Справа № 185/5092/20
Провадження № 2/185/358/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2021 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Врони А.О., за участю секретаря судового засідання Ольхової К.А., за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу ЄУ № 185/5092/20 за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третя особа: Державний нотаріус Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Тимченко О. М., про визнання права на обов`язкову частку у спадщині,-

ВСТАНОВИВ:

28 липня 2020 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , в якому просить суд визнати за нею право на обов`язкову частку у спадщині померлого ОСОБА_6 в розмірі 1/3 частини від усього спадкового майна, а саме 21/50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , земельній ділянці для обслуговування жилого будинку і господарських будівель площею 0, 0600 га, кадастровий № :02:053:0113, 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 .

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача, ОСОБА_6 . Після його смерті відкрилась спадщина: 21/50 житлового будинку АДРЕСА_1 та земельній ділянці для обслуговування жилого будинку і господарських будівель площею 0,0600 га, кадастровий № :02:053:0113, 1/2 частка квартири АДРЕСА_2 . 19.06.2020 року на підставі заяви позивача та інших заяв від інших спадкоємців заведена спадкова справа № 30/2020. Позивач вважала, що буде видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, так як 16.02.2004 року батьком було складено заповіт, згідно якого він заповідав позивачу 21/50 житлового будинку АДРЕСА_1 , але постановою державного нотаріуса від 19.06.2020 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за законом, оскільки заповідачем 04.11.2008 року складено новий заповіт. Проте позивач має право згідно ст.1241 ЦК України право на обов`язкову частку у спадщині як непрацездатна дитина спадкоємця. У зв`язку з неможливістю отримати свідоцтво на спадщину за законом на обов`язкову частку, тобто 1/6 ч. від усього майна позивачу та 1/6 ч., яка належала б матері ОСОБА_5 , але, нею подана заява про відмову від прийняття спадщини на користь позивача, яке залишилось після смерті батька, позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом.

Відповідач, ОСОБА_5 , просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі.

Відповідач, ОСОБА_2 , позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні. Згідно відзиву на позов вказала, що ОСОБА_4 не надає розрахунку обов`язкової частки у спадщині, відсутність інформації, підтвердженої відповідними документами, про загальну кількість спадкоємців за законом після померлого ОСОБА_6 , унеможливлює визначення розміру обов`язкової частки у спадщині, на яку може претендувати ОСОБА_4 ; спадкування після померлого ОСОБА_6 відбувається не за законом, а за заповітом, і ОСОБА_5 мала право не на частку у спадщині за законом, а право на обов`язкову частку у спадщині, станом на сьогоднішній день, зазначене право ОСОБА_5 втратила, оскільки відмовилася від прийняття спадщини, право на обов`язкову частку у спадщині є особистим майновим правом, яке не може бути відчужене іншим особам будь-яким способом або передане спадкоємцеві в порядку спадкування; пропонуючи визнати за нею у порядку спадкування після померлого ОСОБА_6 право власності на обов`язкову частку у будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_4 не надала жодного документу, який би підтверджував набуття померлим ОСОБА_6 права власності на 21/50 частку зазначеного житлового будинку, позовна заява ОСОБА_4 не може бути задоволена у зв`язку з відсутністю належних, допустимих і достовірних доказів про право власності померлого ОСОБА_6 на 21/50 частку будинку АДРЕСА_1 ; позивач просить визнати за нею права власності на обов`язкову частку в 1/2 частці квартири АДРЕСА_2 не існує, згідно Свідоцтва про право власності на житло від 31.05.1994 року, виданого Відділом по обліку і розподілу житлової площі виконавчого комітету м. Павлоград, копія якого додана до позовної заяви ОСОБА_4 , квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_6 і ОСОБА_5 на праві спільної власності без визначення часток, частка померлого ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_2 не визначена.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити на підставі доводів позову.

Представник відповідача, ОСОБА_2 , в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову на підставі доводів відзиву.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, просила розглянути справу без її участі, при вирішенні позову покладалась на розсуд суду.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

16 лютого 2004 року ОСОБА_6 склав заповіт р№2-400, згідно якого заповів 21/50 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 .

04 листопада 2008 року ОСОБА_6 склав заповіт р№2-6178, згідно якого заповів 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , та все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, всі майнові права та обов`язки, які належать на день складання заповіту і належатимуть на випадок смерті ОСОБА_2 . Раніше посвідчений заповіт за №2-399 скасував.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 , донька померлого ОСОБА_6 , звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом та за законом.

15 січня 2020 року ОСОБА_5 , дружина померлого ОСОБА_6 , звернулась до нотаріуса з заявою про відмову від прийняття обов`язкової частки та від усієї спадщини на все майно після померлого чоловіка ОСОБА_6 .

16 квітня 2020 року ОСОБА_2 звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом.

За правилами ЦК України (спадкове право) право на обов`язкову частку у спадщині є обмеженням свободи заповіту в інтересах певного кола спадкоємців першої черги.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч.2 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях

1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Частиною першою статті 1241 ЦК України встановлено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. При визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу. За згодою особи, яка має право на обов`язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини.

Зазначене узгоджується з пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», в якому судам роз`яснено, що при визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги.

Отже, за правилами ЦК України до таких спадкоємців слід також відносити спадкоємців, які відмовилися від прийняття спадщини, не прийняли спадщину, усунені від права на спадкування або померли до відкриття спадщини, але в яких є спадкоємців за правом представлення (стаття 1266 ЦК України).

Тобто, при обчисленні розміру обов`язкової частки слід ураховувати всіх спадкоємців за законом, які могли б спадкувати, якщо порядок спадкування не був би змінений заповітом.

Відповідно до частин першої та третьої 1296 ЦК України, частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

За змістом пункту 4.9. глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, не раніше зазначених у цих статтях строків.

Відповідно до Розділу ІІ глави 10 пунктів 4.14, 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Таким чином, спадкові права ОСОБА_4 підлягають оформленню шляхом її звернення до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на обов`язкову частку у спадщині.

Проте як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19 червня 2020 року, нотаріусом відмовлено ОСОБА_4 у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 21/50 часток житлового будинку АДРЕСА_1 та за законом на цілу частку земельної ділянки, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 після смерті батька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Тобто позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за законом, враховуючи складення нового заповіту 04.11.2008 року.

З приводу видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 , позивач до нотаріуса не зверталась.

При цьому, суд звертає увагу, що в АДРЕСА_3 .

Як вбачається з матеріалів спадкової справи №30/2020, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , позивач не зверталась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на обов`язкову частку у спадщині після смерті батька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на обов`язкову частку у спадщині ОСОБА_4 може звернутися до суду за правилами позовного провадження та оскаржити відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Відмова суду у визнанні за позивачем права на обов`язкову частку у спадщині не позбавляє ОСОБА_4 спадщини, оскільки суд захищає порушені права, свободи та інтереси фізичних осіб, а позивач не реалізував своє право на оформлення спадкового майна у встановлений Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України спосіб.

До аналогічних висновків прийшов Верховний Суд у постанові від 08 серпня 2019 року у справі № 307/1044/15-ц (провадження № 61-22371св18).

Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені в пункті 23 постанови від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Крім того, позивачем не подано суду доказів реєстрації права власності на нерухоме майно, яке є предметом спору у даній справі. Клопотань про витребування доказів позивачем не заявлено суду також.

В частині 3 статті 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 89, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третя особа: Державний нотаріус Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Тимченко О. М., про визнання права на обов`язкову частку у спадщині відмовити у повному обсязі.

Позивач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_5 .

Відповідач - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_5 .

Третя особа - Державний нотаріус Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Тимченко О. М., 51400, м.Павлоград, вул.Харківська, буд.114.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, в редакції Закону України від 03.10.2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Рішення у повному обсязі складено 22 червня 2021 року.

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя А. О. Врона