Номер провадження: 22-ц/813/3369/21
Номер справи місцевого суду: 520/4780/19
Головуючий у першій інстанції Маломуж А. І.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу представника Міністерства охорони здоров`я Україниу справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров`я України (третя особа - Державний заклад «Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м. Одеса) Міністерства охорони здоров`я України») про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, на рішення Київського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Маломуж А.І. 06 грудня 2019 року у м. Одеса, -

встановила:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом, який було уточнено, до Міністерства охорони здоров`я України (третя особа - Державний заклад «Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м. Одеса) Міністерства охорони здоров`я України») про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (т. 1 а.с. 1-25, т.3 а.с.107-109).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався на те, що 12 лютого 2019 року Державний секретар Міністерства охорони здоров`я України видав наказ про звільнення позивача з посади головного лікаря Державного закладу «Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м. Одеса) Міністерства охорони здоров`я України», достроково розірвавши контракт від 13 червня 2014 року №790 на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України. Підставою для видання Наказу зазначено контракт від 13 червня 2014 року №790, лист Одеської обласної державної адміністрації від 17 грудня 2018 року №9573/1/01-43/8082/2-18, акт про проведення комісійної перевірки МОЗ України в Державному закладі «Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м. Одеса) Міністерства охорони здоров`я України». Позивач вважає, що наказ державного секретаря Міністерства охорони здоров`я України про його звільнення є незаконним, так як виданий з порушенням норм законодавства про працю, а також Положень про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, затвердженого Постановою КМУ від 19 березня 1993р. №203 та Порядку погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою КМУ від 09 жовтня 2013 року №818, а тому ОСОБА_1 вимушений був звернутись до суду з даним позовом.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2019 року уточнений позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Визнано наказ Державного секретаря Міністерства охорони здоров`я України від 12 лютого 2019 року № 9-0 про звільнення ОСОБА_1 незаконним. Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного лікаря Державного закладу «Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м. Одеса) Міністерства охорони здоров`я України». Стягнуто з Міністерства охорони здоров`я України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з 12 лютого 2019 року по 13 червня 2019 року у розмірі 48 780,48 грн. В іншій частині позову відмовлено (т. 3 а.с. 159-162).

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2019 року доповнено резолютивну частину рішення суду абзацем шостим наступного змісту: «Стягнути з Міністерства охорони здоров`я України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 536,80 грн.» (т. 3 а.с. 173-174).

В апеляційній скарзі представник Міністерства охорони здоров`я України просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, судом першої інстанції не було враховано, що: картка погодження звільнення з посади керівника підприємства, установи та організації, що належить до сфери управління міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади не передбачає відомостей стосовно відібрання пояснень особи, що звільняється, а тому твердження позивача стосовно цього є безпідставними та хибними, оскільки Міністерство охорони здоров`я України не повинно контролювати, чи відбирались такі пояснення чи ні; Міністерство охорони здоров`я України не несе відповідальність за те, що при погодженні звільнення позивача з посади головного лікаря ДЗ «Сонячний» Міністерства охорони здоров`я України», голова Одеської обласної державної адміністрації, в порушення вимог частин другої та четвертої пункту 5 Постанови КМУ № 818, не надав йому жодної можливості подати будь-які письмові чи усні пояснення з приводу звільнення; лист Одеської обласної державної адміністрації від 17 грудня 2018 року № 9573/1/01-43/8082/2-18 не оскаржувався в адміністративному порядку, а отже, є чинним; Міністерство охорони здоров`я України є неналежним відповідачем щодо стягнення коштів за час вимушеного прогулу (т. 3 а.с. 179-188).

Сторони у справі, відповідно до вимог ст.ст. 128, 130 ЦПК України, про час, дату і місце слухання справи 19 січня 2020 року сповіщені належним чином, судове засідання, через обмеження доступу до зали судового засідання Одеського апеляційного суду внаслідок поширення в Україні коронавірусної інфекції COVID-19, проведено в режимі відеоконференції.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника Міністерства охорони здоров`я України підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, Державний заклад «Спеціалізований (спеціальний) санаторій «Сонячний» (м. Одеса) Міністерства охорони здоров`я України» є державним спеціалізованим (спеціальним) санаторно-курортним закладом, заснованим на державній власності, що належить до сфери управління Міністерства охорони здоров`я України, та який забезпечує лікування кістково-суглобового туберкульозу у дорослого населення із застосуванням лікувального, профілактичного та реабілітаційного характеру з використанням природних лікувальних ресурсів курортів та фізіотерапевтичних методів дієтотерапії, лікувальної фізкультури та інших методів санаторно-курортного лікування.

13 червня 2014 року було укладено Контракт № 790 між Міністерством охорони здоров`я України та керівником підпорядкованого санаторно-курортного закладу Державного закладу «Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м. Одеса) Міністерства охорони здоров`я України» ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України, контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть установлюватися угодою сторін.

Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору.

Віповідно до п. 7.1. Контракту № 790 від 13 червня 2014 року, контракт діє з 16 червня 2014 року до 13 червня 2019 року і набирає чинності з дня його підписання сторонами.

У період з 03 вересня 2018 року по 10 вереня 2018 року Комісією МОЗ України було проведено комісійну перевірку з питань дотримання статутної діяльності Державного закладу «Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м. Одеса) Міністерства охорони здоров`я України», розташованого за адреою: Одеська область, м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 159.

За результатами перевірки складено Акт, з якого вбачається, що діяльність Закладу направлена на лікування кістково-суглобового туберкульозу у дорослих. Також, були виявлені порушення умов контракту, а саме: не забезпечено ефективну діяльність Закладу; порушено раціональний добір кадрів; порушено організацію медичної, господарської та соціально-побутової діяльності закладу; порушено умови для підвищення фахового і кваліфікаційного рівня працівників Закладу; керівником закладу не забезпечено своєчасне проходження акредитації; виявлено порушення щодо виконання вимог Положення про порядок укладення та обліку договорів у Міністерстві охорони здоров`я України, затвердженого наказом МОЗ України від 19 квітня 2017 року № 446; виявлено порушення щодо виконання вимог Положення щодо організації правової роботи на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери управління Міністерства охорони здоров я України та Положення про організацію та ведення претензійної та позовної роботи у Міністерстві охорони здоров я України, затвердженого наказом МОЗ України від 13 травня 2017року № 514; керівником закладу не забезпечено розроблення плану усунення недоліків, виявлених 18 жовтня 2017 року під час перевірки державної аудиторської служби України за період з 01 січня 2014 року по 01 серпня 2017 року. Комісії не надано план усунення недоліків та підтверджуючих документів щодо їх усунення; не вжито необхідних заходів щодо дотримання правил протипожежної безпеки. Керівником порушено пункти контракту 3.2.5. та 3.2.6., зокрема в частині забезпечення дотримання санаторно-курортним закладом чинних протипожежних норм; відсутні управлінські рішення щодо розробки заходів для отримання коштів за спеціальним рахунком; станом на 10 вересня 2018 року Заклад не оформив належним чином державний акт на право власності або постійного користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , чим порушено вимоги п. 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до пропозицій Комісії МОЗ України, що проводила комісійну перевірку з питань дотримання статутної діяльності Державного закладу «Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м. Одеса) Міністерства охорони здоров`я України», за порушення виконання умов контракту, запропоновано притягнути до дисциплінарної відповідальності головного лікаря Державного закладу «Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м. Одеса) Міністерства охорони здоров`я України» ОСОБА_1 та достроково розірвати з ним контракт.

Зазначені пропозиції та висновки оформлені Актом проведення комісійної перевірки МОЗ України в Державному закладі «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Сонячний» (м. Одеса) Міністерства охорони здоров`я України», який був переданий для прийняття рішення в.о. Міністра охорони здоров`я України У. Супрун.

За результатами розгляду Акта проведення комісійної перевірки в.о. Міністра охорони здоров`я України У. Супрун, було внесено резолюцію «Янчуку до виконання».

Відповідно до пункту 38 Типової інструкції з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2018 року № 55, резолюція є основною формою реалізації управлінських доручень у письмовій формі, що передбачає постановку конкретного завдання, визначення його предмета, мети, строк виконання та відповідальної за виконання особи, що викладене у вигляді напису на документі.

Окрім цього, другий примірник Акту проведення комісійної перевірки МОЗ України в Державному закладі «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Сонячний» (м. Одеса) Міністерства охорони здоров`я України» був вручений позивачу.

Порядок погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2013 р. № 818 «Про затвердження Порядку погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, і внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 р. № 203» (далі Порядок погодження) визначає процедуру погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих держадміністрацій призначення на посаду та звільнення з посади (крім звільнення за власним бажанням) керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, крім керівників підприємств, установ, організацій Збройних Сил та інших військових формувань, МВС, а також керівників навчальних закладів, що призначаються на посаду за умовами конкурсу.

Відповідно до пункту 3 Порядку погодження, у пропозиції щодо погодження звільнення з посади керівника підприємства зазначаються прізвище, ім`я та по батькові, дата народження, громадянство, найменування займаної посади на час подання документів, підстава для звільнення. До зазначеної пропозиції додаються копія заяви про звільнення, біографічна довідка кандидата на посаду (з фотокарткою розміром 4x6сантиметрів), засвідчена підписом керівника кадрової служби, який скріплений печаткою.

В пункті 4 Порядку передбачено, що пропозиція щодо погодження призначення на посаду та звільнення з посади керівника підприємства, яке зареєстроване на території міста обласного і республіканського Автономної Республіки Крим значення, погоджується відповідно з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головою облдержадміністрації.

Листом від 20 листопада 2018 року № 11.3-14/2124/30896 МОЗ України звернулось до Одеської обласної державної адміністрації щодо погодження звільнення ОСОБА_1 з посади головного лікаря ДЗ «Сонячний».

Пунктом 5 Порядку погодження встановлено, зокрема, що за дорученням голови місцевої держадміністрації пропозиція керівника центрального органу виконавчої влади щодо звільнення з посади керівника підприємства розглядається в галузевому структурному підрозділі місцевої держадміністрації, який готує відповідні пропозиції.

Відповідно до пункту 6 Порядку погодження, повідомлення про погодження або вмотивовану відмову у погодженні призначення на посаду або звільнення з посади керівника підприємства разом з карткою погодження (вмотивованої відмови) призначення на посаду або звільнення з посади керівника підприємства не пізніше 5 днів після її надходження надсилається керівникові центрального органу виконавчої влади, які додаються до особової справи кандидата на посаду за місцем роботи.

У разі погодження головою місцевої держадміністрації пропозиції щодо звільнення з посади керівника підприємства, керівник центрального органу виконавчої влади видає у дводенний строк наказ про звільнення (пункт 10 Порядку погодження).

Листом Одеської обласної адміністрації від 17 грудня 2018 року № 9573/3/1/01-43/8082/2-18 було погоджено звільнення ОСОБА_1 з посади головного лікаря ДЗ «Сонячний» та надано Картку погодження звільнення з посади керівника підприємства, установи та організації, що належить до сфери управління міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади головного лікаря ДЗ «Сонячний», з пропозицією погодження звільнення Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації.

Пунктом 102 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267, зокрема, встановлено, що Державний секретар МОЗ відповідно до покладених на нього завдань призначає на посаду та звільняє з посади керівників підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління МОЗ.

Наказом МОЗ України від 12 лютого 2019 року №9-о «Про звільнення ОСОБА_1 », за підписом державного секретаря МОЗ України, позивач був звільнений з посади головного лікаря Державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Сонячний» (м. Одеса) Міністерства охорони здоров`я України».

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуваний наказ був виданий з порушенням норм законодавства про працю, а також Положення про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, затвердженого Постановою КМУ від 19 березня 1993р. №203 та Порядку погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою КМУ від 09 жовтня 2013 року №818, з наступних підстав.

Так, згідно п. 4.2, ч.4 п.5 Постанови Кабінету Міністрів України №818, Голова Ради міністрів Автономної Республіки Крим, голова місцевої держадміністрації під час розгляду пропозиції щодо погодження звільнення з посади керівника підприємства враховує усні чи письмові пояснення особи, що звільняється. Висновок, зокрема, голови місцевої держадміністрації про результати проведеної співбесіди зазначаються у картці погодження (вмотивованої відмови) призначення на посаду або звільнення з посади керівника підприємства, яка складається за формою згідно з додатком.

Відповідно до п.10 Постанови КМУ №818, у разі погодження головою місцевої держадміністрації пропозиції щодо звільнення з посади керівника підприємства керівник центрального органу виконавчої влади видає у дводенний строк наказ про звільнення.

Судом вірно встановлено, що при погодженні звільнення позивача з посади головного лікаря Державний заклад «Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м. Одеса) Міністерства охорони здоров`я України», голова Одеської обласної державної адміністрації, в порушення вимог ч.ч.2, 4 п.5 Постанови КМУ №818, не надав йому жодної можливості подати будь-які письмові чи усні пояснення з приводу звільнення. Не було зазначено про відсутність пояснень і у картці погодження, наданій до листа Одеської обласної державної адміністрації від 17 грудня 2018 року №9573/1/01-43/8082/2-18.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були надані пояснення до МОЗ України, проте не вбачається, що вони надсилались до Одеської обласної державної адміністрації.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вірно вказано в оскаржуваному рішенні суду, в порушення зазначених вимог закону, сторона відповідача жодним чином не спростувала вказаного вище факту.

Судом вірно зазначено, що відповідач, отримавши лист Одеської обласної державної адміністрації від 17 грудня 2018 року №9573/1/01-43/8082/2-18, повинен був звернути уваги на той факт, що позивачу не було надано можливості надати свої пояснення з приводу звільнення.

Окрім того, в порушення п.10 Постанови КМУ №818, відповідач видав наказ про звільнення позивача з пропуском встановленого дводенного строку з моменту отримання погодження голови Одеської обласної державної адміністрації. Тобто, Наказ було видано не 20 грудня 2018 року, як того вимагає п. 10 Постанови КМУ №818, а майже через два місяці - 12 лютого 2019 року.

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 липня 2018 року у справі № 703/4198/16-ц також звернуто увагу на необхідність дотримання дводенного строку під час видання наказу про звільнення керівника державного підприємства після отримання погодження голови обласної державної адміністрації в порядку, встановленому статтею 253 ЦК України.

Згідно з п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року, вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 8 ст. 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір за наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання.

Також, ч.2 п. 16 Положення про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній, власності, затвердженого Постановою КМУ від 19 березня 1993р. №203 зазначено, що розірвання контракту з ініціативи органу управління майном або керівника підприємства повинно провадитися з урахуванням гарантій, встановлених чинним законодавством.

Судом першої інстанції вірно враховано, що уповноважений орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника, у той час як в Акті не вказано ступінь тяжкості вчиненого проступку, заподіяну шкоду, обставини, за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника, однак, зазначено щодо розгляду питання подальшого функціонування Закладу та рекомендовано змінити обладнання, забезпечити дотримання санітарно-гігієнічних та протипожежних норм та внести зміни до Статуту, і ці підстави є повністю підконтрольними МОЗУ, тобто, дані обставини свідчать про неправомірність Акту.

При цьому, 24 жовтня 2018 року ОСОБА_1 було надіслано до в.о. Міністра хорони здоров`я України У. Супрун Пояснення щодо Акту про проведення комісійної перевірки МОЗ України в Державному закладі «Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м. Одеса) Міністерства охорони здоров`я України». У вказаних Поясненнях ОСОБА_1 зазначено, що за час перебування його на посаді головного лікаря, будь-яких порушень фінансової діяльності закладу не було, фактів невиплати/затримки виплати заробітної плати працівникам санаторію не встановлено; добір кадрів проходив відповідно до затвердженого МОЗ України штатного розпису закладу на 2018 рік; медична діяльність організована відповідно до штатного розпису, медична апаратура, яка хоч і є застарілою, працює; в закладі ведеться належна господарська діяльність, укладені договори на постачання комунальних послуг, проведені тендери на купівлю вугілля, продуктів харчування тощо; усі лікарі та медичні сестри закладу мають відповідні кваліфікаційні категорії. Вказане, на думку позивача, свідчить про відсутність, з його боку, порушень умов Контракту № 790, укладеного між ОСОБА_1 та Міністерством охорони здоров`я України. Щодо незабезпечення керівником закладу своєчасного проходження акредитації, то ОСОБА_1 зазначено, що документи на акредитацію було подано закладом до МОЗ своєчасно, 31 липня 2017 року, однак Комісія для проведення акредитації до закладу не з`явилась. Позивачем до МОЗ України було направлено листи від 01 серпня 2018 року та 03 вересня 2018 року із проханням пояснити причини неприбуття вищевказаної комісії, однак, відповідей на листи МОЗ України не надано. Щодо невжиття заходів щодо дотримання правил протипожежної безпеки, то ОСОБА_1 зазначено, що у 2018 році закладом було замовлено та отримано проект на обладнання протипожежної сигналізації. Позивачем, як керівником закладу, були направленні численні листи до МОЗ України, як розпорядника грошових коштів, щодо виділення коштів на обладнання протипожежної сигналізації та іншого (листи від 07 вересня 2016 року, 20 листопада 2017 року, 25 січня 2018 року, 02 березня 2018 року, 06 квітня 2018 року, 11 травня 2018 року, 24 травня 2018 року, 11 липня 2018 року), однак, відповідні кошти МОЗ України виділені не були. Щодо посилання у Акті на відсутність управлінських рішень щодо розробки заходів для отримання коштів за спеціальним рахунком, то ОСОБА_1 зазначено, заклад має єдиний лікувальний корпус та одне приміщення їдальні, вільних приміщень для здачі в оренду заклад не має. Також, надавати послуги не хворим на туберкульоз заклад не має права, оскільки люди, які не хворі на туберкульоз, мають проживати та харчуватися окремо. Стосовно оновлення обладнання ОСОБА_1 зазначено, що кожен рік до МОЗ України, при подачі щорічного звіту та в бюджетному запиті, ним надавалися пропозиції про необхідність повного переобладнання закладу новим медичним обладнанням (листи від 06 січня 2017 року, 23 листопада 2017 року, 11 січня 2018 року, 28 лютого 2018 року,14 березня 2018 року, 06 червня 2018 року), які також залишились поза увагою МОЗ України. Щодо посилання у Акті на не проходження підвищення кваліфікації юрисконсультом закладу, то ОСОБА_1 зазначено, що юрисконсульт закладу звертався у телефонному режимі до Управління правового забезпечення МОЗ України з метою отримання інформації про можливі заходи з підвищення кваліфікації, які проводяться МОЗ, однак, йому було запропоновано вишукувати такі заходи самостійно.

У судовому засіданні Одеського апеляційного суду, відповідаючи на запитання колегії суддів, представник МОЗ України пояснила, що у неї відсутні відомості про виділ МОЗ асигнувань на проведення ремонту, закупівлю нового обладнання, на протипожежну охорону, тобто на всі загальні потреби закладу, про які неодноразово заявляв ОСОБА_1 . Також зазначила, що на думку МОЗ України, ОСОБА_1 мав власними силами, як головний лікар, забезпечувати діяльність закладу.

Колегія суддів не може погодитись зі вказаними доводами апелянта, оскільки Державний заклад «Спеціалізований (спеціальний) санаторій «Сонячний» (м. Одеса) Міністерства охорони здоров`я України» є державним спеціалізованим (спеціальним) санаторно-курортним закладом, заснованим на державній власності, що належить до сфери управління Міністерства охорони здоров`я України. Тому, саме МОЗ України відповідає за належне фінансування закладу, забезпечення його належної діяльності, виділяє кошти на ремонт, модернізацію обладнання тощо, з метою приведення відповідності лікувального закладу до європейських стандартів.

Також, як вірно зазначено судом першої інстанції, комісійна перевірка МОЗ України в Державному закладі «Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м. Одеса) Міністерства охорони здоров`я України» була проведена з 03 по 06 вересня 2018 року, однак в абз. 2 Акту вказано, що перевірка комісією МОЗ України була проведена з 03 вересня 2018 року по 10 вересня 2018 року відповідно до наказу МОЗ України від 28 серпня 2018 року №88-Адм «Про проведення комісійної перевірки», тобто, комісією перевірки МОЗУ не дотримано положень наказу МОЗ України, так само листом МОЗУ № 11.3 -15/2467/26229 від 04 жовтня 2018 року запрошено ОСОБА_1 на 05 жовтня 2018 року до МОЗУ для ознайомлення з Актом, тобто, фактично акт складено вже 04 жовтня 2018 року, що свідчить про недотримання строків, і вказує на незаконність Акту.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зауважує, що процедура звільнення позивача, як головного лікаря Державного закладу «Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м. Одеса) Міністерства охорони здоров`я України», визначена діючим законодавством і передбачає ряд послідовних дій, які не були дотримані Міністерством охорони здоров`я України.

Так, процедура звільнення позивача була порушена, оскільки не було заслухано пояснень позивача, не викликано його для дачі пояснень та зауважень під час надання погодження для звільнення, що є порушенням норм законодавства.

Крім того, відповідачем було порушено строки отримання погодження щодо звільнення позивача від голови Одеської обласної державної адміністрації, та строк видачі наказу про звільнення ОСОБА_1 .

Згідно п. 7 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267, Міністерство охорони здоров`я України,у процесі виконання покладених на нього завдань, взаємодіє в установленому порядку з іншими державними органами, допоміжними органами і службами, утвореними Президентом України, тимчасовими консультативними, дорадчими та іншими допоміжними органами, утвореними Кабінетом Міністрів України, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, громадськими спілками, профспілками та організаціями роботодавців, відповідними органами іноземних держав і міжнародних організацій, а також з підприємствами, установами та організаціями.

Згідно з п. 8 Постанови № 267, Міністерство охорони здоров`я Україниу межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України і постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує та контролює їх виконання.

Таким чином, Міністерство охорони здоров`я України, як центральний орган виконавчої влади, мало передбачене законом право щодо контроля за виконанням Листа від 20 листопада 2018 року № 11.3-14/2124/30896, згідно якого Міністерство охорони здоров`я України звернулось до Одеської обласної державної адміністрації щодо погодження звільнення позивача з посади головного лікаря ДЗ «Сонячний».

Оскільки Листом Одеської обласної адміністрації тільки 17 грудня 2018 № 9573/3/1/01- 43/8082/2-18 було погоджено звільнення позивача з посади головного лікаря ДЗ «Сонячний», тобто, з пропуском передбаченого пунктом 6 Постанови КМУ №818 строку надання повідомлення про погодження або вмотивовану відмову у погодженні призначення на посаду або звільнення з посади керівника підприємства (не пізніше 5 днів після її надходження 20 листопада 2018 року), то Міністерство охорони здоров`я України не могло приймати до уваги вказане погодження у якості законної підстави для звільнення позивача з посади.

Таким чином, колегія суддів доходить до висновку, що Міністерству охорони здоров`я України було відомо про необхідність погодження звільнення позивача із Одеською обласною державною адміністрацією у встановлені законом строки, що підтверджується листом, надісланим на адресу Одеської обласної адміністрації, а також про порядок, що регулює вказане погодження, а тому вірним є висновок суду першої інстанції про те, що документи, на підставі яких постановлений оскаржуваний наказ, складені без врахування норм законодавства України, чим істотно порушено права позивача.

У наступному, у порушення п.10 Постанови КМУ №818, відповідач видав наказ про звільнення позивача з пропуском встановленого дводенного строку з моменту отримання погодження голови Одеської обласної державної адміністрації, яке також було надано Міністерству охорони здоров`я України з порушенням встановленого законом строку. Тому, відповідачем був порушений порядок звільнення керівників і підприємств публічного права, визначений п. 10 Постанови КМУ №818.

Вказане, у повному обсязі, спростовує викладені у апеляційній скарзі представником Міністерства охорони здоров`я України доводи про те, що: картка погодження звільнення з посади керівника підприємства, установи та організації, що належить до сфери управління міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади не передбачає відомостей стосовно відібрання пояснень особи, що звільняється; Міністерство охорони здоров`я України не повинно контролювати, чи відбирались такі пояснення чи ні; Міністерство охорони здоров`я України не несе відповідальність за те, що при погодженні звільнення позивача з посади головного лікаря ДЗ «Сонячний» Міністерства охорони здоров`я України», голова Одеської обласної державної адміністрації, в порушення вимог частин другої та четвертої пункту 5 Постанови КМУ № 818, не надав йому жодної можливості подати будь-які письмові чи усні пояснення з приводу звільнення; Міністерство охорони здоров`я України не могло і не повинно було знати про наявність або відсутність про відібрання відповідних пояснень у позивача при наданні такого погодження Одеською обласною державною адміністрацією.

Згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Тобто, скасування наказу про звільнення працівника автоматично тягне за собою поновлення його на роботі та вирішення питання щодо відшкодування останньому середнього заробітку.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08 лютого 1995р., середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Застосування такого порядку розрахунків узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 21 січня 2015 року у справі №6-195цс14 та у справі №6-2807цс16.

Зокрема у правовому висновку Верховного суду України зазначено, що механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку, якщо іншого непередбачено чинним законодавством.

Судом першої інстанції при визначенні середнього заробітку за час вимушеного прогулу вірно враховано, що термін дії контракту № 790 від 13 червня 2014 року, укладеного між Міністерством охорони здоров`я України, в особі Міністра Мусія Олега Степановича, та ОСОБА_1 , закінчився 13 червня 2019 року, тому вимога про стягнення середнього заробітку підлягала частковому задоволенню, а саме у період з 12 лютого 2019 року по 13 червня 2019 року у сумі 48 780,48 грн. (580,72 грн. х 84 робочих дні)

Статтею 43 Конституції України гарантоване право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи, викладені у апеляційній скарзі представника Міністерства охорони здоров`я України щодопорушення порядку стягнення заробітної плати, а також доводи апеляційної скарги про те, що апелянт є неналежним відповідачем у справі в частині вимог про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати», відповідно до мети цієї Конвенції термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити, на підставі письмового або усного договору про наймання послуг, працівникові за працю, яку виконано, чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано, чи має бути надано.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно п.3.10.1 Контракту № 790 від 13 червня 2014 року, укладеного між Міністерством охорони здоров`я України та ОСОБА_1 , саме Орган управління майном (тобто, Міністерство охорони здоров`я України), затверджує кошторис, план асигнувань загального фонду бюджету та штатний розпис санаторно-курортного закладу. Згідно п.3.7.5. Контракту, орган управління майном зобов`язується забезпечувати санаторно-курортний заклад (у залежності від обсягів фінансування санаторного лікування хворих на туберкульоз) матеріально-технічними ресурсами для функціонування санаторно-курортного закладу, підвищення рівня надання медичної допомоги та збереження здоров`я населення.

Крім того, Розділом 4 Контракту № 790 від 13 червня 2014 року визначені умови праці та соціального забезпечення керівника установи та зазначено, що преміювання керівника, встановлення йому надбавок та доплат до посадового окладу, надання матеріальної допомоги здійснюється у межах наявних коштів на оплату праці за рішенням Органу управління майном.

Таким чином, колегія суддів доходить до висновку, що Контракт № 790 від 13 червня 2014 року укладався з Міністерством охорони здоров`я України, який був роботодавцем позивача, а отже, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу є санкцією, що застосовується до винної особи за неправомірне звільнення, а третя особа не є особою, що прийняла наказ про звільнення.

Крім того, саме на Міністерство охорони здоров`я покладено визначення кошторису, плану асигнувань загального фонду бюджету та штатного розпису санаторію, що відображено у Контракті № 790, і це у повному обсязі спростовує доводи апелянта про те, що належним відповідачем у справі в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу має бути Державний заклад «Спеціалізований (спеціальний) санаторій Сонячний (м. Одеса) Міністерства охорони здоров`я України».

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2019 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Міністерства охорони здоров`я України залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2019 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 05 лютого 2021 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе