Справа № 442/4959/20 Головуючий у 1 інстанції: Павлів З.С.
Провадження № 22-ц/811/2983/20 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Шандри М.М., Приколоти Т.І.,

за участі секретаря: Сеньків Х.І.,

з участю представника АТ КБ «ПриватБанк» - Жарського І.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 вересня 2020 року у справі за позовом за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 14 грудня 2012 року у розмірі 137775,25 грн. станом на 30 квітня 2020 року та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 14 грудня 2012 року.

Відповідно до укладеного договору б/н від 14 грудня 2012 року та приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ОСОБА_1 отримав кредит, ліміт якого в подальшому було збільшено до 8000 грн.

Взятих на себе зобов`язань відповідач не виконував в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 30 квітня 2020 року становить 498326,33 грн., яка складається з наступного: 4265,40 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом, 488900,40 грн. загальний залишок заборгованості за відсотками, 5160,53 грн. заборгованість по пені.

Однак, АТ КБ «ПриватБанк» просили стягнути заборгованість в розмірі 137775,25 грн. з яких: 4265,40 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом, 133509,85 загальний залишок заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість за період з 14 грудня 2012 року по 31 липня 2018 року.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 вересня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 4265,40 гривень заборгованості за кредитним договором та 65,07 гривень судових витрат.

В решті позову відмовлено.

Рішення суду оскаржило Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк».

В апеляційній скарзі посилається на те, що з оскаржуваним рішенням не погоджується в частині відмови у стягненні процентів, вважає його в цій частині незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що до суду була надана копія анкети-заяви, в якій відповідач особистим підписом засвідчив, що він згоден, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Посилається на те, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, оскільки суть договору приєднання полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. Стверджує, що відповідач не спростував жодними належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору та ознайомлення з його умовами, не заперечував розмір наявної заборгованості. Вважає, що банк встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, а в іншій частині залишити рішення без змін. .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника АТ КБ «Приватбанк» - Жарського І.Р. на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в оскарженій частині таким вимогам відповідає.

З матеріалів справи встановлено, на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», яка підписана сторонами, й умов та правил надання банківських послуг, які погоджені з відповідачем, 14 грудня 2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 700 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, ліміт якого банком в подальшому було збільшено до 8000 грн.

На підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», яка підписана сторонами; також надано витяги з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідач користувався кредитною карткою, здійснював погашення за наданим кредитом до 06 вересня 2017 року, однак допустив заборгованість, що свідчить про те, що при підписанні анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» від 14 грудня 2012 року ОСОБА_1 був ознайомлений з умовами кредитування у яких зазначений розмір відсотків за користування кредитом та настанням відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості.

Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 14 грудня 2012 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , станом на 30 квітня 2020 року заборгованість у відповідача становить 498326,33 грн., яка складається з наступного:4265,40 грн загальний залишок заборгованості за наданим кредитом, 488900,40 грн. загальний залишок заборгованості за відсотками, 5160,53 грн. заборгованості по пені.

Проте, позивач просив стягнути з відповідача кошти в розмірі 137775,25 грн., з яких: 4265,40 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом, 133509,85 грн. загальний залишок заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість за період з 14 грудня 2012 року по 31 липня 2018 року.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За частиною першою статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин 1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно з ч.1 ст.634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ч.1 ст.1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Встановлено, що АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Задовольняючи позов в частині стягнення з ОСОБА_1 в користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 14 грудня 2012 року в сумі 4265 грн. 40 коп. (тіло кредиту), суд першої інстанції правильно виходив з того, що ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим в нього виникла заборгованість за кредитом у розмірі 4265 грн. 40 коп.

З матеріалів справи встановлено, що у заяві-анкеті від 14 грудня 2012 року, підписаній сторонами, не зазначена процентна ставка, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, чи інших видів відповідальності.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів банку та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини кредитного договору.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за відсотками, суд першої інстанції правильно виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що при укладенні договору з ПАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту не заслуговують на увагу у зв`язку з безпідставністю таких вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку ОСОБА_1 щодо їх сплати банку в заяві-анкеті, а витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в «Приватбанку» не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору № б/н від 14 грудня 2012 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк».

Враховуючи вищенаведене, а також те, що у підписаній відповідачем заяві-анкеті не передбачено сплати позичальником процентів за користування кредитними коштами, апеляційний суд, із урахуванням наведених вище норм матеріального права та висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), погоджується із висновком суду першої інстанції про безпідставність заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками.

Оскільки інших доказів на підтвердження досягнення домовленості між банком та ОСОБА_1 щодо сплати процентів за користування кредитними коштами позивачем ні суду першої, ні апеляційної інстанцій не подано, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по відсотках в сумі 133509,85 гривень.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 1 п. 1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за наслідками розгляду скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 вересня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 22 червня 2021 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Шандра М.М.

Приколота Т.І.