ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року

м.Суми

Справа №592/4105/16-ц

Номер провадження 22-ц/816/237/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 листопада 2020 року, в складі судді Хитрова Б.В., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 02 грудня 2020 року,

в с т а н о в и в:

26 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування домоволодінням.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить домоволодіння АДРЕСА_1 та земельна ділянка за вказаною адресою. Відповідач ОСОБА_2 є власником сусіднього домоволодіння АДРЕСА_2 , який у 2015 року самочинно побудував на межі земельної ділянки надвірну будівлю-приміщення під гараж, майстерню, кухню на стрічковому фундаменті з використанням металопрофілю, дошок, утеплювача та інших будівельних матеріалів площею 12 м х 5,5 м, висотою приблизно 4,5 м та вольєр для собаки.

Вказував, що будівництво зазначених будівель та споруд проведене

з порушенням Державних будівельних норм, чим позивачу створено перешкоди

у користуванні його майном, оскільки спірні будівлі затемнили освітлення сонячним світлом вікон у його ванній кімнаті та в літній кухні.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив знести самочинно побудовані надвірні будівлі: приміщення під гараж, майстерню, кухню на стрічковому фундаменті з використанням металопрофілю, дошок, утеплювача та інших будівельних матеріалів площею 12 м х 5,5 м, висотою приблизно 4,5 м, а також прибрати вольєр для собаки, що знаходяться на території домоволодіння на АДРЕСА_2 .

Рішенням Ковпаківського районного суду Сумської області від 30 листопада 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування домоволодінням задоволено.

Усунуто перешкоди, які чинить ОСОБА_2 у користуванні ОСОБА_1 , належним йому на праві власності домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 знести самочинно побудовану надвірну будівлю приміщення під гараж, майстерню, кухню на стрічковому фундаменті з використанням метало профілю, дощок, утеплювача та інших будівельних матеріалів площею 12 м х 5,5 м, висотою приблизно 4,5 м, що знаходиться на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 551 грн 20 коп судового збору, а також витрати на проведення експертиз в сумі 2595 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність фактичних обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що межі у акті № 599 від 16 грудня 2015 року зазначено, що межі земельної ділянки не винесено на місцевості, межові знаки відсутні, а тому ДБАІ зафіксовано лише відстані між існуючими будівлями та спорудами, але не зафіксовано відстані будівлі відповідача від межі земельної ділянки. Вказує, що судом взагалі не з`ясовувалося питання чи можлива перебудова спірної будівлі без застосування крайньої міри знесення, таке питання не ставилося при проведенні експертиз у справі. Вважає, що усунення порушення протипожежної відстані можливо шляхом перебудови спірної будівлі: демонтажу та перенесення на потрібну по протипожежних нормах відстань 0,70-076 м однієї стіни, що ним неодноразово заявлялося суду.

Зазначає, що землевпорядна документація та державний акт на землю знаходиться у позивача, тому він повинен надати експерту необхідні документи для правильного встановлення межі земельної ділянки на місцевості та в натурі.

Доводить, що споруда є тимчасовою, а за відсутні докази того, що ця споруда не є об`єктом нерухомого майна, суд першої інстанції безпідставно застосував ст. 376 ЦК України та вирішив питання про можливість застосування норми Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Оскільки наявні у справі експертні висновки не можуть розглядатися як належні та допустимі докази для задоволення позову, то витрати понесені позивачем при їх проведенні не повинні стягуватися з відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Бровко Р.М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване. Вважає безпідставним доводи апеляційної скарги про можливість усунення порушення вимог будівельних норм шляхом проведення перебудови, без застосування знесення спірного об`єкта, оскільки у висновку експерта № 1377 від 27 травня 2020 року чітко зазначено, порушення при будівництві спірного об`єкта є істотними, не витримані протипожежні відстані, усунути дані порушення можна тільки шляхом переносу будівлі на припустимі відстані. Вважає, що спірна будівля є нерухомим майном, розміщується на стрічковому фундаменті і її переміщення є неможливим бех її знецінення та зміни цільового призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача, який підтримав доводи апеляційної скарги, ОСОБА_1 та його представника адвоката Бровка Р.М., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки на АДРЕСА_1 (т.1 а.с.10, 14-15, 16, 17).

ОСОБА_2 є власником сусіднього домоволодіння АДРЕСА_2 (т.1 а.с.5-9, т.2 а.с.197).

Відповідно до листа Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області від 08 квітня 2016 року за результатами перевірки викладених у зверненні ОСОБА_1 обставин щодо будівництва приміщення на АДРЕСА_2 , у межах наданих повноважень, працівниками вказаного Управління складено акт перевірки від 16 грудня 2015 року та протокол про адміністративне правопорушення за ч.5 ст. 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_2 (т.1 а.с.18, 64, 65-66)

Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області 16 грудня 2015 року винесло припис про усунення порушень та про зупинення підготовчих та будівельних робіт (т.1 а.с.68).

Постановою Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області від 30 грудня 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено штраф у розмірі 4250 грн (Виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання зазначених робіт, а також наведення недостовірних даних у такому повідомленні, вчинені щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), крім порушень, передбачених частиною четвертою цієї статті) (т.1 а.с.69).

Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 02 серпня 2016 року № 896 встановлено, що при будівництві надвірної будівлі-приміщення під гараж, майстерню, кухню на стрічковому фундаменті з використанням металопрофілю, дошок, утеплювача та інших будівельних матеріалів площею 12 м х 5,5 м, висотою приблизно 4,5 м, що знаходиться на території домоволодіння АДРЕСА_2 , порушено пункт 3.25, додаток 1, таблиця № 1 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування й забудова міських і сільських поселень» (т.1 а.с.71-75).

Із цього висновку також вбачається, що будова (гараж, майстерня, кухня) ОСОБА_2 розташована на відстані 0,24 м і 0,3 м, що порушує п. 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Крім того, будова розміщена на відстані від металевої огорожі 2,48 м від житлового будинку та 2,25 м від літньої кухні, що порушує додаток 1, таблиця №1 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Тобто, надвірна будівля є перешкодою у користуванні належною позивачу земельною ділянкою та нерухомим майном.

Згідно з висновком експерта за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи від 27 травня 2020 року №1377 розташування при будівництві надвірної будівлі - приміщення під гараж, майстерню, кухню, що знаходиться на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , не відповідає державним будівельним та протипожежним нормам по відношенню до житлового будинку літ. «А-І», прибудови літ. «а», літній кухні літ. «Б», прибудови літ. «б» у садибі АДРЕСА_1 , належної ОСОБА_1 . Порушені п.3.25, табл. №1 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування й забудова міських і сільських поселень» (діючий на момент будівництва), п.6.1.41, табл. №15.2 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» (т.2 а.с.154-160).

Задовольняючи позовні вимоги щодо знесення самочинно побудованої надвірної будівлі приміщення під гараж, майстерню, кухню на стрічковому фундаменті з використанням метало-профілю, дошок, утеплювача та інших будівельних матеріалів, розташованої на території належного ОСОБА_2 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що порушення відповідачем діючих будівельних норм та правил при будівництві спірної надвірної споруди підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи № 1377 від 27 травня 2020 року, і за відсутності можливості виконання перебудови цієї будівлі, права позивач, як власника сусіднього домоволодіння підлягають захисту шляхом знесення самочинно побудованої надвірної будівлі.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно з ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

У п. 4 постанови «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» № 6 від 30 березня 2012 року Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз`яснив, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена на для цієї мети; або без відповідного документа, який діє право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві.

Відповідно до п. 24 Постанови знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил ( в тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила ( здійснює ) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Якщо технічна можливість перебудови об`єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна.

Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов`язання здійснити перебудову.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 725/5630/15-ц (провадження № 14-341цс18) зазначила, що юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення.

При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил з огляду на положення Законів України «Про основи містобудування»; «Про архітектурну діяльність»; «Про регулювання містобудівної діяльності»; постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» від 13 квітня 2011 року № 466 необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров`ю людини тощо.

Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

В силу положень ст. 376 ЦК України знесення самочинного об`єкта нерухомості є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

При проведенні будівельних робіт ОСОБА_2 повинен був діяти з дотриманням положень ст. 375 ЦК України, вимог законодавства, що регулює проведення будівельних робіт, не допускати при цьому порушення прав власника сусідньої земельної ділянки.

Відповідно до п. 3.25* Державних будівельних норм України 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

ОСОБА_1 обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що внаслідок самочинного будівництва відповідачем спірної споруди було порушено освітлення вікон у ванній кімнаті та в літній кухні, які знаходяться на території його домоволодіння.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Із висновку експерта за результатами проведення судової будівельно технічної експертизи № 1377 від 27 травня 2020 року вбачається, що спірна будова (гараж, майстерня, кухня) ОСОБА_2 розташована на відстані від металевої огорожі 0,24 м і 0,3 м, що порушує п.3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Крім того, спірна будова розміщена на відстані 2,8 м від житлового будинку «А-1», прибудови «а» та 2,48 м від літньої кухні «Б», 2,1 м від прибудови «б», що порушує додаток 1, таблиця №1 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень».

У висновку експерта № 1377 від 27 травня 2020 року вказано, що дані порушення являються значними (порушені державні будівельні та протипожежні норми). Усунути дані порушення можливо тільки шляхом переносу будови на припустимі відстані (т.2, а.с. 154 - 159).

Отже, у висновку експерта виключена технічна можливість виконати перебудову спірного нерухомого майна відповідно до будівельних норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами.

Факт порушення відповідачем діючих державних норм та правил підтверджується також висновком судової будівельно-технічної експертизи від 02 серпня 2016 року № 896, який суд першої інстанції правильно взяв до уваги під час ухвалення рішення.

На спростування висновків суду, відповідач не надав доказів того, що усунення порушення прав відповідача через здійснене ним будівництво можливе без застосування крайнього заходу знесення спірної надвірної будівлі, а можливе шляхом проведення перебудови і така перебудова можлива.

Справа перебуває на розгляді суду вже тривалий час, і з часу подачі позову з квітня 2016 року відповідач не був позбавлений можливості усунути порушення, допущені при будівництві спірної надвірної споруди, однак ним не вжито ніяких дій щодо приведення будівництва у відповідність до норм і правил, визначених державними правилами та протипожежними нормами, не проведено жодних перебудов, про можливість здійснення яких ОСОБА_2 доводить в апеляційній скарзі.

Заперечуючи висновок експерта про те, що допущені ним при будівництві порушення являються незначними і можуть бути усунені шляхом демонтажу та переносу стіни будови на припустимі відстані, не надав суду будь-яких доказів технічної можливості здійснення таких перебудов.

Вважаючи неналежними доказами висновки проведених у справі судових будівельно-технічних експертиз, відповідач не скористався передбаченим ст. 106 ЦПК України правом подати до суду висновок експерта, складений за його замовленням.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що спірна надвірна будівля не є об`єктом нерухомо майна, це приміщення не збудоване, а встановлене на стрічковий фундамент, а тому до спірних правовідносин судом не правильно застосовано норми матеріального права, а саме ст. ст. 376 ЦК України.

Відповідно до ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земель ні ділянки, а також об`єкти розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без знецінення та зміни їх призначення. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 02 серпня 2016 року № 896 встановлено, що на території домоволодіння АДРЕСА_2 , будівництво надвірної будівлі приміщення під гараж, майстерню, кухню здійснено на стрічковому фундаменті з використанням металопрофілю, дошок, утеплювача та інших будівельних матеріалів (т.1, а.с. 71-75).

Тобто, спірна споруда є повноцінним об`єктом будівництва, побудованим на фундаменті.

Отже, доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення про задоволення позову ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування домоволодінням шляхом знесення самочинно побудованої надвірної будівлі під гараж, майстерню, кухню, що знаходиться на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 листопада 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - О.Ю. Кононенко

Судді: В.І. Криворотенко

Т.А. Левченко