Справа № 466/7715/17 Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-з/811/223/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

судового засідання

09 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Ванівського О.М., Мельничук О.Я.,

секретаря Жукровської Х.І.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», ОСОБА_2 , з участю третьої особи ОСОБА_3 , про визнання дій протиправними,-

встановила:

У жовтні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», ОСОБА_2 , з участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання дій протиправними.

Вимоги обґрунтовував тим, що 05 березня 2012 року ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» зареєстровано право власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 на ОСОБА_2 .

Покликався на порушений порядок здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та безпідставне рішення про державну реєстрацію права власності на вищезазначене майно за ОСОБА_2 .

Зокрема, не дивлячись на накладений судом арешт, нежитлове приміщення було переоформлено на ОСОБА_2 .

Просив скасувати державну реєстрацію від 05 березня 2012 року права власності на нежитлове приміщення № V, VI ( під індексом V, VI) в будинку АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 2-4, 27-30).

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 09 грудня 2019 рокуу задоволенні позову ОСОБА_1 до ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», ОСОБА_2 , третьої особи ОСОБА_3 про визнання дій протиправними відмовлено.

Рішення суду оскаржував позивач ОСОБА_1 .

В апеляційні скарзі також зазначав про те, що переоформлення права власності на нежитлове приміщення № V, VI (під індексом V, VI) в будинку АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 відбулося з порушенням вимог законодавства.

Так, незважаючи на внесення відомостей про арешт до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстратором ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» проведено реєстрацію об`єкта, при цьому згідно Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, такі обставини були підставою для відмови у проведенні державної реєстрації прав.

Просив скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 09 грудня 2019 рокута ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Судові витрати покласти на відповідачів.

Постановою Львівського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 09 грудня 2019 року скасовано.

Ухвалено у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», ОСОБА_2 , з участю третьої особи ОСОБА_3 , про визнання дій протиправними задоволено.

Скасовано державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення № V, VI (під індексом V, VI) в будинку АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 , проведену реєстратором Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» Трубою О.М. 05 березня 2012 року.

Стягнуто в рівних частинах з Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції та подання апеляційної скарги в сумі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень, а саме по 800 (вісімсот) гривень з кожного.

21.12.2020 на адресу апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення у справі додаткового рішення. У заяві зазначає, що суд задовольнив позов ОСОБА_1 та скасував державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення № V, VI (під індексом V, VI) в будинку АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 , проведену реєстратором Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» Трубою О.М. 05 березня 2012 року, однак суд не вирішив питання щодо визнання речових прав на зазначені нежитлові приміщення за ОСОБА_1 . Звертає увагу, що згідно рішення виконкому Львівської міської ради № 108 від 27.02.2209 право власності на нежитлові приміщення № V, VI, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 було передано ОСОБА_1 . Право власності зареєстровано 22 березня 2011 року.

Покликаючись на ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зазначає, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав допускається виключно з одночасним визнанням речових прав.

Просить ухвалити додаткове рішення у даній справі про визнання права власності на нежитлові приміщення № V, VI в будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву підтримав, в обґрунтування надав пояснення, аналогічні доводам заяви.

Інші учасники справи в судове засідання не прибули, про день, час та місце розгляду заяви про ухвалення у справі додаткового рішення були повідомлені належним чином, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду заяви по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 4 ст. 270, ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення необхідно відмовити враховуючи таке.

Згідно із ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

За змістом частини 5 ст. 12 ЦПК України, на суд покладається обов`язок щодо сприяння всебічному і повному з`ясуванню обставин справи шляхом роз`яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов`язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК (ст. 270 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви

Тобто процесуальне законодавство визначає вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення, які передбачені ст. 270 ЦПК України. Додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених зазначеною статтею, і не може змінювати по суті основне рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи заяву позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення колегія суддів виходить із такого.

Статтею 13 ЦПК України визначений принцип диспозитивності цивільного судочинства, який полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції визначені статтею 367 ЦПК України, за змістом якої суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Наведене дає підстави для беззаперечного висновку, що апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості розглядати вимоги і наведені у їх обґрунтування доводи, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції при вирішенні справи по суті.

Згідно із пунктами 1, 2 частини другої статті 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (статті 126 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

Як зазначалося вище, предметом позовних вимог ОСОБА_1 у даній справі було скасування державної реєстрації від 05 березня 2012 року права власності на нежитлове приміщення № V, VI ( під індексом V, VI) в будинку АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 2-4, 27-30).

В свою чергу, вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на нежитлові приміщення АДРЕСА_1 , останній не пред`являв, такі не розглядалися місцевим судом, відтак не впливали на оцінку законності чи обґрунтованості прийнятого ним рішення апеляційним судом, тому не можуть бути враховані під час розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, а саме бути підставою для ухвалення такого, оскільки в протилежному випадку таке свідчить про порушення судом принципу диспозитивності та вихід за межі позовних вимог.

Іншими словами, порушене заявником ОСОБА_1 питання не відповідає правовій природі та призначенню статті 270 ЦПК України.

Окремо колегія суддів звертає увагу на те, що покликання заявника на положення ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» висновків суду не спростовує, оскільки згідно принципу jura novit curia («суд знає закони») апеляційний суд, зокрема, має застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм, якщо сторонами здійснена неправильна кваліфікація спірних правовідносин, а не розглядати вимоги, які не були предметом розгляду при вирішенні справи по суті, про що фактично просить заявник.

Керуючись ст.ст. 270 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складений 10 лютого 2021 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: О.М. Ванівський

О.Я. Мельничук