Справа № 342/613/20
Провадження № 2/342/42/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Федів Л.М.

з участю: секретаря судового засідання Петруняк Н.А.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городенка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , який проживає по АДРЕСА_1 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 , жителя АДРЕСА_2 , в якій просить винести рішення, яким стягнути з відповідача на його користь: 60160 грн. - суму основного боргу за договором позики; 6212 грн. - суму одного процента річних; 15566 грн. - суми трьох процентів річних. В обгрунтування поданого позову зазначає, що 27 березня 2018 року за договором позики, укладеного в письмовій формі передав позичальнику ОСОБА_2 у власність 1300 доларів США, що згідно з договором позики зареєстрованим в реєстрі за номером 850 складає за офіційним курсом НБУ (за 1 долар - 26,20 грн.) 34060 гривень. За даним договором боржник зобов`язався повернути позику протягом шести місяців, тобто до 27 вересня 2018 року. Також, між ним ОСОБА_1 та відповідачем - ОСОБА_2 , 03 квітня 2018 року був укладений письмовий договір позики. Згідно якого відповідач отримав від нього - ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 26100 гривень, що на день складання позовної заяви складає за офіційним курсом НБУ (за 1 долар - 26,10грн.) 1000 доларів США, яку він зобов`язався повернути до 03 квітня 2019 року. По закінченню зазначених строків відповідач суми позики йому не повернув, чим взяті на себе зобов`язання не виконав, а також ухиляється від повернення боргу й до цього часу. Таким чином, основна заборгованість відповідача згідно договору позики від 27.03.2018 на даний час становить 34060грн. Крім того, виходячи із вимог договору позики, який зареєстрований в реєстрі за номером 850, номер бланку НМХ 981991 приватним нотаріусом Антонюк О.В. Коломийського районного нотаріального округу 1% річних розраховується наступним чином за 2018 рік: 34060,00грн. х 180 днів х 1% / 365 днів = 1680грн., де 180 - кількість прострочених днів виконання зобов`язання за відповідний рік; за 2019: 34060,00грн. х 365днів х 1% / 365 днів =3406грн., де 365 - кількість прострочених днів виконання зобов`язання за відповідний рік; за 2020 рік: 34060,00грн. х 121 днів х 1% / 366 днів =1126 грн., де 121 - кількість прострочених днів виконання зобов`язання за відповідний рік. Загалом сума один процентів річних з 27 березня по 10 травня 2020 року включно, згідно договору позики від 27 березня 2018 року (період простроченого грошового зобов`язання за договором позики) становить 6212гривень. Крім того, заборгованість відповідача згідно договору позики від 03.04.2018 року на даний час становить 26100гривень. Виходячи із вимог цивільного законодавства України, 3% річних розраховано наступним чином: за 2018 рік: 26100,00грн. х 240днів х 3% / 365днів = 5148грн., де 240 - кількість прострочених днів виконання зобов`язання за відповідний рік; за 2019 рік: 26100,00 грн. х 365 днів х 3% / 365 = 2830грн., де 311 - кількість прострочених днів виконання зобов`язання за відповідний рік; за 2020 рік: 26100,00 грн. х 121 днів х 3% / 365 = 2588грн. Загалом сума трьох процентів річних з 03 квітня 2018 року по 01 травня 2020 року включно, згідно договору позики від 03 квітня 2018 року (період прострочення грошового зобов`язання за договором позики) становить 15566 гривень.

Згідно повідомлення Топорівської сільської ради від 06.07.2020, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований та проживає в АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав з підстав, викладених у позовні заяві. Просив задовільнити. На підтвердження заявлених позовних вимог надав суду оригінал розписки від 03.04.2018 року та оригінал договору позики від 27.03.2018 року. Подав заяву, в якій просив не стягувати з відповідача - ОСОБА_2 сплачений ним судовий збір. Проти заочного розгляду справи не заперечив.

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання, які були призначені для розгляду даної цивільної справи жодного разу не з`явився, хоча про розгляд справи повідомлявся належним чином і у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомив. Відзиву на позов не подав.

З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, суд приходить до наступного.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 03.04.2018 року було укладено договір позики у простій письмовій формі (розписку), згідно умов якого ОСОБА_2 отримав у ОСОБА_1 у борг, як позику, гроші в сумі 26100 гривень, які зобов`язався повернути позивачу на першу його вимогу до 03.04.2019 року. У розписці ОСОБА_2 зазначив, що про відповідальність за несплату позики та процентів попереджений. Жодних претензій до ОСОБА_1 не має та мати не буде.

Крім того, 27 березня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, який зареєстрований в реєстрі за номером 850, та посвідчений приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Антонюк О.В.

Згідно даного договору позикодавець ОСОБА_1 передав у власність, а позичальник - ОСОБА_2 прийняв 34060 гривень, що на день передачі грошей відповідає еквівалентові 1300 доларів США за курсом комерційних банків України з зобов`язанням повернути таку ж саму суму до 27 вересня 2018 року включно.

У пункті 2 згаданого договору сторони узгодили, що грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору.

Пунктом 7 та 8 договору визначено, що якщо позичальник не поверне позичену суму грошей (відповідну їх частину) до вказаного строку, позикодавець має право, починаючи з наступного дня після цього строку, пред`явити цей договір до стягнення, в тому числі шляхом вчинення виконавчого напису. За прострочення виконання зобов`язання за цим договором позичальник виплачує пеню в розмірі 1(одного) відсотка від простроченої суми за кожен день прострочення, а сума позики має бути виплачена з урахуванням офіційного встановленого індексу інфляції.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1 ст.509 ЦК України).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України: за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно зі ст. 1049 ЦК Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження факту отримання відповідачем коштів позивачем надано оригінал договору позики від 27 березня 2018 року та оригінал договору позики (розписки) від 03.04.2018 року.

Відповідач до суду не з`явився, факт написання розписки від 03.04.2018 та підписання договору позики від 27.03.2018 не оспорював, а тому виникнення боргового зобов`язання за договорами позики є встановленими належними доказами, а саме оригіналом розписки від 03.04.2018 та договором позики від 27.03.2018.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, такої позиції дотримується Верховний Суд України у правовому висновку, викладеному у Постанові ВСУ від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13.

Зі змісту договору позики (розписки) від 03.04.2018 та договору позики від 27.03.2018 можна зробити висновок, що відбулася передача грошових сум від позикодавця ОСОБА_1 до позичальника ОСОБА_2 .

Однак, отримані в якості позики кошти ОСОБА_2 , у вказаний в договорі позики (розписки) від 03.04.2018 та договорі позики від 27.03.2018 строк, не повернув, доказів протилежного відповідачем надано не було.

Оригінал договору позики (розписки) від 03.04.2018 та договору позики від 27.03.2018 надано суду позивачем, що доводить невиконання відповідачем своїх зобов`язань.

За змістом ч.1 ст.526 та ч.1 ст.530 ЦК України: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

З врахуванням наведеного суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 на його користь заборгованості за договором позики (розписки) від 03.04.2018 та договором позики від 27.03.2018 підлягають до задоволення, та з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу у розмірі 60160грн.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних за договором позики (розписки) від 03.04.2018 року слід зазначити наступне.

У частині першій статті 1050 ЦК України встановлено, що у разі несвоєчасного повернення позичальником суми позики він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки ОСОБА_2 не виплатив позивачу суму боргу за договором позики (розписки) від 03.04.2018 у розмірі 26100 гривень у строк, визначений у розписці до 03.04.2019 року, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3% річних у розмірі 15566 гривень.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки відповідно до статті 611 ЦК України, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, або розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Крім того, укладаючи договір позики від 27.03.2018 року сторони узгодили, що за прострочення виконання зобов`язання за цим договором позичальник виплачує пеню в розмірі 1(одного) відсотка від простроченої суми за кожен день прострочення, а сума позики має бути виплачена з урахуванням офіційного встановленого індексу інфляції.

ОСОБА_2 не виплатив позивачу суму боргу за договором позики від 27.03.2018 у розмірі 34060,00грн. у строк, визначений у договорі до 27 вересня 2018 року.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позов в частині стягнення 1% річних (пені) за прострочення виконання зобов`язання за договором позики від 27.03.2018 року підлягає до задоволення, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 6212 грн. 1% річних (пені).

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем подана заява, згідно якої позивач просив не стягувати з відповідача сплачений ним судовий збір. У зв`язку з цим судові витрати по розгляду даної справи слід віднести за рахунок позивача.

На підставі ст.ст. 207, 253, 257, 509, 526, 530, 549, 610, 611, 612, 625, 638, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 81,258, 259, 264, 265, 268, 280-289, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 - 60160грн. (шістдесят тисяч сто шістдесят гривень 00 коп.) суму основного боргу, 6212 (шість тисяч двісті дванадцять гривень 00 коп.) суму одного процента річних та 15566 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот шістдесят шість гривень 00 коп.) суму трьох процентів річних.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня його складення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду або через Городенківський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання АДРЕСА_2

Повне судове рішення складено 16.02.2021.

Суддя: Федів Л. М.