ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4378/21 Справа № 209/2669/20 Суддя у 1-й інстанції - Замкова Я. В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 січня 2021 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Кам`янської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з малолітньою дитиною батьком, який мешкає окремо від дитини, -

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2020 року до Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Кам`янської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з малолітньою дитиною батьком, який мешкає окремо від дитини.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 січня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Кам`янської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з малолітньою дитиною батьком, який мешкає окремо від дитини задоволено частково.

Усунено перешкоди ОСОБА_2 шляхом визначення способу участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді систематичних побачень з сином в громадських місцях та дитячих закладах та за місцем реєстрації батька або за місцем проживання дитини без порушення режиму дня дитини: у присутності ОСОБА_1 або за домовленістю з нею без її присутності:

- щотижня у п`ятницю з 17 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.;

- щотижня у неділю з 10 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв.

Надано ОСОБА_2 можливість спільного відпочинку з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щорічно, раз на рік тривалістю не більше 21 календарного дня за домовленістю з матір`ю - ОСОБА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений позивачем судовий збір в сумі 840 гривень 80 копійок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 січня 2021 року та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі або задовольнити позовні вимоги частково, а саме з урахуванням висновку Виконавчого комітету Кам`янської міської ради про встановлення ОСОБА_2 способів у вихованні дитини.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 січня 2021 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі є батьками малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11).

Також, у судовому засіданні суду першої інстанції було встановлено, що сторони розірвали шлюб, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, загально бюджету не мають, син сторін мешкає з матір`ю.

Як вбачається з матеріалів справи, з грудня 2019 року батько не спілкується з сином, оскільки мати перешкоджає в спілкуванні після виникнення між сторонами конфліктних ситуацій, на теперішній час сторони не можуть самостійно знайти порозуміння щодо порядку і способу участі батька у спілкуванні з малолітнім сином.

Для вирішення питання щодо визначення способів участі у вихованні та спілкуванні зі своїм сином позивач звертався до Петриківської райдержадміністрацїї.

Між тим, Листом від 04.03.2020 йому було повідомлено про нову адресу проживання відповідачки з їх сином ( АДРЕСА_1 ) та рекомендовано звернутися до органу опіки та піклування Соборного району м.Дніпро (а.с.16).

При подальшому зверненні позивача до управління служби у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради, листом від 20.08.2020 року йому повідомлено, що відповідачка була запрошена до управління - служби, на запрошення з`явилася зі своїм представником та надала письмові пояснення в яких зазначила, що фактично мешкає разом з сином за адресою: АДРЕСА_2 . У зв`язку з чим позивачу було рекомендовано звернутися з позовом до суду за місцем реєстрації відповідача (а.с. 15).

За інформацією про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , разом зі своїм сином і позивачем у справі (а.с. 12, 19, 20).

Напруженість стосунків сторін та їх конфліктність між собою також підтверджується наданими представником відповідача до відзиву: висновками за матеріалами ЖЄОЗПВКП №8379 (а.с. 51), № 2181 (а.с. 52), № 3862, 3863 (а.с. 53), виписками із медичних карт ОСОБА_4 і ОСОБА_5 (а.с. 56-57).

За матеріалами висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради вих. № 20/927 від 29.12.2020 року про встановлення ОСОБА_2 способів участі у вихованні сина ОСОБА_3 (а.с. 66-72), прийнятого після опрацювання батьківського питання службою у справах дітей міської ради з увагою на рішення Комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі КМР, було обстежено умови проживання сторін як батьків

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не встановлено незадовільних умов проживання чи наявність негативних характеристик у ОСОБА_2 та рекомендовано за доцільне визначити ОСОБА_2 спосіб участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 щосуботи з 11.00 годин до 13.30 годин у присутності матері дитини або родичів з боку матері.

Відповідно до Принципу 2 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно з вимогами ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства", дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ч. 1 ст. 153 Сімейного кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно норм ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має право перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Згідно ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради вих. №20/927 від 29.12.2020 року, визначено ОСОБА_2 спосіб участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: щосуботи з 11-00 до 13.30 години у присутності матері дитини ОСОБА_1 або родичів з боку матері (а.с. 66).

З урахуванням зазначеного та розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини та доцільність прийняття батьком участі у вихованні сина, зважаючи на вік та потрібність у дитини бачити батька та бути поруч з обома батьками, необхідно визначити систематичну участь позивача у вихованні і спілкуванні з дитиною щотижня раз у будній день та раз у вихідний день.

Окрім того, ОСОБА_3 вже виповнилось 3 роки, він має адаптацію до соціуму і може відвідувати дитячі дошкільні заклади протягом дня.

Отже, задовольняючи частково позовні вимоги, ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що необхідно визначити спосіб участі батька у вихованні малолітнього сина у вигляді побачень: щотижня у п`ятницю з 17 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. та у неділю з 10 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. в громадських місцях та дитячих закладах та за місцем реєстрації батька або за місцем проживання дитини без порушення режиму дня дитини у присутності матері ОСОБА_1 або за домовленістю з нею без її присутності.

Доводи апеляційної скарги, що висновком Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради вих. №20/927 від 29.12.2020 року вже було визначено графік побачень дитини з батьком з урахуванням інтересів дитини, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки ОСОБА_2 , як батько має рівні права з матір`ю щодо виховання та розвитку сина. Отже, періодичні тимчасові побачення батька з сином є незаперечним його правом, а спілкування малолітньої дитини з батьком відповідає її інтересам.

Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування з малолітньою дитиною, чи обставин, які б свідчили, що спілкування батька з дитиною перешкоджає нормальному розвитку дитини, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів вважає, що спосіб участі батька у вихованні дитини, встановлений судом першої інстанції, є найкращим для забезпечення інтересів сина сторін, а також таким, що не порушує усталений розпорядок дня дитини.

Крім того, судом враховано малолітній вік та прихильність дитини до матері. Вказане не суперечить інтересам дитини, не перешкоджає її нормальному розвитку і відповідає обсягу обов`язків та прав батька щодо дитини.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова