Справа № 307/1089/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 червня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

судді-доповідачки Готри Т.Ю.,

суддів Бисаги Т.Ю., Собослоя Г.Г.,

за участю секретарки судового засідання Мацоли О.Д.-В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 червня 2020 року, постановлене суддею Чопиком В.В., повний текст рішення виготовлено 11.06.2020,

в с т а н о в и в:

У квітні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 15.11.2011. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті ww.privatbank.ua, складає між нею і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. Отже, відповідачка була повністю проінформована про умови кредитування в банку, які були надані їй у письмовій формі.

Для користування кредитним коштами відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Відповідно до умов цього договору відповідачка зобов`язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав ОСОБА_1 можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах установленого кредитного ліміту.

Однак ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 16.03.2020 у неї виникла заборгованість в розмірі 11 846,87 грн, з яких : 4 107,18 грн заборгованість за простроченим тілом кредита; 1 862,22 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно з ст.625 ЦК України; 4 837,14 грн пеня, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина) та 540,33 грн - штраф (процентна складова).

Посилаючись на те, що в добровільному порядку відповідачка зазначену заборгованість сплатити відмовляється, тому позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 15.11.2011 у розмірі 11 846,87 грн та судові витрати в розмірі 2 102,00 грн за сплату судового збору.

Заочним рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 червня 2020 року позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" заборгованість за кредитним договором в сумі 4107,18 грн та 2102,00 грн сплаченого судового збору.

У решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило скасувати зазначене рішення в частині відмови у стягненні відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно з ст.625 ЦК України, пені та штрафів, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити ці позовні вимоги, а в іншій частині рішення суду залишити без змін. Вказувало на те, що суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 207, 526, 599, 633, 634, 1054 ЦК України стягнув з відповідачки лише заборгованість за тілом кредиту, при цьому безпідставно звільнив її від відповідальності щодо погашення заборгованості по відсоткам, пені та штрафам. Судом не враховано, що відповідачкою погоджено умови кредитування, шляхом підписання довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписавши яку відповідачка погодилася з умовами кредитного договору щодо сплати штрафу при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором.

У судовому засіданні представниця апелянта - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала, просила суд її задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в ній.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, жодних заяв від неї на адресу суду не надходило. Своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Заслухавши доповідь судді-доповідачки, пояснення представниці апелянта ОСОБА_2 , перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апелянтом рішення суду в частині вирішення позовної вимоги банку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 4 107,18 грн за простроченим тілом кредиту не оспорюється, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом не перевіряється.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги банку в частині стягнення з відповідачки ОСОБА_1 відсотків, пені та штрафів, суд першої інстанції виходив із того, що банком не надано суду доказів на підтвердження укладення між сторонами договору про умови кредитування, сплати відсоткової ставки за користування кредитними коштами, строк повернення кредиту та відповідальність у виді неустойки (пені та комісії, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Проте колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції в цій частині, оскільки такого суд дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права з огляду на наступне.

Судом установлено, що 15 листопада 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник АТ КБ «ПРИВАТБАНК») та ОСОБА_1 був укладений на підставі анкети-заяви кредитний договір № б/н, згідно з умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 4 000 грн у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку.

Також відповідачка ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 16.11.2011, в якій сторонами погоджено умови кредитування, а саме визначено тип картки, тип кредитної лінії - відновлювальна, валюта картрахунку гривня, базова відсоткова ставка -2,5% на місяць, розмір щомісячного платежу 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, що слідує за звітним, нарахування пені, комісії і штрафу за порушення строків платежів, зокрема, порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості: (ПЕНЯ= пеня (1)+ пеня (2), де пеня (1) - це базова ставка за договором)/30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту, а пеня (2)= 1% від заборгованості, але не менше 30 грн в місяць, нараховується раз у місяць, за наявності прострочення кредиту або процентів 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн і більше. (а.с.23).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статей 633, 634 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати, зокрема, надання послуг кожному, хто до неї звернеться (зокрема, банківське обслуговування); умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги; договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За замістом статей 526, 1048, 1054, 1055 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним; за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України), відповідно до якої позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач, як на підтвердження укладеного між сторонами договору, посилався на підписану відповідачкою заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, а також довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 16.11.2011, в якій сторонами погоджено всі умови кредитування.

Однак суд першої інстанції вказані докази безпідставно не взяв до уваги, оскільки такі, в даному випадку, з достовірністю стверджують укладення між сторонами кредитного договору, в якому погоджено всі істотні умови, які є необхідними для договору даного виду, укладення якого відповідачкою не заперечувалося і в судовому порядку такий нею не оскаржувався.

Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Отже, встановивши, що відповідачка ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на на 16.03.2020 у неї виникла заборгованість в розмірі 11 846,87 грн, з яких : 4 107,18 грн заборгованість за простроченим тілом кредита, 1 862,22 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно з ст.625 ЦК України; 4 837,14 грн пені, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина) та 540,33 грн - штраф (процентна складова), - суд першої інстанції стягнув з відповідачки на користь банку лише 4 107,18 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту, а у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, нарахованими на прострочений кредит, пені та штрафів відмовив.

Однак зважаючи на наведені вище обставини щодо укладення між сторонами договору, в якому погоджено всі істотні умови кредитування та передбачена відповідальність за невиконання цих умов, зокрема, позичальника щодо сплати відсотків, пені та штрафів за невчасне погашення заборгованості, та з урахуванням наявних у матеріалах справи виписок з розрахунку заборгованості за період з 16.02.2013 по 16.03.2020 щодо користування кредитними коштами та їх погашення, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови банку у позовних вимогах до ОСОБА_1 про стягнення нарахованих відсотків, пені та штрафів слід скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідачки на користь банку 1 862,22 грн заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, 4 837,14 грн пені, 500,00 грн штрафу (фіксована частина) та 540,33 штрафу (процентна складова).

Відповідно до ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягають стягненню судові витрати в розмірі 3 153,00 грн, понесені банком по сплаті за подачу апеляційної скарги, які документально підтверджені /а.с.88/.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити.

Заочне рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 червня 2020 року в частині відмови Акціонерному товариству комерційний банк «ПРИВАТБАНК» у вимогах про стягнення відсотків, штрафів та пені скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ІНП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд. 1Д, ) 1 862,22 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, 4 837,14 грн пені, 500 грн штраф (фіксована частина) та 540,33 грн штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 3 153,00 гривень судових витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів із дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 червня 2021 року.

Суддя-доповідачка

Судді