КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року місто Київ.

Справа 761/14012/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/9716/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

секретар судового засідання Міщенко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтерсах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 лютого 2021 року ( у складі судді Осаулова А.А. , повний текст складено 15.02.2021 року)

в справі за позовом ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , треті особи: Шевченківський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, про встановлення факту батьківства,-

в с т а н о в и в:

В травні 2020 р. ОСОБА_3 (позивач), яка діє в інтересах ОСОБА_4 , звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (відповідач 1), ОСОБА_5 (відповідач 2), треті особи: Шевченківський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (третя особа 1), Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (третя особа 2), в якому просила суд встановити факт батьківства ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_4 №1346 від 11.07.2010 року в Книзі реєстрації народжень складеного відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції в м.Києві, зазначивши батьком дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та видати нове свідоцтво про народження дитини.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 2009 р. позивач проживала однією сім`єю з ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_6 та ОСОБА_3 народилась спільна дитина ОСОБА_4 . Оскільки дитина народилась не у шлюбі, ім`я та по батькові дитини було записано за вказівкою матері ОСОБА_3 . За життя ОСОБА_6 визнавав себе батьком дитини, займався вихованням та утриманням останньої, проводив з дитиною вільний час, приймав активну участь у шкільному житті дитини. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер. За життя ОСОБА_6 не подав заяву про визнання батьківства, що є перешкодою для прийняття спадщини після смерті батька та отримання пенсії у зв`язку зі смертю годувальника. Крім цього, ОСОБА_6 перебував у зареєстрованому шлюб з ОСОБА_2 , від якого є син ОСОБА_5 . Фактично ОСОБА_6 не перебував у шлюбних відносинах з ОСОБА_2 . Між тим, відповідачі не визнають батьківства ОСОБА_6 відносно дитини ОСОБА_4 , що стало підставою для звернення до суду з позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 05 лютого 2021 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Встановлено факт батьківства ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Внесено зміни до актового запису про народження ОСОБА_4 №1346 від 11.07.2010 року в Книзі реєстрації народжень складеного відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві, зазначивши батьком дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та видати нове свідоцтво про народження дитини.

Стягнуто на користь ОСОБА_3 в рівних частках з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 кошти судового збору в сумі по 420 грн. 40 коп. з кожного.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтерсах ОСОБА_2 19.05.2021 року подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове про відмову у задоволені позову у повному обсязі. Вважає, що оскаржуване рішення постановлено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкового рішення.

Вказує на те, що суд задовольняючи позов посилався на висновок експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи №103-142-2020 молекулярно-генетичним дослідженням, проте не звернув увагу на інші обставини, які мають велике значення у даній справі, а саме: відсутність спільного проживання, відсутність ведення спільного господарства та відсутність Заяви про визнання батьківства.

Також посилається на те, що у скаржника наявні всі підстави вважати, що в даному випадку мало місце екстракорпоральне запліднення (ЕКО), тобто мало місце донорство. На підтвердження вказаної обставини до апеляційного суду було подано клопотання про витребування доказів. Померлий ОСОБА_6 ніколи не намагався піти від сім`ї та ніколи не розповідав, що має іншу дитину.

Посилається на правовий висновок Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 591/6441/14-ц).

В тексті апеляційної скарги було заявлене клопотання про витребування доказів від Комунального некомерційного підприємства « Обласний перинатальний центр» Житомирської обласної ради, а саме інформацію з обмінної картки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( РНОКПП: НОМЕР_2 ), яка народжувала ІНФОРМАЦІЯ_6 , чи мало місце екстракорпоральне запліднення (ЕКО).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 червня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтерсах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 лютого 2021 року та надано строк учасникам справи для подачі відзиву на апеляційну скаргу та міркувань або заперечень щодо заявленого клопотання.

10 червня 2021 року ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу обґрунтовуючи його тим, що доводи скаржника є безпідставними та недоведеними, а судом першої інстанції при розгляді справи були досліджені належні допустимі та достатні докази, що свідчать про визнання ОСОБА_6 батьківства стосовно ОСОБА_4 та їм була надана відповідна правова оцінка. Враховуючи, що рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 лютого 2021 року прийняте на підставі повно та всебічно встановлених обставин справи, з наданням належної оцінки доказам, наявним у матеріалах справи, із правильним застосуванням норм матеріального права та без порушенням норм Цивільного процесуального кодексу України. Просить суд оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Щодо заявленого клопотання позивач зазначає, що із заявленим клопотанням категорично не погоджується. Скаржник під час розгляду справи Шевченківським районним судом міста Києва не звертався із запитами про отримання таких доказів до медичної установи, також не звертався до суду першої інстанції із клопотанням про витребування доказів, а тому просила відмовити в задоволенні клопотання.

В судове засідання апеляційного суду відповідачі та адвокат Осипенко В.Ю. не з`явились, подали клопотання про розгляд заявленого адвокатом клопотання у їх відсутність, та заперечували проти розгляду справи без їх участі. Адвокат посилався на зайнятість в іншій справі, проте жодних доказів на підтвердження такої обставини суду не подав. Про причини неявки самих відповідачів суду взагалі повідомлено не було.

З огляду на те, що відповідачі та адвокат були повідомлені про розгляд справи, та враховуючи , що явка до апеляційного суду є не обов`язковою, доказів поважності причин неявки адвоката та відповідачів до апеляційного суду не надано, колегія суддів не встановила передбачених законом підстав для відкладення розгляду справи.

Стосовно заявленого клопотання про витребування нових доказів, то колегія суддів. керуючись ст. 367 ЦПК України відмовляє в задоволенні такого клопотання, оскільки до суду першої інстанції таке клопотання не подавалось. Жодних поважних причин, які перешкоджали відповідачу та адвокату заявити таке клопотання в суді першої інстанції в самому клопотанні не наведено. Не надано суду доказів неможливості заявити подібне клопотання, а відповідно подати докази до суду першої інстанції, а тому апеляційний суд не має права приймати докази, про які сторона не заявляла в суді першої інстанції.

Також колегія суддів враховую, що інформація про те, що позивач та померлий ОСОБА_6 планували дитину та звертались до відповідної медичної установи, де проходили відповідні обстеження вже була повідомлена в суді першої інстанції, а відповідно адвокат мав можливість під час розгляду справи в суді першої інстанції заявити подібне клопотання, проте таким правом не скористався, запит на який йому відмовила медична установа вже був направлений після ухвалення рішення в даній справі, а тому він не може бути врахований як поважна причина неподання доказів до районного суду.

ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 та її представник заперечували проти доводів апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції . Просили відмовити в задоволенні клопотання, посилаючись на те, що доводи відповідачів про штучне запліднення та донорство батька дитини з`явились лише після ухвалення рішення, вони є недоведеними та такими що не відповідають дійсності, оскільки дитина була зачата природним шляхом, незважаючи на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 звертались до медичних установ за різними медичними консультаціями та здавали кров, через вік ОСОБА_4 .

Представник третьої особи у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Статтею 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_4 , батьками записані ОСОБА_8 , ОСОБА_3 . (а.с. 11)

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька від 27.01.2015 р. відомості про батька дитини ОСОБА_4 записані згідно ст. 135 ч.1 СК України. (а.с. 12)

Ст. 135 ч.1 СК України передбачає, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

З довідки Шевченківської районної в м. Києві державної реєстрації від 26.02.2020р. вбачається, що позивач ОСОБА_8 була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (а.с. 10)

Суду також надані Фотознімки ОСОБА_8 та ОСОБА_6 з дитиною - на а.с. 13-23, які також підтверджують любов та регулярне піклування ОСОБА_6 про дитину.

Згідно відповіді Благодійної організації «Здоров`я дітям Києва» від 09.04.2020 р. №6 ОСОБА_6 був прийнятий на роботу на посаду заступника голови правління 03.09.1999 р. За заявою ОСОБА_6 у зв`язку з народженням дитини та необхідністю догляду за нею з 01.09.2010 р. він був переведений на неповний робочий день. (а.с. 31)

ОСОБА_6 приймав активну участь в шкільному житті дитини ОСОБА_8 згідно довідки директора школи І-ІІІ №169. (а.с. 32)

Згідно висновку експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи №103-142-2020 молекулярно-генетичним дослідженням встановлено, що вірогідність біологічного батьківства ОСОБА_6 відносно ОСОБА_4 складає величину не менш 99,99 %. Таким чином, біологічне батьківство ОСОБА_6 відносно ОСОБА_4 практично доведена. (а.с.93-96)

Крім того, в суді першої інстанції допитано було свідока ОСОБА_9 який пояснив суду, що з ОСОБА_6 працював з 1993 року, та жив поруч з ним. ОСОБА_6 визнавав себе батьком дитини ОСОБА_4 , постійно проводив час з дитиною, приводив її на роботу, водив дитину до школи. Стосунки з дружиною ОСОБА_2 були погані, вона знала про дитину ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_13 пояснила суду, що ОСОБА_6 знала з 1998 року, працювала з ним. Повідомила, що в 2010 році в ОСОБА_6 та ОСОБА_4 народилась дитина. ОСОБА_6 займався вихованням дитини, водив дитину в школу, дитячий садок, перейшов на неповний робочий день на роботі.

Задовольняючи позовні вимоги суд встановив, що ОСОБА_8 надала належні та допустимі доказів, які з достовірністю підтверджували, що вона та померлий ОСОБА_6 є батьками дитини ОСОБА_4 , проживали однією сім`єю та вели спільне господарство. Показами свідків та письмовими доказами встановлено, що померлий за життя визнавав ОСОБА_4 своєю дочкою. При цьому, за висновком експерта біологічне батьківство ОСОБА_6 відносно ОСОБА_4 практично доведене.

Дослідивши надані суду докази, подані в передбачені ЦПК строки, колегія суддів приходить до висновку, що вищенаведені обставини справи, які суд ввжаав встановленими є доведеними. а висновки суду відповідають таким обставинам та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги відповідача, про те, що померлий ОСОБА_6 не подавав заяви. в якій би визнавав своє батьківство , колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1,2 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України .

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу (ч.4 ст. 128 СК України)

Тлумачення статті 128 СК України свідчить, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18), від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18), від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц (касаційне провадження № 61-30047св18).

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем суду першої інстанції було надано достатньо доказів на підтвердження батьківства, факту спільнго проживання, а також доказів визнання померлим свого батьківства за життя, доказів участі померлого у вихованні дитини.

Доводи апеляційної скарги, стосовно того, що судом не досліджено фактів, що мають велике значення у даній справі, колегія суддів оцінює критично, оскільки біологічне батьківство ОСОБА_6 відносно ОСОБА_4 практично доведено, висновком експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи було встановлено, що вірогідність біологічного батьківства ОСОБА_6 відносно ОСОБА_4 складає величину не менш 99.99%.

У постанові Верховного Суду у складі колегії судців Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732СВ19) зроблено висновок щодо застосування статті 130 СК України та вказано, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зазначив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК- тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» ( KALACHEVA v. RUSSIA, № 345і/ 5, 34, ЄСШІ , від 07 травня 2009 року).

Щодо посилань навідсутність спільного проживання та відсутність ведення спільного господарства, то вони є безпідставні. За обставинами даної справи померлий проживав не з дружиною з якою перебував у шлюбі, а з позивачем, що підтверджено, як належною довідкою так і показами свідків.

Зокрема, Довідка про зареєстрованих осіб Шевченківської районної у м Києві державної адміністрації від 26.02.2020 p.,підтверджує, що померлий ( ОСОБА_6 ), ОСОБА_8 (позивач по справі) та їх дитина, в інтересах якої подано даний позов ( ОСОБА_4 ) були зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_1 .

Фотознімки вказують, що з самого народження дитини і до моменту смерті ОСОБА_6 , він приймав активну участь у житті та вихованні ОСОБА_4 як батько дитини. Фотознімками підтверджено, що ОСОБА_6 як батько дитини в урочистій обстановці забирав Позивача з дитиною з пологового будинку, проводив з дитиною дозвілля, спільно відпочивали, відвідували шкільні та інші свята .

Договір про зберігання компонентів крові №295/03-10 від 20 березня 2010 p.,який було укладено після відвідування курсів для майбутніх батьків та в якому ОСОБА_6 вказав себе як батько дитини, підтверджують, що ОСОБА_6 визнавав своє батьківство, бажав цього батьківства .

Участь ОСОБА_6 як батька у шкільному житті дитини ОСОБА_4 підтверджено Довідкою директора школи І-ІІІ ст. №169 м. Києва, в якій засвідчено, що ОСОБА_6 кожного дня приводив та забирав дитину зі школи, спілкувався з педагогами, регулярно відвідував батьківські збори, супроводжував ОСОБА_4 разом з класом під час екскурсій, як батько дитини проводив пізнавальний урок, ремонтував меблі в класі тощо. Даний факт підтверджується також доданими до позовної заяви фотознімками.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що участь у вихованні дитини ОСОБА_6 брав як хрещений батько, спростовуються наданим свідоцтвом про хрещення, в якому хрещеними батьками дівчинки зазначені інші особи, а не ОСОБА_6 .

Посилання на те, що ОСОБА_6 був донором є недоведеним припущенням. Колегія враховує, що вказане не обґрунтоване припущення стороною відповідача було висловлене лише на стадії апеляційного розгляду і з цих підстав в суді першої інстанції відповідачі доказів не надавали та не довели, що у них існували перешкоди для подання доказів на підтвердження вказаної обставини до суду першої інстанції.

Суд першої інстанції у рішенні суду повно відобразив обставини, які мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, які всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо досліджені Судом першої інстанції, їм була надана відповідна правова оцінка.

Апелянт, заперечуючи проти позовних вимог, посилалась на те, що було проведено екстракорпоральне запліднення (ЕКО) однак вказана обставина є недоведеною, а крім того суд вважає, що у даному випадку не має правового значення, оскільки не може спростувати факт доведеного біологічного батьківства та факт визнання померлим свого батьківства за життя та піклування про дитину.

Щодо посилання на правовий висновок постанови Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 591/6441/14-ц, колегія суддів зазначає, що у цій справі на яку посилається відповідач обставини відрізняються, так як в ній не було проведено генетичної експертизи.

Виходячи з наведеного, колегія суддів встановила, що підстав для скасування рішення місцевого суду з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, немає, а отже в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтерсах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 16 червня 2021 року.

Головуючий О.В.Желепа

Судді В.А. Кравець

О.Ф. Мазурик