Провадження № 22-ц/801/456/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 рокуСправа № 127/27949/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Ковальчука О.В., Шемети Т.М., секретар Файчук Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 грудня 2020 року про відмову у відкритті провадження, постановлену в справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Кредитна спілка «Злагода», про встановлення фактів, що мають юридичне значення,

встановив:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною заявою, в якій просив встановити факти, що мають юридичне значення, а саме при неодноразових виходах держвиконавця за адресою: а) відсутність штатного персоналу, накладення 03.07.2015 держвиконавцем арешту на кошти та майно КС «Злагода», розмір існуючого на той час боргу спілки перед вкладниками; б) відсутність КС «Злагода» за адресою державної реєстрації в державному реєстрі: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 грудня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у даній справі.

Не погодившись із вказаною ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скарга мотивована тим, що суд виніс ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі з порушенням визначеного ЦПК України строку; безпідставним є посилання суду на лист ВС України від 01.01.2012, на ч. 12 ст. 19 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» та на п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України; факт відсутності кредитної спілки за місцезнаходженням підтверджено актами державного виконавця; відмовивши у відкритті провадження у справі, суд порушив його право на судовий захист.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції прийшов до висновку, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки встановлення таких фактів здійснюється в іншому порядку, зокрема, працівниками контролюючих органів, а не судом.

У п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України зазначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У заяві ОСОБА_1 зазначає, що КС «Злагода» з травня 2016 року не перебуває за останньою адресою її місцезнаходження, фактичне місцезнаходження та спосіб зв`язку з нею невідомі, що викликає занепокоєння з огляду на наявність перед вкладниками на кінець 2014 року непогашеного боргу.

Встановлення юридичних фактів необхідно ОСОБА_1 для встановлення дійсного статусу КС «Злагода».

Відповідно до положень ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти (крім тих, які визначені частиною першою вказаної статті), від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У п. 1 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність.

Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження.

Вказаний висновок висловлений ВП ВС у своїй постанові від 10.04.2019 у справі №320/948/18.

Враховуючи згадані норми та висновок Верховного Суду, вимоги заяви ОСОБА_1 не можуть розглядатися судом в порядку окремого провадження, адже він фактично просить засвідчити певні факти, а не встановити їх.

Оскільки факт, який просить встановити ОСОБА_1 , не підлягає розгляду в судовому порядку, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Відмова у відкритті провадження у справі з порушенням встановленого ЦПК України п`ятиденного строку з дня надходження заяви ОСОБА_1 , про що зазначає апелянт, не може бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Доводи апелянта щодо безпідставного посилання суду на лист ВС України від 01.01.2012 «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» не беруться колегією суддів до уваги, оскільки зазначена в ньому інформація має лише рекомендаційний характер, і таке посилання не є єдиною підставою для відмови у відкритті провадження, та це посилання використане судом для підкріплення своєї мотивації прийнятого рішення.

Також відхиляються апеляційним судом твердження апелянта про помилкове застосування судом ч. 12 ст. 19 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», оскільки, по-перше, суд не посилався безпосередньо на вказану норму закону, а описав норми Порядку обліку платників і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588, у якому згадується ст. 19 вказаного закону.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильні висновки суду першої інстанції та не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи не є суттєвими та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 лютого 2021 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

Т.М. Шемета