Справа №701/1128/20
Номер провадження2/701/38/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2021 року Маньківський районний суд, Черкаської області

в складі: головуючого судді - Костенка А. І.

за участю секретаря - Брітан О. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маньківка справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Акордбанк» про визнання пункту кредитного договору недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання пункту кредитного договору недійсним,

На підставу своїх вимог спирається на те, що у листопаді 2019 року позивач звернувся до відповідача для отримання споживчого кредиту. Після того, як надання кредиту було погоджено, 15 листопада 2019 року відповідач надав позивачу на підпис замість кредитного договору наступні документи: паспорт споживчого кредиту від 19.11.2019 р.; анкету-заяву № ІРК-020919/31-0 від 15.11.2019 року; заяву - пропозицію № СІК-151119/043-00 від 15.11.2019 р., та Додаток № 1 до даної заяви «Графік платежів»; пам`ятка клієнту. Саму угоду про надання кредиту позивачу на підпис не надавали. Відповідно до заяви - пропозиції № СІК-151119/043-00 від 15.11.2019 року та графіку платежів позивачу надано кредит на споживчі цілі у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 коп. на строк 60 місяців з відсотковою ставкою 18,99% річних. У п. 2.5 частини 2 Заяви-пропозиції № СІК-151119/043-00 від 15.11.2019 р., передбачено оплату 0,99 % як щомісячну комісію обов`язкову для укладення договору. У графіку платежів дана сума - 990 грн., щомісячно вказана як платіж за додаткові послуги банку, а саме - розрахунково-касове обслуговування, а всього - 59 400,00 грн., протягом строку дії договору. Щомісячно позивач сплачує кошти у сумі 3600,00 грн., у рахунок погашення кредиту. Даний платіж позивач здійснює за допомогою системи інтернет - банкінгу «Приват24», де комісія в сотні раз менша, отже банк даної послуги позивачу не надає. Із моменту підписання заяви - пропозиції № СІК-151119/043-00 від 15.11.2019 р., позивач здійснив 11 платежів в рахунок платежу кредиту із урахуванням комісії за розрахунково - касове обслуговування і надмірно сплатив 10 890 грн., за вказану комісію. Позивач вважає, що п. 2.5 частини 2 заяви - пропозиції № СІК-151119/043-00 від 15.11.2019 р., щодо сплати 0,99 % як щомісячної комісії за - розрахунково-касове обслуговування є несправедливою умовою, адже у даному випадку є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків якими завдається шкода позивачу, як споживачу, що і змусило позивача звернутись з відповідним позовом до суду.

21.12.2020 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, просив в позові відмовити. В обґрунтування заперечень зазначив, що твердження позивача суперечать фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства. Так зокрема зазначив, що при укладенні Договору споживчого кредиту дотримано всіх вимог законодавства. 13 листопада 2019 року ОСОБА_1 , було підписано анкету-заяву № 1-9-26842 (на отримання споживчого кредиту відповідно до умов споживчого кредитування за кредитним продуктом «Великі можливості ХL») у сумі грошових коштів в розмірі 100000,00 грн. (сто тисяч гривень 00 копійок) строком на 60 місяців зі сплатою 18,99% річних, а також підписано та отримано Паспорт споживчого кредиту (додаток № 1 до анкети-заяви) та «Графік платежів. Розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки» (додаток № 2 до анкети-заяви). 15 листопада 2019 року ОСОБА_1 , було підписано Заяву-пропозицію № СІК-151119/043-00 від 15.11.2019 року, у відповідності до якої позивач ознайомився, погодився та приєднався до «Правил банківського обслуговування фізичних осіб в Публічному Акціонерному Товаристві «Комерційний Банк «Акордбанк» в редакції від 19 серпня 2019 року (які були чинні на день підписання Заяви-пропозиції), (надалі також - Правила банківського обслуговування в ПуАТ «КБ «Акордбанк» або Правила), що розміщені на офіційній веб-сторінці Банку у мережі Інтернет (ІНФОРМАЦІЯ_1 ), які разом із Заявою-пропозицією складають Договір споживчого кредиту (п. 2.1., 2.3. Розділу 1 Правил). Також, 15 листопада 2019 року, ОСОБА_1 , було підписано «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки» (додаток № 1 до Заяви-пропозиції № СІК-151119/043-00 від 15.11.2019 року). У відповідності до п. 2.5. Заяви - пропозиції № СІК-151119/043-00 від 15.11.2019 року та Додатку № 1 до Заяви - пропозиції № СІК-151119/043-00 від 15.11.2019 року («Графік платежів. Розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки»), позивач зобов`язався сплачувати щомісячну комісію (як платіж за додаткову та супутню послугу) за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,99 % від початкової суми споживчого кредиту, що становить 990,00 грн. (дев`ятсот дев`яносто гривень 00 копійок). 15.11.2019 року, згідно до умов Договору споживчого кредиту, відповідач надав, а позивач отримав споживчий кредит у сумі грошових коштів в розмірі 100000, 00 грн. (сто тисяч гривень 00 копійок) строком на 60 місяців зі сплатою 18,99% річних, що підтверджується позивачем у позовній заяві (банківська виписка та меморіальний ордер № 29685352 від 15.11.2019 р., щодо видачі кредитних коштів). Твердження позивача про не підписання ним угоди про надання кредиту не відповідає дійсності, оскільки підписанням позивачем Заяви-пропозиції № СІК-151119/043-00 від 15.11.2019 року з додатками, позивач підтвердив, що ознайомився та згоден з Правилами банківського обслуговування в ПуАТ «КБ «Акордбанк» та Умовами споживчого кредитування, які разом із Заявою-пропозицією складають Договір споживчого кредиту (п. 2.1., 2.3. Розділу 1 Правил) та підписанням Заяви-пропозиції позивач здійснив пропозицію (надав оферту) Банку укласти Договір споживчого кредиту, яка була прийнята (акцептована) Банком шляхом підпису Заяви-пропозиції та скріплення її печаткою, що є укладенням Договору споживчого кредиту. Твердження позивача, що у підписаних ним документах, а саме: Паспорті споживчого кредиту, Анкеті-заяві, Заяві-пропозиції з Додатком № 1, пам`ятці клієнту, не зазначено, які саме послуги, вартість яких складає 0,99% від початкової суми кредиту, що становить 990,00 гривень, надаються позивачу, не відповідають дійсності, оскільки у Додатку № 1 до Заяви-пропозиції «Графік платежів. Розрахунок сукупної вартості, споживчого кредиту та реальної процентної ставки» зазначено, що 990,00 грн., сплачується банку, як плата за розрахунково-касове обслуговування (Колонка 7.2. таблиці 2 Додатку). На сторінці 2 Додатку № 1 до Заяви-пропозиції зазначено, що під значенням «розрахунково-касове обслуговування» слід розуміти суму Щомісячної комісії Банку, що сплачується на щомісячній основі як відсоток від початкової суми Споживчого кредиту, починаючи з місяця оформлення Споживчого кредиту. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує, в тому числі, положеннями ч. 5 ст. 11, частин 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме, вважає умови Договору споживчого кредиту щодо сплати щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування несправедливими, у зв`язку з тим, що умови Договору споживчого кредиту містять умови, згідно з якими передбачаються зміни в витратах за договором, крім відсоткової ставки. Також, позивач вважає, що п. 2.5 ч. 2 Заяви-пропозиції № СІК-151119/043-00 від 15.11.2019 року щодо сплати 0,99% як щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування є несправедливою умовою, адже у даному випадку, на думку позивача, існує істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків, яким завдається шкода позивачу. Це не відповідає дійсності, оскільки умови Заяви-пропозиції № СІК-151119/043-00 від 15.11.2019 року (Договору споживчого кредиту) не містять жодної умови щодо змін в будь-яких витратах позивача за договором і позивач не посилається на конкретно визначені пункти Договору споживчого кредиту, які б містили такі умови або порушували права позивача. Позовна заява не містить жодних обгрунтувань чи пояснень, в чому саме полягає істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позивачу (споживачу). Крім того, в редакції статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», яка діяла на момент укладення Договору споживчого кредиту (від 16.07.2019 року), частина 5 статті 11 взагалі не існувала, а стаття 11 складалась з частини 1, згідно якої цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Позивач посилається на статтю 12 Закону України «Про споживче кредитування», але не вказує, яку саме норму статті порушено при укладенні Договору споживчого кредиту. Стаття 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» в редакції від 16.07.2019 року, що діяла на момент укладення Договору споживчого кредиту, також не містить норм щодо заборони банкам встановлювати комісії при укладенні Договорів споживчого кредиту. Таким чином, Договір споживчого кредиту між позивачем та відповідачем укладений у відповідності до чинного законодавства України за вільним волевиявленням Сторін та з повним розумінням позивача його умов, в тому числі, але невиключно, умов щодо сплати щомісячної комісії у розмірі 0,99% від початкової суми кредиту, що становить 990,00 гривень, що підтверджується особистими підписами позивача.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в судовому засідання заперечував проти задоволення позовних вимог та просив в позові відмовити.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини: у листопаді 2019 року позивач звернувся до відповідача для отримання споживчого кредиту. Після того, як надання кредиту було погоджено, 15 листопада 2019 року відповідач надав позивачу на підпис замість кредитного договору наступні документи: паспорт споживчого кредиту від 19.11.2019 р. (а.с. 9-10); анкету-заяву № ІРК-020919/31-0 від 15.11.2019 року (а.с. 11-12); заяву-пропозицію № СІК-151119/043-00 від 15.11.2019 р. (а.с. 13-14) та Додаток № 1 до даної заяви «Графік платежів»; пам`ятка клієнту. Саму угоду про надання кредиту позивачу на підпис не надавали (а.с. 15-16). Відповідно до заяви - пропозиції № СІК-151119/043-00 від 15.11.2019 року та графіку платежів позивачу надано кредит на споживчі цілі у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 коп. на строк 60 місяців з відсотковою ставкою 18,99% річних. У п. 2.5 частини 2 Заяви-пропозиції № СІК-151119/043-00 від 15.11.2019 р., передбачено оплату 0,99 % як щомісячну комісію обов`язкову для укладення договору. У графіку платежів дана сума - 990 грн., щомісячно вказана як платіж за додаткові послуги банку, а саме - розрахунково-касове обслуговування, а всього - 59 400,00 грн., протягом строку дії договору. Щомісячно позивач сплачує кошти у сумі 3600,00 грн., у рахунок погашення кредиту. Даний платіж позивач здійснює за допомогою системи інтернет - банкінгу «Приват24», де комісія в сотні раз менша, отже банк даної послуги позивачу не надає. Із моменту підписання заяви-пропозиції № СІК-151119/043-00 від 15.11.2019 р., позивач здійснив 11 платежів в рахунок платежу кредиту із урахуванням комісії за розрахунково-касове обслуговування і надмірно сплатив 10 890 грн., за вказану комісію. Позивач вважає, що п. 2.5 частини 2 заяви - пропозиції № СІК-151119/043-00 від 15.11.2019 р., щодо сплати 0,99 % як щомісячної комісії за - розрахунково-касове обслуговування є несправедливою умовою, адже у даному випадку є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків якими завдається шкода позивачу, як споживачу.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.ст. 13, 14 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Укладений між сторонами кредитний договір є договором споживчого кредиту. Законом, який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні, є Закон України «Про споживче кредитування».

Статтею 1 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальна вартість кредиту для споживача - сума загального розміру кредиту та загальних витрат за споживчим кредитом; загальний розмір кредиту - сума коштів, які надані та/або можуть бути надані споживачу за договором про споживчий кредит; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Згідно зі ст. 8 цього Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту.

У договорах за участі фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами), вимог, встановлених частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Наявні в матеріалах справи анкета-заява № ІРК-020919/31-0 від 15.11.2019 року, заява-пропозиція № СІК-151119/043-00 від 15.11.2019 року, свідчать про те, що договір укладений на підставі вільного волевиявлення позивача, оскільки останній обрав серед іншого, саме такі умови кредитування, про що свідчить підпис позивача у заяві-пропозиції та інших зазначених документах, що останнім не оспорювалось. Підписана сторонами заява-пропозиція свідчить про те, що сторони погодилися з його умовами в повному обсязі. Крім того, в «Графіку платежів. Розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної річної процентної ставки» чітко визначено суму платежів за додаткові та супутні послуги, серед яких і витрати на розрахунково-касове обслуговування.

Визначена заявою-пропозицією комісія (витрати на розрахунково-касове обслуговування) є складовою загальної вартості кредиту та враховується при обчисленні загальної вартості кредиту для позичальника. Уклавши заяву-пропозицію та виконуючи її умови, позивач погодився з умовами заяви-пропозиції, в тому числі, з розміром кредиту, строком дії, розміром щомісячних платежів та відповідальністю за невиконання її умов.

Посилання позивача на несправедливість нарахування комісії не є підставою для звільнення його від виконання зобов`язань або відповідальності за їх порушення, оскільки позивач уклав договір споживчого кредиту з відповідачем на підставі вільного волевиявлення. Таким чином, нарахування передбаченої п. 2.5. ч. 2 заяви-пропозиції щомісячної комісії не суперечить чинному законодавству.

Посилання позивача на те, що відповідач нарахував комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме комісії за розрахунково-касове обслуговування кредиту банком, що на його думку не відповідає вимогам справедливості, жодним чином не свідчить про порушення Банком ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», на яку посилається позивач.

Звернувшись до суду з цим позовом, позивач посилається на статтю 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування», що набрав чинності 10 червня 2017 року, та на Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління НБУ від 10.05.2007 року № 168.

Однак на час укладення між сторонами споживчого кредитного договору вступив в дію Закон України «Про споживче кредитування», який регулює спірні правовідносини між сторонами, стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» була викладена в новій редакції і її норми, на які посилається позивач, були вилучені. Посилання позивача на положення Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки 08.06.2017 року вона втратила чинність. У зв`язку з цим, вказані норми закону, на які посилається позивач, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Натомість, Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджені Постановою Правління НБУ 08.06.2017 року № 49, які були чинні на дату укладення Договору споживчого кредиту та чинні станом на сьогодні, прямо встановлюють право Банку встановлювати платежі за додаткові та супутні послуги, в тому числі, платежі за розрахунково-касове обслуговування.

Також, слід зазначити, що послуги Банку з розрахунково-касового обслуговування, за які передбачено сплату комісії у розмірі 990 грн., не відносяться до таких, які за ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» мають надаватися кредитодавцем безоплатно (послуги Банку з повідомлення на вимогу споживача інформації про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист права споживача», що діяв у редакції на час укладення між сторонами кредитного договору, визначено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Враховуючи обставини, встановлені судом під час розгляду справи, а саме те, що умова про сплату щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування та її розміру запропонована позивачу, як позичальнику в заяві-пропозиції, яка підписана останнім, а також те, що законом не передбачено обов`язкову безоплатність надання таких послуг Банком, за які така комісія підлягає сплаті позичальником, суд дійшов висновку про безпідставність вимог позивача про визнання пункту кредитного договору недійсними щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати комісію за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 990 грн., у зв`язку із незаконністю такої умови та несправедливістю.

З огляду на зазначене, не може бути застосовано і правовий висновок, на який посилається позивач, як на підставу позову, викладений у постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/16663/16-ц, оскільки кредитний договір, справа щодо якого переглядалася у касаційному порядку, було укладено до набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування» та відповідних змін до Закону України «Про захист прав споживачів».

Приймаючи до уваги наведене, отримання банком щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування не суперечить приписам Закону України «Про споживче кредитування».

З огляду на зазначене, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним пункту 2.5 частини 2 заяви-пропозиції № СІК-151119/043-00 від 15.11.2019 року, укладеного між сторонами.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України,кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За встановлених обставин, суд приходить до висновку про відмову позивачеві у задоволенні позову в повному обсязі.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» та суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати у справі відповідно до ст.141 ЦПК України відносяться на рахунок держави.

На підстав викладеного, керуючись ст. ст. 12, 77, 78, 80, 81, 89, 141, 263, 265 ЦПК України, ст. ст. 13, 14, 16, 203, 215, 626, 627, 628, 638, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 11, 18 ЗУ "Про захист прав споживача", ст. ст. 1, 8, 11 ЗУ "Про споживче кредитування", суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 виданий 20.02.2009 р. Тростянецьким РВ УМВС України у Вінницькій області) до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Акордбанк», (вул. Стеценко, 6, м. Київ, ) про визнання пункту кредитного договору недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду через Маньківський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Суддя А. І. Костенко