ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
У Х В А Л А

іменем України

04 лютого 2021 року

м. Харків

справа № 644/3244/20

провадження № 22-ц/818/423/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря Огар І.В.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа Четверта Харківська міська державна нотаріальна контора,

представник Крижановський Микола Валентинович,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 липня 2020 року в складі судді Глібко О.В.,

у с т а н о в и в:

В травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , з серпня 2013 року по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , заінтересована особа Четверта Харківська міська державна нотаріальна контора.

Заява мотивована тим, що її матір ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , мала рідну сестру ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 постійно проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 .

Разом з ОСОБА_5 за вказаною адресою також проживала та була зареєстрована донька ОСОБА_3 .

Таким чином, ОСОБА_1 є племінницею ОСОБА_5 та двоюрідною сестрою ОСОБА_3 . Однак, підтвердити родинні відносини документально заявниця не може, оскільки необхідні документи не збереглися, отримати їх дублікати неможливо.

Заявниця зазначає, що з серпня 2013 року почала проживати разом з тіткою ОСОБА_5 та сестрою ОСОБА_3 за місцем їх реєстрації однією сім`єю. Вони дбали один про одного, вели спільне господарство та мати спільний бюджет.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_3 звернулася до Четвертої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 , однак оформити спадщину не встигла.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповіту не залишила. Після її смерті залишилася спадщина квартира АДРЕСА_2 .

Після поховання сестри заявниця звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак постановою від 24 березня 2020 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують родинні відносини зі спадкодавцем.

Встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 з серпня 2013 року по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , необхідно заявниці для отримання спадщини за законом, як спадкоємиці четвертої черги.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 липня 2020 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , однією сім`єю з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , з серпня 2013 року по день її смерті.

Суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості поданої ОСОБА_1 заяви про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, а встановлення такого факту тягне за собою юридичні наслідки, не суперечить вимогам закону та не порушує прав інших осіб.

15 серпня 2018 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він є чоловіком ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. У період з 1995 року по 1999 рік він та дружина проживали на території Російської Федерації, в саме в м. Єлабуга Республіки Татарстан. Наприкінці 1999 року ОСОБА_3 була вимушена повернутися до м. Харкова для догляду за хворими батьками. Він не мав можливості приїхати до України, тому спілкування з дружиною відбувалося виключно телефоном, а згодом за допомогою засобів інтернет комунікацій. Останні кілька років він хворів, тому не мав можливості підтримувати зв`язок з дружиною, а у липні 2020 року від родичів дружини, які проживають в м. Москва, дізнався про смерть дружини. В додаткових поясненнях ОСОБА_2 зазначав, що він та ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , мають неповнолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка з 2014 року проживає разом з ним в м. Єлабуга Республіки Татарстан Російської Федерації.

Зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції порушує їх з донькою право на спадкування, як спадкоємців першої черги.

ОСОБА_1 та Четверта Харківська міська державна нотаріальна контора рішення суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України в межах доводів і вимог апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою підлягає закриттю з таких підстав.

Згідно з частиною другою статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного, позовного (загального або спрощеного), окремого проваджень.

Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Отже, суд може виявити наявність спору про право як на стадії відкриття провадження так і в процесі розгляду справи. У разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту проживання зі спадкодавцем, ОСОБА_1 посилалася на те, що вона є єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , та прийняла спадщину, подавши відповідну заяву у визначеному законом порядку.

Подаючи апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, ОСОБА_2 посилався на те, що він є чоловіком померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , за час шлюбу з якою у них ІНФОРМАЦІЯ_7 народилася донька ОСОБА_7 .

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

Згідно з статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 1265 цього Кодексу.

За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК).

Частиною першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Відповідно до частини першої статей 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (частина друга статті 1258 ЦК України).

Статтями 1261 1265 ЦК України встановлено п`ять черг спадкування.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Доказів того, що ОСОБА_2 в установлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 як в особистих інтересах, так і в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , матеріали справи не містять.

Із відповіді Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори на запит суду від 26 травня 2020 року № 2222/01-16 вбачається, що 24 лютого 2020 року до нотаріальної контори від ОСОБА_1 надійшла заява про прийняття спадщини після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . За вказаною заявою була заведена спадкова справа № 228/2020. За результатами перевірки Спадкового реєстру встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , заповітів за життя не склала.

Постановою державного нотаріуса Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козелько Т.М. від 24 березня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на спадкове майно, яке складається з квартири АДРЕСА_2 , у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують родинні відносини. Інших заяв про прийняття або відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходило, свідоцтва про право на спадщину не видавались (а. с. 30).

За відсутності даних щодо звернення ОСОБА_2 до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 відсутні правові підстави вважати, що права ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , як спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушені.

Таким чином, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 липня 2020 року не вирішено питання про права, свободи, інтереса та (або) обов`язки ОСОБА_2 .

За правилами пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку (частина друга статті 362 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 липня 2020 року підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 19, 294, 315, 362 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 липня 2020 року закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2021 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді І.В. Бурлака

О.М. Хорошевський