Провадження № 22-ц/812/356/21 Суддя першої інстанції Кривенко О.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 лютого 2021 року м. Миколаїв Справа № 475/313/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 04 грудня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Кривенко О.В., в залі судового засідання в смт. Доманівка, о 15 год 01 хв., повний текст якого складено 09 грудня 2020 року, за позовом ОСОБА_1 до Доманівського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 1 Доманівської селищної ради Миколаївської області (далі - Доманівський заклад ЗСО № 1), третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

08 травня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Доманівського закладу ЗСО № 1 про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Доводи позовної заяви обґрунтовано тим, що з 03 вересня 2009 року вона працювала прибиральницею службових приміщень Доманівського районного навчально-виховного комплексу «Доманівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 1, 09 лютого 2012 року її було переведено прибиральницею Доманівського районного навчально-виховного комплексу «Доманівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - Центр дитячої та юнацької творчості», назву якого 20 липня 2017 року було змінено на Доманівський навчально-виховний комплекс «Доманівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 1 - Центр дитячої та юнацької творчості Доманівської селищної ради Миколаївської області», та в подальшому - 07 серпня 2019 року змінено на «Доманівський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 1 Доманівської селищної ради Миколаївської області».

30 березня 2020 року наказом № 20-к її було попереджено за відмову виконувати 26 березня 2020 року свої обов`язки згідно із затвердженим графіком роботи та відмічено у табелі обліку використання робочого часу 26 березня 2020 року як прогул.

07 квітня 2020 року наказом директора № 23-к її було звільнено з посади прибиральниці з 09 квітня 2020 року на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України, за прогул 26 березня 2020 року, без поважних причин.

Проте, графік роботи до її відома доведений не був, вона не була повідомлена про необхідність бути присутньою 26 березня 2020 року на роботі, в наказі про звільнення зазначено, що взято до уваги випадки відмови виконувати розпорядження директора під час літніх канікул для учнів та ту обставину, що вона нібито відмовилася виконувати обов`язки саме в період надзвичайної ситуації, відмова виконувати обов`язки сталася не дивлячись на те, що адміністрацією школи введено необхідні заходи щодо обмежень контактів працівників техпрацівники працюють за окремим графіком - виходять на роботу 1 раз на 10 днів.

Вказане звільнення є незаконним також з огляду на те, що адміністрацією школи не були дотримані вимоги статті 149 КЗпП України, письмові пояснення від неї не відбиралися, не взято до уваги попередню роботу, нагороди за сумлінну працю, ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини за яких вчинено проступок.

Таким чином, при винесенні вищевказаного наказу відповідачем були порушені вимоги КЗпП України, що призвело до її звільнення без законних підстав. У зв`язку з цим, ОСОБА_1 просила суд задовольнити позовні вимоги та ухвалити рішення, яким поновити її на посаді прибиральниці в Доманівському закладі ЗСО № 1 та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 квітня 2020 року до дня поновлення на роботі.

Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 04 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив із того, що позивачем ОСОБА_1 не заперечувався факт відсутності на робочому місці 26 березня 2020 року, при цьому нею не було надано жодного належного доказу на підтвердження поважності причин відсутності на роботі протягом зазначеного часу та не було повідомлено керівництво про виникнення обставин, пов`язаних зі здоров`ям, які призвели до її відсутності на роботі.

Посилання ОСОБА_1 як на причину відсутності на робочому місці 26 березня 2020 року на хворобливий стан не було прийнято судом до уваги, оскільки тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності, якого у останньої на зазначену дату не було.

Отже, місцевий суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 було допущено прогул на роботі більше трьох годин (доказів протилежного суду не надано), звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства, обставини, на які посилалася ОСОБА_1 та її представник не знайшли свого підтвердження.

Не погодившись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 , посилаючись на його необґрунтованість та незаконність, просила скасувати оскаржене судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що 30 березня 2020 року наказом № 20-к її було попереджено за відмову виконувати 26 березня 2020 року свої обов`язки згідно із затвердженим графіком роботи та що у разі повторення невиходу на роботу згідно графіка роботи її буде звільнено, відмітити у табелі обліку використання робочого часу 26 березня 2020 року як прогул.

07 квітня 2020 року наказом № 23-к її звільнено з посади прибиральниці 09 квітня 2020 року за прогул 26 березня 2020 року без поважних причин згідно статті 40 КЗпП України.

Таким чином, керівник навчального закладу змінив своє рішення, хоча ніяких порушень дисципліни вона не скоїла, проте не погодилась з тим, що 26 березня 2020 року у табелі обліку робочого часу зазначено як прогул.

Відповідач в судовому засіданні підтвердив, що техпрацівники в період карантину мали чергувати один раз на десять днів.

Беручи до уваги, що з графіком роботи в березні 2020 року вона не була ознайомлена, тобто їй не було відомо, що 26 березня 2020 року вона повинна бути на роботі, то вона вважає, що їй мали б надати можливість працювати в іншій день.

Скаржниця вказувала, що працювала на посаді прибиральниці з 03 вересня 2009 року по 09 квітня 2020 року, тобто більше ніж 10 років. За цей час до неї не застосовувалось жодних дисциплінарних стягнень, а навпаки, вона неодноразово нагороджувалась за сумлінну роботу та обиралась до складу профспілкового комітету. За такого, за її думкою, вважає, що звільнена з посади з порушенням ст. 149 КЗпП України, письмові пояснення від неї не відбирались, а також не взято до уваги її попередню роботу.

У відзиві на апеляційну скаргу Доманівський заклад ЗСО № 1 доводи апеляційної скарги не визнав та погодився з рішення суду першої інстанції.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин 1,2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Між тим рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 була прийнята на роботу 03 вересня 2009 року на посаду прибиральниці службових приміщень Доманівського районного навчально-виховного комплексу «Доманівська ЗОШ І-ІІІ ступенів № 1».

07 квітня 2020 року наказом директора, начальника Цивільного захисту Доманівського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 1 ОСОБА_1 була звільнена з посади прибиральниці з 09 квітня 2020 року на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України за прогул 26 березня 2020 року.

Відповідно до Посадової інструкції № 35 прибиральниці шкільних приміщень, затвердженої Директором Доманівського закладу ЗСО І-ІІІ ступенів № 1 Доманівської селищної ради, погодженої з головою ПК, з якої вбачається, що ОСОБА_1 була ознайомлена зі змістом цієї інструкції 03 лютого 2020 року та нею зроблено примітку про те, що вона ознайомлена, але не згодна.

Згідно із розділом 3 Посадової інструкції прибиральниця службових приміщень виконує наступні обов`язки: прибирає закріплені за нею службові та навчальні приміщення школи (класи, кабінети, коридори, сходи, санвузли, туалети, тощо), утримує в належному стані приміщення школи, прилеглу до неї територію, постійно знаходиться та доглядає за порядком на закріпленій за нею ділянці, тактовно запобігає порушенням порядку з боку учнів і у випадку непослуху сповіщає про це чергового педагога, в канікулярний період задіюється на роботах на території школи (прибирання шкільних ділянок, та прилеглої території, побілочно-фарбовочних роботах), за вказівкою керівництва навчального закладу, тощо. Робоче місце залишає згідно графіку роботи.

Пунктом 6.1 Посадової інструкції встановлено, що прибиральниця працює в режимі нормованого робочого дня за графіком роботи, складеним виходячи з 40-годинного робочого тижня і затвердженим директором школи.

За приписами Правил внутрішнього трудового розпорядку Доманівського РНВК «Доманівська ЗОШ І-ІІІ ст. № 1 - Центр дитячої та юнацької творчості», затверджених директором РНВК та погоджених головою профспілкового комітету, схвалених загальними зборами трудового колективу, вбачається, що у закладі встановлено шестиденний робочий тиждень для обслуговуючого персоналу, початок роботи закладу для чергової техпрацівниці о 07-00 год.

Відповідно до даних табелю обліку робочого часу за березень 2020 року, 26 березня 2020 року у техпрацівниці ОСОБА_1 зазначено як прогул.

Згідно наказу директора Доманівського закладу ЗСО № 1 від 13 березня 2020 року «Про запровадження карантину», призупинено навчальний процес у навчальному закладі з 13 березня по 03 квітня 2020 року, обслуговуючому персоналу виконувати роботу згідно з посадовими інструкціями, відповідальним - заступник директора, завідувачі філій.

Наказом директора Доманівського закладу ЗСО № 1 від 30 березня 2020 року «Про відмову від виконання посадових обов`язків прибиральниці ОСОБА_1 » встановлено, що на підставі доповідної записки заступника з господарської частини ОСОБА_3 встановлено, що прибиральниця ОСОБА_1 26 березня 2020 року відмовилася виконувати свої посадові обов`язки згідно із затвердженим графіком роботи про що відмітити в табелі обліку використання робочого часу 26 березня 2020 року як прогул.

Графік чергування на період карантину на березень 2020 року, затверджений директором Доманівського закладу ЗСО № 1, містить дні тижня дату та прізвище чергового. В цьому графіку у графі дні тижня зазначено четвер, дата 26 та прізвище чергового прибиральника приміщень в період карантину, 26 березня 2020 року - чергова ОСОБА_1 .

Згідно доповідної заступника директора Гармашова В.М. від 26 березня 2020 року, ОСОБА_1 26 березня 2020 року відмовилася від виходу на роботу без поважної причини, давати письмові пояснення про причини невиходу також відмовилася.

Відповідно до Акту про результати службового розслідування щодо з`ясування причин відсутності на роботі ОСОБА_1 від 27 березня 2020 року, підписаного заступником директора ОСОБА_3 , головою профспілкового комітету ОСОБА_4 та інженером з охорони праці ОСОБА_5 підтверджено факт відсутності 26 березня 2020 року позивача на робочому місці та в телефонній розмові з`ясовано, що остання не буде виходити на роботу, оскільки оголошено карантин. ОСОБА_1 було роз`яснено, що прибиральниці працюють за окремим графіком 1 раз на 10 днів здійснюють вологе прибирання та дезінфекцію шкільних приміщень. Але на роботу ОСОБА_1 так і не вийшла.

За інформацією в листі непрацездатності ОСОБА_1 перебувала на лікарняному з 17 по 21 березня 2020 року.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно або в цілому). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня.

Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності.

Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі.

Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не існує, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин.

Позивач в позовній заяві мотивуючи свій невихід на роботу 26 березня 2020 року зазначала, що їй не було відомо про те, що в цей день вона мала чергувати відповідно до складеного графіку чергувань, оскільки не була з ним ознайомлена.

Як встановлено з наданих відповідачем доказів та відзиву на позов на спростування таких пояснень у зв`язку з поширенням вірусу COVID-19 12 березня 2020 року директором Доманівського закладу ЗСО № 1 було затверджено складений на березень 2020 графік чергувань прибиральників приміщень на період карантину, а 13 березня 2020 року наказом директора Доманівського закладу ЗСО № 1 було видано наказ про запровадження карантину, яким призупинено навчальний процес у навчальному закладі, його філіях та структурних підрозділах з 13 березня по 03 квітня 2020 року. «Педагогічним працівникам виконувати роботу в частково дистанційному режимі згідно з посадовими інструкціями. Обслуговуючому персоналу виконувати роботу згідно з посадовими інструкціями.

Прибиральниці, зокрема й позивач, повинні були працювати за окремим графіком 1 раз на 10 днів здійснювати вологе прибирання та дезінфекцію шкільних приміщень.

Таким чином, відповідач змінив режим роботи позивача, передбачений Правилами внутрішнього трудового розпорядку Доманівського РНВК «Доманівська ЗОШ І-ІІІ ст. № 1 та пунктом 6.1 Посадової інструкції.

Відповідно до частини 3 статті 32 КЗпП України зміна посадових обов`язків та/або режиму роботи є зміною істотних умов праці працівника. Законодавство не передбачає особливий порядок зміни істотних умов праці працівника на період карантину, тому така зміна має відбуватися за загальною процедурою, встановленою Кодексом про працю.

Він передбачає такий порядок зміни істотних умов праці: прийняття рішення про зміни в організації виробництва і праці і, як наслідок, зміну істотних умов праці працівників; письмове повідомлення працівників про зміну істотних умов їхньої праці не пізніше, ніж за два місяці до вказаної зміни під розпис; одержання від працівників письмової згоди на продовження роботи на змінених істотних умовах праці; та видання наказу про запровадження змінених умов праці після спливу строку, вказаного в повідомленні про зміну істотних умов праці.

Відмова працівника від продовження роботи на змінених істотних умовах праці є підставою для його звільнення. Тож, незважаючи на неочікуваний характер Карантину, роботодавець може змінити істотні умови праці працівника не раніше, ніж через два місяці після відповідного повідомлення працівника про це. Оскільки наразі строк фактичного Карантину не відомий, роботодавець, у випадку виробничої необхідності, може повідомити працівників про зміну істотних умов їхньої праці, при цьому роботодавець може скасувати своє рішення в будь-який час до спливу зазначеного двомісячного строку.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідач, стверджуючи, що ОСОБА_1 була ознайомлена зі змінами в режимі роботи прибиральниць, відповідних доказів на підтвердження цього факту не надав. Так не надано відповідачем доказів про ознайомлення позивача зі змінами умов праці, зокрема, з наказом директора від 13 березня 2020 року про запровадження карантину та з графіком роботи прибиральниць на березень місяць.

Водночас, як встановлено, позивач перебувала на лікуванні з 17 по 24 березня 2020 року. В наказі директора від 30 березня 2020 року № 20-к заступнику директора з господарської частини ОСОБА_3 наказано роз`яснити ОСОБА_1 особливості роботи прибиральниць в умовах карантину та надзвичайної ситуації. В акті про результати службового розслідування від 27 березня 2020 року також зазначається, що в телефонному режимі позивачу було повідомлено, що прибиральниці працюють за окремим графіком 1 раз на 10 днів здійснюють вологе прибирання та дезінфекцію шкільних приміщень.

З доповідних та пояснювальних записок працівників Доманівської ЗОШ № 1 встановлено, що з пояснень ОСОБА_1 в телефонному режимі їм відомо, що невихід на роботу вона пов`язує з карантинними обмеженнями.

З огляду на зазначені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що роботодавець при зміні режиму роботу під час запровадження карантину, не повідомив письмово ОСОБА_1 про такі зміни режиму роботи та не отримав її погодження з такими змінами, чим порушив норми трудового законодавства.

Крім того, ч. 1 ст. 149 КЗпП України зазначає, що до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець зобов`язаний взяти від порушника трудової дисципліни письмове пояснення. Мета цього пояснення з`ясувати чи вчинив працівник проступок і чи визнає він себе винним. Обов`язковість надання працівником пояснення з приводу вчинення проступку одна з гарантій того, що накладення стягнення буде правомірним.

Як зазначено в доповідній записці заступника директора ОСОБА_3 та заяві ОСОБА_4 позивач 26 березня 2020 року в телефонному режимі відмовилася написати пояснення. Між тим наказ про звільнення позивача датований 07 квітня 2020 року, однак матеріали справи не містять підтверджень, що після 26 березня 2020 року та до 07 квітня 2020 року роботодавець пропонував позивачу надати пояснення з приводу відсутності на робочому місці 26 березня 2020 року, які були підставою для притягнення її до дисциплінарної відповідальності.

Отже, апеляційний суд вважає, що звільнення позивача відбулось з порушенням вимог процедури застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з роботи, передбаченої статтею 149 КЗпП України, а саме - відповідач не зажадав від позивача письмових пояснень з приводу невиходу на роботу, що мало місце 26 березня 2020 року.

Також за загальним правилом трудового законодавства наказ про звільнення працівника передбачає викладення роботодавцем причин та підстав для його звільнення з роботи.

Між тим наказ про звільнення позивача від 07 квітня 2020 року не конкретизує суті правопорушення, яке є підставою для звільнення за пунктом 4 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Так, «30 березня був виданий наказ «про відмову від виконання посадових обов`язків прибиральниці ОСОБА_1 ». Але ОСОБА_1 вважає, що цим наказом конфлікт не вичерпано звертається зі скаргами в різні інстанції, погрожує директору, що «влаштує йому щось страшне». Тому, беручи до уваги обставини, які передували прогулу 26 березня 2020 року, а саме» і далі в наказі перераховуються різні випадки, що відбувалися між сторонами влітку 2020 року з посиланням на статтю 139 КЗпП України, щодо відмови позивача підписувати посадову Інструкцію; відмови виконувати посадові обов`язки в період надзвичайної ситуації. Ці випадки не містять ні дати, ні обставин за яких вони відбулися, ні відповідного документу про фіксацію роботодавцем цих подій та пояснень працівника, а отже не можуть вважитися причинами для звільнення особи за пунктом 4 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Таким чином, трудове законодавство не тільки зазначає перелік підстав розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, але й встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення, якими є повідомлення працівника про зміну режиму роботи (стаття 32 КЗпП України), надання пояснень при застосуванні роботодавцем дисциплінарного стягнення (стаття 149 КЗпП України), право працівника знати та розуміти причини та підстави звільнення, що викладені в наказі про звільнення.

Отже, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Суд першої інстанції цих вимог закону не врахував та дійшов помилкового висновку, що звільнення ОСОБА_1 відбувалося з дотриманням вимог трудового законодавства. При цьому суд першої інстанції належним чином не перевірив правильність висновків відповідача, не надав належної оцінки доводам позовної заяви та доказам, зібраним у справі, а тому дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 1 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу (частина 2 статті 235 КЗпП України).

Отже, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України та статті 240 1 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини 1 статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

За такого, колегія суддів дійшла висновку, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, а тому ОСОБА_1 повинна бути поновлена на попередній роботі та їй повинна бути виплачена заробітна плата за час вимушеного прогулу з дати звільнення по час ухвалення судового рішення.

ОСОБА_1 просила поновити її на роботі з 09 квітня 2020 року по день ухвалення рішення по справі (09 лютого 2021 року).

Середня заробітна плата ОСОБА_1 за лютий-березень 2020 року складає 9 552 грн 92 коп. за 41 робочій день, тобто середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 9 552 грн 92 коп. : 41 дні = 233 грн.

У період з 09 квітня 2020 року по 09 лютого 2021 року кількість робочих днів складала 209, отже розмір заробітної плати, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 з відповідача становить 48 697 грн (209 х 233 грн)

З урахуванням викладеного, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а оскаржене судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання позовної заяви ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп. Між тим, ОСОБА_1 відповідно до приписів пункту 1 частини 1 статті 5 закону України «Про судовий збір» є звільненою від сплати судового збору.

В позовній заяві позивачем ставиться питання про задоволення двох вимог: однієї немайнового та другої майнового характеру. Отже при подачі позову підлягав сплаті судовий збір у розмірі 840 грн 80 х 2 = 1 681 грн 60 коп.

За такого, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп. та на користь держави у розмірі 840 грн 80 коп. (за подання позовної заяви) та 2 522 грн 40 коп. (за подання апеляційної скарги), а всього в дохід держави у розмірі 3 363 грн 20 коп.

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 04 грудня 2020 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.

Поновити ОСОБА_1 на посаді прибиральниці в Доманівському закладі загальної середньої освіти І-III ступенів № 1 Доманівської селищної ради Миколаївської області.

Стягнути з Доманівського закладу загальної середньої освіти І-III ступенів № 1 Доманівської селищної ради Миколаївської області (місцезнаходження якого за адресою: 56401, Миколаївська обл., Доманівський р-н, смт. Доманівка, вул. Центральна, буд. 85, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 37822438) на користь ОСОБА_1 (місце проживання якої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 48 697 (сорок вісім тисяч шістсот дев`яносто сім) грн з подальшим утриманням податків та інших обов`язкових платежів та судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп.

Стягнути з Доманівського закладу загальної середньої освіти І-III ступенів № 1 Доманівської селищної ради Миколаївської області (місцезнаходження якого за адресою: 56401, Миколаївська обл., Доманівський р-н, смт. Доманівка, вул. Центральна, буд. 85, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 37822438) в дохід держави 3 363 (три тисячі триста шістдесят три) грн 20 коп. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 11 лютого 2021 року.