Справа № 2-361/11
Провадження № 22-ц/801/235/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондаренко О. І.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 рокуСправа № 2-361/11м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Сопруна В.В., Стадника І.М.,

за участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №2-361/11 за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 10 лютого 2011року, яке ухвалене суддею Бондаренко О.І.,

в с т а н о в и в :

ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

Позов мотивований тим, що 14 травня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний`та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 15/04/365к-07.

Крім того, 15 травня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний`та ОСОБА_2 було укладено договір поруки б/н.

27 серпня 2007 року рішенням загальних зборів учасників, ВАТ «Банк Універсальний» перейменовано в Відкрите акціонерне товариство «Універсал Банк», яке є правонаступником всіх прав та обов`язків ВАТ «Банк Універсальний», що підтверджується п.1.1.2 Змінами до Статуту ВАТ «Банк Універсальний».

24 грудня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду № 2 до Кредитного договору № 15/04/365к-07 від 14 травня 2007 року.

27 березня 2009 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду №3 до Кредитного договору № 15/04/365к-07 від 14 травня 2007 року.

Крім того, 27 березня 2009 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено Додаткову угоду б/н до Договору поруки від 14 травня 2007 року.

Відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» найменування юридичної особи Відкрите акціонерне товариство «Універсал Банк» змінено на Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк».

Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк» з усіма його правами та зобов`язаннями.

Кредитний договір передбачає надання банком позичальнику грошових коштів (кредит) у тимчасове платне користування на наступних умовах (п.п. 1.1 п. 1 кредитного договору): сума кредиту: 1 транш - 20 000, 00; 2 транш - 1 8 579, 00; 3 транш - 20 000, 00.

При цьому частини основної суми кредиту, що була надана кредитором позичальнику відповідно до першого траншу в сумі 20 000 (двадцять тисяч) доларів США 14 травня 2007 року в межах дії договору та проценти, нараховані за користування першим траншем на дату укладання додаткової угоди 3, повернуті позичальником кредитору в повному обсязі. Валюта кредиту - доларів США. Термін кредиту - 120 місяців. Дата погашення кредиту - 10 травня 2017 року.

Процентна ставка в період: з 24.12.2007 р. по 14.07.2008 р. 13,45 % річних; з 15.07.2008 р. по 09.03.2009 р. - 14, 95 % річних; з 10.03.2009 р. по 09.03.2010р. - 7, 34 % річних; з 10.03.2010 р. по 09.03.2015 р. - 16. 47 % річних; з 10.03.2015 р. по 10.05.2017 р. - 14, 95 % річних.

Відповідно до п. п. 1.1. п. 1 додаткової угоди 2 позивач зобов`язаний видати позичальнику кредит на умовах передбачених кредитним договором.

В свою чергу позичальник зобов`язаний своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначений кредитним договором термін, а також виконати інші свої зобов`язання згідно кредитного договору (п.п. 2.4.- 2.6 п. 2 додаткової угоди 2).

Позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, а саме: відповідно до п. п. 2.1.2. п. 2 додаткової угоди 2 відкрив позичальнику поточний рахунок, на який надав позичальнику кредит відповідно до умов кредитного договору.

Відповідно до п. п. 2.5. п. 2 додаткової угоди 2 сплата позичальником заборгованості по кредиту здійснюється відповідно до графіку погашення заборгованості по кредиту (додаток №1). який є невід`ємною частиною кредитного договору.

Позичальником, в порушення своїх зобов`язань, визначених п. п. 2.4,- 2.6, п. 2 додаткової угоди 2, не сплачено плату за користування кредитом (процентів) та заборгованість по кредиту в порядку та на умовах, встановленими кредитним договором.

Станом на 10.11.2010 року заборгованість позичальника перед позивачем, яка виникла у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору щодо сплати відсотків становить - 46 164,24 грн., щодо сплати заборгованості по кредиту - 268 725, 37 грн.

Умовами кредитного договору передбачено, що при порушенні строків погашення кредиту або сплати процентів за користування позиковими коштами, позичальник сплачує неустойку за кожен день прострочення платежу у вигляді підвищених відсотків в період: з 24.12.2007 р. по 14.07.2008 р. - 40, 35 % річних; з 15.07.2008 р. по 09.03.2009 р.- 44, 85 % річних; з 10.03.2009 р. по 09.03.2010 р.- 15. 34 % річних; з 10.03.2010 р. по 09.03.2015 р.- 24, 47 % річних; з 10.03.2015 р. по 10.05.2017 р.- 22, 95 % річних.

Станом на 10.11.2010 року позичальнику застосована підвищена процентна ставка за порушення строків погашення кредиту в розмірі - 956, 24 грн..

Враховуючи порушення зобов`язань, встановлених кредитним договором щодо сплати процентів, сплати заборгованості по кредиту, позичальник повинен повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, незалежно від настання строку виконання зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції передбачені кредитним договором.

Позичальник зобов`язаний повністю повернути кредит та сплатити враховані проценти, а також сплатити штрафні санкції передбачені кредитним договором.

Станом на 10.11.2010 року заборгованість позичальника становить 315 845, 85 грн., з яких: непогашений кредит - 268 725,37 грн.; несплачені відсотки - 46 164, 24 грн.; підвищені відсотки - 956. 24 грн.

Згідно п. п. 1.1 додаткової угоди до договору поруки ОСОБА_2 поручилася перед Банком за виконання позичальником зобов`язань в повному обсязі за кредитним договором та усіх інших зобов`язань, які виникли з основного договору, так і усіх, що можуть виникнути в майбутньому.

Також п. п. 1.4 додаткової угоди до договору передбачено, що поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

Враховуючи порушення зобов`язань, встановлених кредитним договором щодо сплати процентів, сплати заборгованості по кредиту, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повинні повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, незалежно від настання строку виконання зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції передбачені кредитним договором.

П. п. 5.2.5 додаткової угоди 2 встановлено, що у випадку порушення позичальником термінів погашення своїх грошових зобов`язань, банк має право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом та нарахованих підвищених процентів. Про встановлення терміну дострокового повернення позичальник повідомляється відповідним рекомендованим листом.

За наведених обставин позивач просить його позовні вимоги задовольнити, стягнувши з відповідачів солідарно на користь ПАТ «Універсал Банк» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 315 845,85 грн., а також просить стягнути судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 1700 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн.

Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 10 лютого 2011 року позов задоволено. Вирішено питання щодо стягнення судового збору.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 18 листопада 2020 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 10 лютого 2011 року залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 10 лютого 2011 року ухвалено на не повно з`ясованих обставинах справи, без дослідження належних та допустимих доказів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом під час ухвалення оскаржуваного рішення не було звернуто уваги на форму та зміст договорів і додаткових угод, які стали підставою для задоволення позову. Апелянт стверджує, що вона договорів поруки та додаткової угоди до договору поруки в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 не укладала, що може бути підтверджено судовою почеркознавчою експертизою. Вважає, що вона не є солідарним боржником, оскільки не підписувала жодних договорів та додаткових угод. Їй було відомо про отримання чоловіком в кредит20000доларів США і дані кошти у повному обсязі були повернуті банку. Про інші транші їй відомо не було. Про ту обставину, що її чоловік має заборгованість перед банком, їй стало відомо під час реалізації будинку та земельної ділянки, які були предметом іпотеки.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 січня 2021 року в задоволення клопотання ОСОБА_2 про призначення почеркознавчої експертизи відмовлено.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

08 лютого 2021 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_2 , в якій зазначено, що остання не може з`явитись в судове засідання призначене на 09 лютого 2021 року в зв`язку з хворобою, однак без надання підтвердження обставин на які посилається.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість проведення судового розгляду у відсутність учасників справи, які не з`явилися.

Колегія суддів перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 травня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 15/04/365к-07 (а.с.7-10).

Крім того, 15 травня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки б/н (а.с. 40).

27 серпня 2007 року рішенням загальних зборів учасників, ВАТ «Банк Універсальний» перейменовано в Відкрите акціонерне товариство «Універсал Банк», яке є правонаступником всіх прав та обов`язків ВАТ «Банк Універсальний», що підтверджується п.1.1.2 Змінами до Статуту ВАТ «Банк Універсальний» затвердженого протоколом № 4-2007 від 27.08.2007 року загальних зборів акціонерів ВАТ «Банк Універсальний» (а.с. 53-56).

24 грудня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 15/04/365к-07 від 14 травня 2007 року (а.с. 13-21).

27 березня 2009 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 3 до кредитного договору № 15/04/365к-07 від 14 травня 2007 року (а.с. 22 -35).

Крім того, 27 березня 2009 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду б/н до договору поруки від 14 травня 2007 року (а.с. 41-45).

Відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» найменування юридичної особи Відкрите акціонерне товариство «Універсал Банк» змінено на Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк».

Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк» з усіма його правами та зобов`язаннями, що підтверджується копіями: статуту, свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи та довідки з ЄДРПОУ (а.с. 57-58, 59-60, 61-66).

Кредитний договір передбачає надання банком позичальнику грошових коштів (кредит) у тимчасове платне користування на наступних умовах (п. п. 1.1 п. 1 кредитного договору): сума кредиту: 1 транш - 20 000, 00; 2 транш - 1 8 579, 00; 3 транш - 20 000. 00.

При цьому частини основної суми кредиту, що була надана кредитором позичальнику відповідно до першого траншу в сумі 20 000 доларів США 14 травня 2007 року в межах дії договору та проценти, нараховані за користування першим траншем на дату укладання додаткової угоди 3, повернуті позичальником кредитору в повному обсязі.

Валюта кредиту - доларів США. Термін кредиту - 120 місяців. Дата погашення кредиту - 10 травня 2017 року.

Процентна ставка в період: з 24.12.2007 р. по 14.07.2008 р. - 13. 45 % річних; з 15.07.2008 р. по 09.03.2009 р. - 14, 95 % річних; з 10.03.2009 р. по 09.03.2010 р. - 7, 34 % річних; з 10.03.2010 р. по 09.03.2015 р. - 16. 47 % річних; з 10.03.2015 р. по 10.05.2017 р. - 14, 95 % річних.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до п. п. 1.1. п. 1 додаткової угоди 2 позивач зобов`язаний видати позичальнику кредит на умовах передбачених кредитним договором.

В свою чергу позичальник зобов`язаний своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначений кредитним договором термін, а також виконати інші волі зобов`язання згідно кредитного договору (п. п. 2.4.- 2.6 п. 2 додаткової угоди 2).

Так, позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, а саме: відповідно до п. п. 2.1.2. п. 2 додаткової угоди 2 відкрив позичальнику поточний рахунок, на який надав позичальнику кредит відповідно до умов кредитного договору.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання і порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова станова (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та платити проценти.

Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. п. 2.5. п. 2 додаткової угоди 2 сплата позичальником заборгованості по кредиту здійснюється відповідно до графіку погашення заборгованості по кредиту додаток №1, який є невід`ємною частиною кредитного договору.

Однак, позичальником, в порушення своїх зобов`язань, визначених п. п. 2.4,- 2.6, п. 2 додаткової угоди 2, не сплачено плату за користування кредитом (процентів) та заборгованість по кредиту в порядку та на умовах, встановленими кредитним договором.

Так, станом на 10.11.2010 року заборгованість позичальника перед позивачем, яка виникла у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору щодо сплати відсотків становить - 46 164. 24 грн., щодо сплати заборгованості по кредиту - 268 725, 37 грн.

Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 1 та ч. З ст. 549 ЦК України).

Умовами кредитного договору передбачено, що при порушенні строків погашення кредиту або сплати процентів за користування позиковими коштами, позичальник сплачує неустойку за кожен день прострочення платежу у вигляді підвищених відсотків в період: з 24.12.2007 р. по 14.07.2008 р. - 40, 35 річних; з 15.07.2008 р. по 09.03.2009 р. - 44, 85 % річних; з 10.03.2009 р. по 09.03.2010 р. - 15. 34 % річних; з 10.03.2010 р. по 09.03.2015р.- 24, 47 % річних; з 10.03.2015 р. по 10.05.2017 р. - 22, 95 % річних.

Станом на 10.11.2010 року позичальнику застосована підвищена процентна ставка за порушення строків погашення кредиту в розмірі - 956, 24 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за додатковою угодою №2 кредитного договору №15/04/365к-07 від 14.05.2007 року (а.с.50-51).

Враховуючи порушення зобов`язань, встановлених кредитним договором щодо сплати процентів, сплати заборгованості по кредиту, позичальник повинен повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, незалежно від настання строку виконання зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції передбачені кредитним договором.

Таким чином, позичальник зобов`язаний повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, а також сплатити штрафні санкції передбачені кредитним договором.

Станом на 10.11.2010 року заборгованість Позичальника становить 315 845. 85 грн., з яких: непогашений кредит - 268 725,37 грн.; несплачені відсотки - 46 164, 24 грн.; підвищені відсотки - 956. 24 грн.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

При цьому слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 «Позика. Кредит, банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1049 ЦК України (ч. 1) визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором. Зазначені положення відображені в договорі поруки.

Згідно п. п. 1.1 додаткової угоди до договору поруки ОСОБА_2 поручилася перед банком за виконання позичальником зобов`язань в повному обсязі за кредитним договором та усіх інших зобов`язань які виникли з основного договору, так і усіх, що можуть виникнути в майбутньому.

Також, п. п. 1.4 додаткової угоди до договору передбачено, що поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

Аналогічна позиція підтверджена в п. 1 та 2 статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Враховуючи порушення зобов`язань, встановлених кредитним договором щодо сплати процентів, сплати заборгованості по кредиту, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повинні повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, незалежно від настання строку виконання зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції передбачені кредитним договором.

П. п. 5.2.5 додаткової угоди 2 встановлено, що у випадку порушення позичальником термінів погашення своїх грошових зобов`язань, банк має право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом та нарахованих підвищених процентів. Про встановлення терміну дострокового повернення позичальник та повідомляється відповідним рекомендованим листом.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були отримані вимоги № 037/333 від 24.06.2009 року та №037/379 від 12.06.2009 року про що свідчать підписи на вимогах про дострокове повернення всієї суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом та нарахованих підвищених процентів. Данні вимоги були проігноровані позичальником та поручителем (а.с. 48,49). В зв`язку з чим, позивач набув права на дострокове повернення всієї суми кредиту, сплати нарахованих відсотків та штрафних санкцій.

Враховуючи вказані норми матеріального права та встановлені судом обставини, колегія суддів, приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення заборгованості солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» суму заборгованості в розмірі 315 845,85 грн., з яких: непогашений кредит 268 725,37 грн.; несплачені відсотки 46 164,24 грн.; підвищені відсотки 956,24 грн, оскільки умови кредитного договору, належним чином не виконуються, грошові кошти банку не повернуті, а отже порушуються права позивача.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_2 не укладала договору поруки та додаткової угоди до договору поруки не підтверджується належними та допустимими доказами є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Про те, питання правомірності зазначених правочінів не входить до предмета доказування у цій справі

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з договору поруки від 15 травня 2007 року б/н та додаткової угоди до кредитного договору від 27 березня 2009 року ОСОБА_2 підписала зазначенні договори.

Крім того ОСОБА_2 не надала суду доказів щодо реалізації іпотечного майна для погашення кредитного зобов`язання, в матеріалах справи міститься лише судові рішення якими прилюдні торги визнано недійсними, що підтверджує повернення іпотечного майна ОСОБА_1 .

За таких обставин, доводи апеляційної скарги, про те, що рішення суду першої інстанції не містить належних та допустимих доказів, які б були підставою для задоволення позову, спростовуються вище перерахованими доказами, які знаходяться в матеріалах справи.

Також слід зазначити, що ОСОБА_2 була повідомлена про час та місце розгляду справи 10 лютого 2011 року, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки (а.с. 71), копія заочного рішення, була направлена ОСОБА_2 та отримана нею 19 лютого 2011 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.81).

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції, який повно і всебічно з`ясував всі обставини справи, надав належну правову оцінку доказам наявним в матеріалах справи, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення суду відповідає вимогам матеріального і процесуального права, інші доводи апеляційної скарги необґрунтовані, а тому відсутні підстави для його скасування.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 10 лютого 20211 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 11 лютого 2021 року.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: І.М. Стадник

В.В. Сопрун