 травня 2020 року винесену державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Луговою Л.С у виконавчому провадженні ВП № 49740320.

В обґрунтування скарги вказує на те, що 19.03.2015 року Національний Банк України прийняв постанову про відкликання банківської ліцензії ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ліквідацію банку (публікація про ліквідацію розміщена у газеті «Голос України» № 54 (6058) від 26.03.2015). Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури ліквідації банку та делегування повноважень ліквідатора банку.

З березня 2015 року державний виконавець не вживав заходів щодо заміни стягувача у виконавчому провадженні, натомість у травні 2020 року повернув виконавчий документ стягувачу, який ліквідований та відсутній за вказаною у виконавчому документі адресою.

Вважає, що постанова про повернення виконавчого документа від 28 травня 2020 року порушує права як стягувача так і його, оскільки повертаючи виконавчий документ на підставі п. 7 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець не вправі зняти арешт та розшук майна боржника.

Просить визнати протиправною та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 28 травня 2020 року.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 07 грудня 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Лугової Л.С. про повернення виконавчого документу стягувачу відмовлено.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що подана скарга обґрунтована лише тими доводами, що державним виконавцем не вчинено дій щодо заміни сторони виконавчого провадження, вона не підлягає до задоволення, оскільки вчинення таких дій є правом державного виконавця, а не його обов`язком. З огляду на це державним виконавцем під час здійснення виконавчого провадження ВП № 49740320 не порушено норми Закону України «Про виконавче провадження», про порушення яких вказує скаржник. Тому, суд прийшов до висновку, що в діях державного виконавця щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 28 травня 2020 року не встановлено порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Не погоджуючись із ухвалою місцевого суду, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що підставою для відмови у задоволенні його скарги було те, що як вбачається із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ВАТ АБ «ВіЕйБі Банк» перебуває у процесі припинення. Запис про припинення юридичної особи відсутній. Враховуючи зазначене у державного виконавця відсутні підстави для закриття виконавчого провадження № 49740320 на підставі пункту 3 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». Наголошує, що він вказував інші підстави закінчення виконавчого провадження, як у заяві так і у скарзі. Проте у задоволенні заяви про закінчення виконавчого провадження йому було відмовлено з одночасним винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження з інших підстав, яка скерована неіснуючому стягувачу. Суд надаючи оцінку зазначеному, вказав, що звернення про заміну сторони є правом виконавця, а не його обов`язком. Водночас, таке право надається і заінтересованим особам, яким також можна вважати і боржника. Однак, державний виконавець знехтував вимогами законодавства про виконавче провадження, адже своєчасно не закінчив виконавче провадження та не надіслав виконавчий лист Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Надалі продовжував безпідставно виконувати рішення суду. При цьому не вжив заходів щодо заміни сторони у виконавчому провадженні, чого сторони не можуть зробити з об`єктивних причин, оскільки стягувача ліквідовано, а боржник просить закінчити провадження з інших причин.

З наведених міркувань ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити рішення про задоволення скарги.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з"явилися. Вони були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Їх неявка не перешкоджає судовому розгляду. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на виконанні у Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебув виконавчий лист №2-6456/10 виданий 16 березня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ Всеукраїнський АБ "ВіЕйБі Банк" заборгованості за кредитним договором у сумі 22 912,35грн. та судовий збір у розмірі 229,13 грн., 12 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи в суді.

19 березня 2015 року Національний банк України прийняв рішення про відкликання банківської ліцензії ПАТ "ВіЕйБі Банк" та ліквідацію банку.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури ліквідації банку та делегування повноважень ліквідатора банку.

Пунктом 6 частини першої ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 28.05.2020 року виконавчий лист №2-6456/10 повернуто ПАТ "ВіЕйБі Банк" на підставі п. 7 ст. 37 ЗУ "Провиконавче провадження", у зв`язку з тим, що транспортний засіб боржника не виявлений протягом року з дня оголошення розшуку та у зв`язку з відсутністю у боржника майна на яке можливо звернути стягнення.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Аналогічні положення містить ст. 442 ЦПК України, згідно якої у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Разом з цим, незважаючи, що ПАТ "ВіЕйБі Банк" є неналежним стягувачем, питання щодо його заміни у виконавчому проваджені не вирішене, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що постанова державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу - "ВіЕйБі Банк" є протиправною, оскільки останній таким вже не являється.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26.06.2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2004 року по справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 06 жовтня 2011 року у справі «Агрокомплекс проти України» міститься висновок, що існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Відповідно до статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі.

Враховуючи, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, реальне виконання рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковою складовою реалізації особою права на справедливий суд, передбаченого п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а подана ОСОБА_1 скарга на дії державного виконавця задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України,, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 07 грудня 2020 року скасувати.

Визнати протиправною та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 28 травня 2020 року, яка винесена державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Луговою Л.С. у виконавчому провадженні №49740320.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.