Справа № 456/820/21
Провадження № 2/456/675/2021
РІШЕННЯ

іменем України

/заочне/

15 червня 2021 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Березіній Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в :

Підстава позову /позиція позивача/: 09.01.2018 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого позивач передав відповідачу грошову позику в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) доларів США зі строком повернення до 01.01.2019. Факт укладання договору підтверджується розпискою ОСОБА_2 від 09.01.2018, в присутності ОСОБА_3 та двох свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Окрім цього 12.03.2020 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до даного договору ОСОБА_2 було передано грошову позику у розмірі 1200 (одна тисяча двіста) доларів США зі строком повернення до 01.06.2020. Факт укладання договору підтверджується розпискою ОСОБА_2 від 12.03.2020 в присутності ОСОБА_3 та двох свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Станом на 15.02.2021 сума позики в розмірі 2700,00 дол. США гр. ОСОБА_1 не повернута. Оскільки відповідач свій обов`язок щодо повернення коштів не виконала, є всі підстави стягнути з неї вказану суму заборгованості. У зв`язку з вищенаведеним, ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_2 за договором позики від 09.01.2018 суму боргу в розмірі 1595,55 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто п`ять) дол. США 55 центів, з яких: 1500 дол. США сума основної заборгованості та 95,55 дол. США - три відсотки річних з простроченої суми заборгованості; за договором позики від 12.03.2020 суму боргу в розмірі 1225,25 дол. США, з яких: 1200,00 дол. США - сума основної заборгованості та 25,25 дол. США - три відсотки річних з простроченої суми заборгованості. Також гр. ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 3000 гр.

Позивач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача адвокат Іванус М.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, покликаючись на обставини, зазначені у позовній заяві.

Позиція відповідача: Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, хоча неодноразово повідомлялась про розгляд справи, а саме на 09.04.2021, 29.04.2021, 01.06.2021 та 15.06.2021, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу повернулось на адресу суду з відміткою на довідці Укрпошти «отримано особисто» Крім того, про призначення судового засідання на 29.04.2021, 01.06.2021, 15.06.2021 відповідача повідомлялось шляхом оголошення на офіційному веб-порталі судової влади на підставі ст. 128 ЦПК України. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача, в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі. Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15.03.2021 відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29.04.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У відповідності до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини.

09.01.2018 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики на суму 1500 (одна тисяча п`ятсот) дол. США, шляхом розписки та відповідач зобов`язувалась повернути кошти до 01.01.2019, договір укладено в присутності двох свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 /а.с.17/.

12.03.2020 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики на суму 1200 (одна тисяча двіста) дол. США у формі розписки та відповідач зобов`язувалась повернути кошти до 01.06.2020, договір укладено в присутності двох свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , на день позики гривневий еквівалент 1200 дол. США становив 31800,00 грн./ а.с.16/.

Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі ЦК України), Цивільний процесуальний кодекс України , закон України «Про адвокату та адвокатську діяльність»

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України).

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Наявність розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання.

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України).

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 464/3790/16-ц.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, яка визначає критерії законності та обґрунтованості рішення, а також ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки.

Виходячи з наявних у справі доказів, суд вважає, що розписки від 09 січня 2018 року та 12 березня 2020 року, як боргові документи свідчать про існування між сторонами договірних відносин, а також підтверджують факт укладення договору і засвідчують отримання боржником від кредитора певних грошових сум. Наявність у позивача оригіналів вказаних боргових документів є належними та допустимими доказами факту отримання гр. ОСОБА_2 від гр. ОСОБА_1 грошових коштів, так і невиконання відповідачем даних боргових зобов`язань.

З детального аналізу змісту боргових розписок від 09 січня 2018 року та 12 березня 2020 року вбачається, що при їх складанні, сторонами було дотримано всіх істотних умов, а саме: зазначено дату її складання, прізвища, ім`я і по батькові сторін, суму позики, порядок і дату повернення боргу, підписи сторін та свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Суд звертає увагу, відповідач не повернула позивачу борг в сумі 2700 доларів США.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 , зобов`язана повернути позивачу ОСОБА_1 суму боргу за договором позики в розмірі 2700 доларів США, що в перерахунку на національну валюту відповідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, встановленого НБУ на день подання позову, становить 75411,00 грн. /курс 27,93/.

В постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

Разом з тим, суд враховує, що відповідно до принципу диспозитивності (ст. 13 ЦПК України) суд зобов`язаний розглядати справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.

Враховуючи наведене, суд вважає вимоги позивача про стягнення боргу підставними і такими, що підлягають до задоволення. Відтак вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 75411,00 грн. боргу за розписками від 09.01.2018 та 12.03. 2020

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 3 % річних за неналежне виконання відповідачем ОСОБА_2 , зобов`язання щодо повернення боргу (розписка від 09.01.2018) за час прострочення складає 95, 55 доларів США. 3 % річних від простроченої суми зобов`язання (розписка від 12.03.2020) за період прострочення складає 25,25 доларів США. Таким чином 3 % річних від простроченої суми заборгованості за весь час прострочення зобов`язання становить 120,8 доларів США, що в перерахунку на національну валюту відповідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют становить 3373,9 грн. /курс 27,93/.

Відтак наведений позивачем розрахунок трьох процентів річних, загальний розмір яких становить 3373,9 грн., сумнівів у своїй правильності не викликає.

На підставі вищенаведеного, врахувавши те, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт отримання відповідачем позики від позивача в сумі 2700 доларів США, відповідач пропустила строк виконання зобов`язання, оскільки в позикодавця ОСОБА_1 наявні боргові документи-розписки (в кількості 2шт.) про отримання позичальником ОСОБА_2 грошових коштів, що свідчить про існування невиконаних зобов`язань, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 слід задоволити та стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , борг в сумі 2 700 /дві тисячі сімсот/ доларів США, три відсотки річних від простроченої суми за весь час прострочення в сумі 120 /сто двадцять/ доларів США 80 центів, а всього 2 820 /дві тисячі вісімсот двадцять/ доларів США 80 центів, що в гривневому еквіваленті згідно курсу Національного банку України на момент звернення до суду з позовом становить 78 784 /сімдесят вісім тисяч сімсот вісімдесят чотири/ грн. 94 коп.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Наведена правова позиція відображена в Додатковій Постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №922/1163/18.

Представником позивача адвокатом Іванус М.І. долучено до матеріалів справи копію Договору про надання правової допомоги №13 від 11.02.2021, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №4121/10 та ордер КС №24995 від 09.04.2021, акт приймання-передачі наданих послуг від 11.06.2021, квитанцію до прибуткового касового ордеру №13 від 15.06.2021.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Враховуючи наведене, суд вважає, що слід стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 3000 /три тисячі/ грн. 00 коп.

Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Так, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений останнім судовий збір у розмірі 908, 00 гривень.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 259, 264, 265, 268, 280 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , борг в сумі 2 700 /дві тисячі сімсот/ доларів США, три відсотки річних від простроченої суми за весь час прострочення в сумі 120 /сто двадцять/ доларів США 80 центів, а всього 2 820 /дві тисячі вісімсот двадцять/ доларів США 80 центів, що в гривневому еквіваленті згідно курсу Національного банку України на момент звернення до суду з позовом становить 78 784 /сімдесят вісім тисяч сімсот вісімдесят чотири/ грн. 94 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 судовий збір в розмірі 908 /дев`ятсот вісім/ грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 3000 /три тисячі/ грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя В.Л.Бучківська