Справа № 944/3960/20
Провадження №2/944/557/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2021 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Поворозника Д.Б.,

за участю секретаря судового засідання Климейко Л.Г.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Яворові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності і ділової репутації, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача 100000,00 гривень моральної шкоди, завданої внаслідок розповсюдженням неправдивих відомостей особою публічного права у сфері публічних відносин, що паплюжать його честь і гідність, спричинили репутаційні втрати та заподіяли істотну шкоду його здоров`ю. Також просить стягнути з відповідача сплачений ним судовий збір за подання позовної заяви.

В обґрунтування позову покликається на те, що 25 жовтня 2019 року він як директор Новояворівського НВК «ЗОШ ІІ ступеня ліцей» на вимогу Яворівської районної ради Львівської області звітував про діяльність та досягнення вказаного закладу. Після його виступу голова районної ради В. Сичак наголосив, що з Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області на його ім`я надійшло звернення з вимогою звільнити його із займаної посади. Наслідком розгляду вказаного звернення було те, що йому було винесено два дисциплінарні стягнення та видано наказ про звільнення з посади директора Новояворівського НВК ЗОШ ІІ ступенів за систематичне невиконання службових обов`язків. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області було визнано незаконними вказані дисциплінарні стягнення та зобов`язано відділ освіти Яворівської РДА скасувати такі та виплатити компенсацію. Справа про поновлення на посаді директора Новояворівського НВК ЗОШ ІІ ступенів та перебуває на розгляді. Наведені події спричинили загострення хронічної хвороби, глибокі душевні страждання, внаслідок чого він тривалий час перебував на амбулаторному та стаціонарному лікуванні в медичних закладах, а також йому було встановлено третю групу інвалідності. Позивач вважає, що саме ОСОБА_2 була ініціатором вказаного звернення і підписала його разом з окремими депутатами міської ради. Позивач вказує, що такі дії ОСОБА_2 , яка є депутатом та секретарем Новояворівської міської ради, суперечать депутатській етиці, зокрема, нормам п. п. 2, 3, 5 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», якими встановлено, що депутат місцевої ради повинен дотримуватися таких правил депутатської етики, зокрема: не використовувати депутатський мандат в особистих інтересах чи в корисливих цілях; керуватися у своїй діяльності та поведінці загальновизнаними принципами порядності, честі і гідності; не допускати образливих висловлювань, не використовувати у публічних виступах недостовірні або неперевірені відомості стосовно органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ і організацій, їх керівників та інших посадових чи службових осіб, депутатських груп, фракцій, окремих депутатів місцевих рад. Таким чином, на переконання позивача, ОСОБА_2 своїми протиправними діями принизила його честь, гідність, репутацію керівника навчального закладу, вчителя, а неправдива інформація, викладена у її зверненні, болісно позначилася на його житті та заподіяло моральну шкоду, яку він оцінює у 100000,00 гривень. Зважаючи на наведене, просить позов задовольнити.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 09 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

01 грудня 2020 року відповідач ОСОБА_2 скерувала на адресу суду відзив на позов, у якому просила відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначила, що перебуває на посаді секретаря Новояворівської міської ради на постійній основі. 16 жовтня 2019 року до Новояворівської міської ради надійшла колективна письмова заява групи працівників Новояворівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа ІІ ступеня ліцей», в якій, зокрема йшлося про те, що директором Новояворівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа ІІ ступеня ліцей» ОСОБА_1 не проведено щорічний звіт директора, який передбачений наказом Міністерства освіти і науки України від 28 січня 2005 року № 55, основне завдання якого прозвітувати про свою діяльність за попередній навчальний рік та забезпечити прозорість відкритість та демократичність управління закладом освіти. Оскільки Новояворівська міська рада не є засновником Новояворівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа ІІ ступеня ліцей» і не може безпосередньо втручатися у його роботу, звернення від вчителів закладу з проханням надати належну оцінку діяльності керівника закладу Новояворівська міська рада скерувала на адресу Яворівської районної ради Львівської області. Звернення, підписане нею як секретарем ради, не містить відомостей, одержаних із звернення групи працівників Новояворівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа ІІ ступеня ліцей», що не підлягають розголошенню. Крім того, позивач у позові визнає, що дійсно не звітував про роботу Новояворівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа ІІ ступеня ліцей». Також зазначає, належним відповідачем у справі має бути Новояворівська міська рада, оскільки звернення Новояворівської міської ради від 23 жовтня 2019 року нею підписано як секретарем та від імені ради, про що свідчить зміст та форма звернення.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві. Додатково зазначив, що в нього з ОСОБА_2 були зустрічі в яких вона демонструвала зневагу та неприязнь. Вказане звернення було подане з особистих мотивів, оскільки ОСОБА_2 хотіла щоб директором Новояворівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа ІІ ступеня ліцей» стала її подруга. Поданий лист був формальним та не був підставою для оголошення йому догани, однак, на його думку, фактично відповідач ініціювала процес притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Також вказав, що дії працівників Новояворівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа ІІ ступеня ліцей» не оскаржував, оскільки такі не мають ніякого значення. Крім того, пояснив, що хворіє давно, однак втрата ним непрацездатності і, як наслідок, встановлення інвалідності, безпосередньо пов`язано із вказаними протиправними діями ОСОБА_2 , які спричинили переживання та загострення існуючих хвороб.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 заперечила вимоги позивача ОСОБА_1 . Додатково пояснила, що голова Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області розписав подане вчителями звернення їй до виконання, а вона в свою чергу скерувала вказаний лист до Яворівської РДА за належністю. Такі звернення може підписувати також голова міської ради та депутати. В неї відсутні повноваження відбирати пояснення у директора Новояворівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа ІІ ступеня ліцей», тому вона направила звернення до уповноваженого органу.

На запитання позивача та головуючого відповідач пояснила, що скерувала до районної ради лист від 23 жовтня 2019 року № 1891/10 на підставі норм Закону України «Про звернення громадян», яких саме не пам`ятає. Також не пам`ятає, чи направляла до районної ради саме звернення працівників Новояворівського НВК «ЗОШ ІІ ступеня ліцей», чи лише лист від 23 жовтня 2019 року. Про неефективність роботи позивача як директора навчального закладу вказано в листі на, оскільки такі твердження були зазначені у зверненні працівників цього закладу. У вказаному листі вкладено суть звернення працівників навчального закладу щодо діяльності ОСОБА_1 як директора. Обставин, викладених у зверненні, вона не перевіряла і не ініціювала їх перевірку. Також не пам`ятає, чи надсилала відповідь авторам звернення про результати його розгляду.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 просила відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Серед іншого зазначила, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем, оскільки таким має бути Новояворівська міська рада Яворівського району Львівської області, тобто орган місцевого самоврядування, посадовою особою якого (секретарем) є ОСОБА_2 . При цьому, першоджерелом інформації, викладеної у спірному листі, є вчителі Новояворівського НВК «ЗОШ ІІ ступеня ліцей», а не міська рада чи ОСОБА_2 . Також в цьому листі вказано оціночні судження, а не конкретні відомості про особу ОСОБА_1 . Крім того, позивач не надав належних доказів того, що надіслання цього листа до Яворівської районної ради Львівської області спричинило будь-які негативні наслідки для нього. Зокрема, представник відповідача наголосила, що даний лист не був підставою для накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення. Крім того, позивач не надав жодних доказів упередженого чи неприязного ставлення ОСОБА_2 до нього, а також доказів заподіяння йому моральної шкоди, причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача і заподіянням йому такої шкоди, як не навів обґрунтування її розміру.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача і представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, зважаючи на таке.

Як встановив суд, 16 жовтня 2019 року група вчителів Новояворівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа ІІ ступеня ліцей» звернулися до голови Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області з листом, в якому просили звернути увагу на те, що директором Новояворівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа ІІ ступеня ліцей» ОСОБА_1 не було проведено щорічний звіт директора, який запроваджений наказом Міністерства освіти і науки України від 28 січня 2005 року № 55. Завданнями такого є звітування за попередній навчальний рік, забезпечення прозорості, відкритості та демократичності управління закладом освіти, з чим у директора є проблеми, тому просять надати належну оцінку діям ОСОБА_1 та посприяти його звільненню із займаної посади.

Відповідно до резолюції міського голови на вказаному зверненні, вказівку щодо виконання документа надано секретарю ради Попик І.Р.

Новояворівська міська рада Яворівського району Львівської області надіслала голові Яворівської районної ради Львівської області Сичаку В.Ф. лист від 23 жовтня 2019 року № 1891/10, підписаний секретарем міської ради ОСОБА_2 та групою депутатів ради, у якому вказали, зокрема, що протягом двох років до Новояворівської міської ради надходять звернення від вчителів Новояворівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа ІІ ступеня ліцей» та батьків учнів вказаного закладу щодо неефективного управління даним закладом його директором ОСОБА_1 . Зокрема, останнім не належним чином організовано діяльність закладу освіти та допущено порушення вимог законодавства, а саме ним не було проведено щорічний звіт, запроваджений наказом Міністерства освіти і науки України від 28 січня 2005 року № 55. Оскільки Новояворівська міська рада не є засновником Новояворівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа ІІ ступеня ліцей» і не може втручатися у діяльність, просить надати належну оцінку діяльності керівника закладу, врахувати усі звернення та зауваження при розгляді на засіданні сесії Яворівської районної ради та підтримати визнання роботи директора ОСОБА_1 незадовільною та вжити заходів щодо звільнення його з даної посади.

Також суд встановив, що наказом Відділу освіти Яворівської районної державної адміністрації Львівської області від 14 листопада 2019 року № 03-03/429-К, прийнятим на підставі ст. ст. 147 152 Кодексу законів про працю України, зважаючи на колективну заяву працівників Новояворівського НВК ЗОШ ІІ ступеня ліцей від 02 жовтня 2019 року, лист відділу освіти Яворівської районної державної адміністрації Львівської області від 03 жовтня 2019 року № 06-02/2019, пояснення директора Новояворівського НВК ЗОШ ІІ ступеня ліцей ОСОБА_1 від 13 листопада 2019 року, за невиконання п. 1 наказу Міністерства освіти і науки України від 28 січня 2005 року № 55 «Про запровадження звітування керівників дошкільних, загальноосвітніх та професійно-технічних навчальних закладів» застосовано до директора Новояворівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа ІІ ступеня ліцей» ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 01 вересня 2020 року у справі № 944/5824/19, яке набрало законної сили 02 жовтня 2020 року, було задоволено позов ОСОБА_1 : скасовано наказ Відділу освіти Яворівської районної державної адміністрації Львівської області від 14 листопада 2019 року № 03-03/429-К «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 ».

Наказом Відділу освіти Яворівської районної державної адміністрації Львівської області від 08 жовтня 2020 року № 03-03/427-К «Про скасування наказу № 03-03/429-К від 14 листопада 2019 року», на виконання зазначеного вище рішення суду, було скасовано наказ від 08 жовтня 2020 року № 03-03/427-К «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 ».

Крім того, суд встановив, що 13 лютого 2020 року ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду Медико-соціальної експертної комісії серії 12ААБ № 329556.

Як описано вище, ОСОБА_1 вважає і стверджує, що фактичною підставою для винесення зазначеного наказу Відділу освіти Яворівської районної державної адміністрації Львівської області від 14 листопада 2019 року № 03-03/429-К про застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани був саме лист від 23 жовтня 2019 року № 1891/10, підписаний секретарем Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області ОСОБА_2 та групою депутатів цієї ради. Ініціатором написання та направлення до Яворівської районної ради Львівської області вказаного листа, на переконання позивача, була саме відповідач у справі ОСОБА_2 . Також позивач вказує, що відповідач ініціювала скерування до районної ради цього листа через особисту неприязнь до нього та в особистих інтересах (щоб його було звільнено з посади директора навчального закладу і цю посаду обійняла її подруга), а також виклала в листі завідомо недостовірну інформацію про те, що він неналежно та неефективно здійснює управління навчальним закладом, а його робота є незадовільною. Такі неправомірні дії відповідача та їх наслідки (застосування до нього дисциплінарного стягнення) призвели до приниження його честі, гідності та ділової репутації, а також через душевні переживання спричинили погіршення стану його здоров`я, внаслідок чого йому було встановлено інвалідність.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно з ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та право вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 201 Цивільного кодексу України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно із нормами ст. ст. 297, 299 Цивільного кодексу України кожен має право на повагу до його гідності та честі, недоторканність ділової репутації, а також на судовий захист у випадку порушення цих прав.

За змістом ч. 1 ст. 277 Цивільного кодексу фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно із ст. 280 Цивільного кодексу України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до ч. ч. 1 4 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Частиною 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім, випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Також суд враховує роз`яснення, викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до яких юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з ч. 3 ст. 277 Цивільного кодексу України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Як описано вище, ОСОБА_1 вважає, що його право на повагу до гідності та честі, недоторканність ділової репутації порушено внаслідок поширення у листі Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області від 23 жовтня 2019 року № 1891/10, скерованому до Яворівської районної ради Львівської області, ініціатором та автором якого була ОСОБА_2 , недостовірної інформації щодо нього, а саме про те, він неналежно та неефективно здійснює управління навчальним закладом, а його робота є незадовільною.

В ході судового розгляду справи відповідач ОСОБА_2 та її представник не надали будь-яких належних доказів того, що зазначена інформація про ОСОБА_1 , викладена у даному листі, є достовірною, тобто відповідає дійсності, і не надано жодних доказів на підтвердження викладених у листі відомостей, зокрема, що ОСОБА_1 неналежно та неефективно здійснює управління навчальним закладом, а його робота є незадовільною.

При цьому, в судовому засіданні ОСОБА_2 пояснила, що про неефективність роботи позивача як директора навчального закладу вказано в листі, оскільки такі твердження були зазначені у зверненні вчителів Новояворівського НВК «ЗОШ ІІ ступеня ліцей». Водночас, обставин, викладених у зверненні, вона, розглядаючи це звернення, не перевіряла і не ініціювала їх перевірку. Також відповідач зазначила, що скерувала до лист від 23 жовтня 2019 року № 1891/10 до Яворівської районної ради Львівської області на підставі норм Закону України «Про звернення громадян» (яких саме не пам`ятає), але зазначила, що скеровувала до районної ради як до засновника Новояворівського НВК «ЗОШ ІІ ступеня ліцей», який уповноважений приймати рішення щодо директора цього навчального закладу.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає обґрунтованими і погоджується з доводами ОСОБА_1 про те, що у спірному випадку було поширено негативну інформацію про нього і така інформація щодо нього, викладена в листі від 23 жовтня 2019 року № 1891/10, є недостовірною, оскільки відсутні докази того, що вона відповідає дійсності та що такі обставини насправді мали місце.

Щодо твердження відповідача та її представника про те, що лист від 23 жовтня 2019 року № 1891/10 був сформований і надісланий до Яворівської районної ради Львівської області за результатами розгляду звернення групи вчителів Новояворівського НВК «ЗОШ ІІ ступеня ліцей» від 16 жовтня 2020 року на підставі норм Закону України «Про звернення громадян» як до засновника даного навчального закладу, оскільки Новояворівська міська рада не є засновником цього закладу і не може втручатись в його діяльність, суд зазначає таке.

Статтею 3 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що заява (клопотання) це звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Згідно з ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Отже, отримавши вказане звернення групи вчителів Новояворівського НВК «ЗОШ ІІ ступеня ліцей» та встановивши, що розгляд питань, викладених в ньому, не належить до її компетенції (повноважень), Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» повинна була переслати це звернення за належністю (у спірному випадку Яворівської районної ради Львівської області) та повідомити про це осіб, які подали звернення (уповноважену ними особу). При цьому, міська рада чи її посадові особи не мали повноважень надавати свої коментарі чи пропозиції щодо суті висловлених у зверненні питань.

Однак, всупереч наведеним вище нормам законодавства Новояворівська міська рада (її посадові особи) не переслали саме звернення до Яворівської районної ради Львівської області (доказів цього в ході розгляду справи не надано), а також скерували до районної ради свого листа із наданням оцінки роботі ОСОБА_1 як директора Новояворівського НВК «ЗОШ ІІ ступеня ліцей» та клопотали про вжиття заходів щодо його звільнення із займаної посади.

Разом з тим, суд зазначає, що, як вбачається із наявних в матеріалах справи копії звернення групи вчителів Новояворівського НВК «ЗОШ ІІ ступеня ліцей» від 16 жовтня 2019 року та копії листа Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області від 23 жовтня 2019 року № 1891/10, розгляд вказаного звернення міський голова своєю резолюцією розписав на ОСОБА_2 , яка обіймала посаду секретаря міської ради, а сам лист, адресований голові Яворівської районної ради Львівської області, був виготовлений на бланку Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області, на ньому проставлено відповідний вихідний номер та підписано ОСОБА_2 із зазначенням її посади секретар ради і окремими депутатами ради.

Отже, у спірному випадку ОСОБА_2 діяла саме як посадова особа Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області секретар ради, в межах своїх посадових обов`язків і повноважень та на виконання розпорядження (резолюції) міського голови, а не як фізична особа.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із ст. 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно роз`яснень, наданих у п. п. 9, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 грудня 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Відповідачем у випадку поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, є юридична особа, в якій вона працює. У разі поширення такої інформації посадовою чи службовою особою для визначення належного відповідача судам необхідно з`ясовувати, від імені кого ця особа виступає. Якщо посадова чи службова особа виступає не від імені юридичної особи і не при виконанні посадових (службових) обов`язків, то належним відповідачем є саме вона.

Отже, зважаючи на те, що, як встановлено під час судового розгляду справи та зазначено вище, формуючи, підписуючи та надсилаючи лист від 23 жовтня 2019 року № 1891/10, ОСОБА_2 діяла саме як посадова особа Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області (секретар ради) при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, а не від свого імені як фізична особа.

При цьому, слід зазначити що, суд до початку першого засідання у справі (початку розгляду справи по суті) роз`яснив позивачу про можливість замінити неналежного відповідача або залучити співвідповідача та з`ясував думку позивач з цього питання.

Однак ОСОБА_1 зазначив, що немає підстав та необхідності здійснювати заміну відповідача чи залучати співвідповідача, оскільки, на його думку, ОСОБА_2 є належним відповідачем, оскільки саме вона поширила недостовірну інформацію, є автором цієї інформації, тому за вказані дії повинна відповідати саме вона.

Суд зазначає, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 51 Цивільного процесуального кодексу України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Отже, відповідно до змісту наведених вище норм процесуального закону, суд може замінити первісного відповідача належним відповідачем або залучити до участі у справі співвідповідача лише за клопотанням позивача. Вчиняти такі процесуальні дії з власної ініціативи та/або без клопотання (згоди) позивача суд повноважень не має.

Крім того, позивач також заперечував проти залучення Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Також на запитання суду щодо статусу ОСОБА_2 як відповідача фізичної особи чи посадової особи органу місцевого самоврядування, ОСОБА_1 пояснив, що подав позов до ОСОБА_2 як до фізичної особи, уповноваженої на виконання функцій місцевого самоврядування.

Суд враховує, що відповідно до норм пп. пп. «б», «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування є, зокрема, депутати місцевих рад та посадові особи місцевого самоврядування.

Отже, вимоги позивача до ОСОБА_2 пред`явлені фактично як до секретаря та депутата міської ради, тобто як до посадової особи Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області.

Підсумовуючи наведене вище, суд зазначає, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. А встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Якщо позов пред`явлено до неналежного відповідача, суд відмовляє в позові до такого відповідача.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

Крім того, слід зазначити, що розповсюдження недостовірної інформації про особу саме по собі не має безпосереднім і наслідком не свідчить безумовно про заподіяння особі, про яку така інформація була поширена, моральної шкоди. Факт заподіяння моральної шкоди є обставиною, яка підлягає доказуванню і встановленню під час розгляду справи судом.

В цьому контексті суд зазначає, що заподіяння шкоди, завданої органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою на загальних підставах, тобто виходячи із правил про відшкодування шкоди, встановлених ст. ст. 1173, 1174 Цивільного кодексу України, які є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.

Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Водночас, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу; наявність шкоди; причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. При цьому, довести наявність цих умов повинен позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17.

Відповідно до ст. 12, ч. 1 ст. 81 Цивільного процесу3ального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінивши пояснення ОСОБА_1 та дослідивши надані ним докази, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди внаслідок формування та надсилання до Яворівської районної ради Львівської області зазначеного листа Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області від 23 жовтня 2019 року № 1891/10 із описаною вище інформацією щодо нього.

Зокрема, суд зазначає, що позивач не надав доказів наявності причинно-наслідкового зв`язку між такими діями Новояворівської міської ради та/або її посадових осіб з негативними наслідками для нього.

Доводи позивача про те, що дане звернення (лист) Новояворівської міської ради стало підставою для застосування щодо нього дисциплінарного стягнення (догани), а також подальшого звільнення з посади, на думку суду, є необґрунтованими, оскільки крім самого твердження ОСОБА_1 не підтверджується жодними доказами. Зокрема, як встановив суд із змісту описаного вище наказу Відділу освіти Яворівської районної державної адміністрації Львівської області від 14 листопада 2019 року № 03-03/429-К, яким до ОСОБА_1 як до директора Новояворівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа ІІ ступеня ліцей» було застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді догани, у ньому відсутнє посилання на лист від 23 жовтня 2019 року № 1891/10 як на підставу його винесення. У рішенні Яворівського районного суду Львівської області від 01 вересня 2020 року у справі № 944/5824/19 за позовом ОСОБА_1 про скасування цього наказу також не зазначено про такі обставини.

Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що внаслідок протиправних дій відповідача погіршився стан його здоров`я, загострились наявні захворювання, через що 13 лютого 2020 року йому було встановлено третю групу інвалідності, суд зазначає, що такі доводи також не підтверджені жодними належними доказами, зокрема, відсутні будь-які докази того, що стан здоров`я позивача погіршився саме внаслідок формування та скерування зазначеного листа.

Також суд зазначає, що відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

При цьому, у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина сама по собі не може бути достатнім та беззаперечним доказом заподіяння особі, щодо якої ця інформація була поширена, моральної шкоди.

Крім того, позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження своїх доводів про те, що в нього з ОСОБА_2 були зустрічі в яких вона демонструвала зневагу та неприязнь, відповідач ініціювала скерування зазначеного вище листа з особистих мотивів, оскільки хотіла щоб директором Новояворівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа ІІ ступеня ліцей» стала її подруга, а також, що після його виступу на сесії Яворівської районної ради Львівської області із звітом голова ради В.Сичак наголосив, що з Новояворівської міської ради на його ім`я надійшло звернення з вимогою звільнити його із займаної посади. Також позивач не заявляв клопотань про неможливість подання ним особисто певних доказів та про їх витребування судом.

Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не довів належними і достатніми доказами факту заподіяння йому у спірному випадку моральної шкоди, відтак у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди, спричиненої поширенням недостовірної інформації, у розмірі 100000,00 гривень, слід відмовити.

Крім того, суд зазначає, що ОСОБА_1 самостійно визначив спосіб захисту його права як відшкодування моральної шкоди у грошовій формі. Вимог щодо захисту такого права в інший спосіб позивач не заявляв.

А відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зазначені обставини, які описано вище, на думку суду, є достатньою підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання позовної заяви ОСОБА_1 сплатив судовий збір в розмірі 2197, 00 грн, що підтверджується квитанцією № 115 від 11 вересня 2020 року.

Судовий збір сплачено в розмірі, встановленому ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Оскільки суд ухвалив рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, витрати із сплати судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 10, 40, 34, 68 Конституції України, ст.ст. 9, 13, 76-82, 89, 141, 246, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 23, 201, 270, 275, 277, 280, 297, 299, 1167 ЦК України, Законами України «Про інформацію», «Про звернення громадян», суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, н абирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 01 лютого 2021 року.

Повне найменування сторін:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Д.Б. Поворозник