Справа № 727/92/21
Провадження № 4-с/727/5/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року Шевченківський районний суд м. Чернівці у складі:

Головуючого- судді: Одовічен Я.В.

За участю секретаря:Семенишина І.Д.

скаржника: ОСОБА_1

представника скаржника: ОСОБА_2

представника стягувача: Кирилюк Т.А.

державного виконавця: Осух В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Державний виконавець Першого відділу Державної виконавчої служби м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Хоміцька Діана Ігорівна на дії державного виконавця , -

ВСТАНОВИВ :

06.01.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Посилався на те, що на виконанні в Першому відділі ДВС м.Чернівці перебуває виконавчий лист №2-2646/11, виданий Шевченківським районним судом м.Чернівці 22.12.2011 року, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини заробітку, починаючи з 24.10.2011 року та до його повноліття.

18.12.2020 року він отримав поштою незаконний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів №87678 від 15.12.2020 року, складений державним виконавцем Першого відділу Державної виконавчої служби м.Чернівці Хоміцькою Д.І. Відповідно до вказаного розрахунку його заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.12.2020 року становить 36426 грн. 02 коп.

Із вказаним розрахунком скаржник не погоджується та вважає його незаконним.

Зокрема, як вбачається із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №87678, державним виконавцем неправомірно за період з 01.01.2014 року по 31.12.2017 року при визначенні розміру аліментів врахована як середня заробітна плата працівника для даної місцевості, оскільки боржник щомісячно отримував дохід у розмірі 500 гривень та був працюючим. Тому, із щомісячного доходу 500 гривень державний виконавець мав утримати аліменти в розмірі ј частки від 500 гривень, що становить 125 гривень.

Із розміру отриманого доходу скаржником сплачувались аліменти за рішенням суду.

Також зазначив, що державний виконавець всупереч вимогам ч.1 ст.195 СК України, ст.14, п.14.1.54е Податкового кодексу не бере до уваги доходи скаржника, одержані в період з 01.02.2014 року по 31.12.2017 року на підставі договору дарування грошових коштів, укладеним між скаржником ОСОБА_6 та його матір`ю ОСОБА_7 , згідно якого мати дарувала грошові кошти протягом 01.02.2014 року по 31.12.2017 року рівними частинами щомісячно по 500 гривень на місяць.

Крім того, державний виконавець залишив поза увагою ту обставину, що він у січні 2014 року працював на посаді помічника адвоката та йому був нарахований дохід у розмірі 700 гривень. У період з січня 2014 року по 12.08.2015 року він працював на посаді помічника адвоката та не був безробітнім, а з 01.02.2014 року перебував у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

З 18.09.2015 року до 16.01.2018 року боржник був адвокатом, проте доходу від здійснення адвокатської діяльності у нього не було. Єдиним джерелом його доходів були кошти, які щомісячно йому дарувала мати.

Що стосується періоду з 16.04.2018 року по квітень 2019 року скаржник проходив навчання в Інституті спеціальної підготовки Національної академії прокуратури України. Із розміру отриманої стипендії ним сплачувались аліменти, згідно з рішенням суду.

У період з 20.05.2020 року по 01.12.2020 року від отримував допомогу по безробіттю в Чернівецькій міській філії Чернівецького обласного центру зайнятості, з якої бухгалтерією з нього утримували аліменти.

Вважає дії державного виконавця незаконним, оскільки відповідно до довідок про його доходи у 2019 році аліменти у розмірі ј частки від його заробітку без податків та внесків ним сплачувались, а тому заборгованості по аліментам у червні, липня та серпні 2019 року у нього немає.

Вважає, що нарахування державним виконавцем аліментів у більшому розмірі ніж визначено виконавчим листом, без винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, з вказівкою про стягнення з боржника іншого розміру аліментів, ніж визначений у виконавчому листі, є незаконним та не узгоджується з Інструкцією №512/5.

Також не погоджується із доводами державного виконавця про те, що у липні 2019 року ним було одержано дохід від матері у розмірі 23500 гривень, оскільки в липні 2019 року скаржником у дарунок жодні кошти не одержувались. Натомість, вказані кошти були йому подаровані з 01.02.2014 року по 31.12.2017 року рівними частинами по 500 гривень щомісячно.

Оскаржуваний розрахунок є невірним і з тих підстав, що в ньому державний виконавець здійснює перерахунок заборгованості зі сплати аліментів не вирахувавши при цьому податки та внески із наданих показників середньомісячної номінальної зарплатні штатного працівника Чернівецької області.

Просив визнати незаконними дії державного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Хоміцької Д.І. щодо обчислення заборгованості зі сплати аліментів у розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 15.12.2020 року №87678 за період з листопада 2013 року по грудень 2020 року у сумі 36426 грн. 02 коп.

Зобов`язати державного виконавця повторно обчислити розмір заборгованості із сплати аліментів у період з листопада 2013 року до грудня 2020 року.

Представником стягувача було подано до суду письмові пояснення на скаргу, в яких остання заперечувала проти її вимог. Зазначила, що постановою Чернівецького апеляційного суду від 07.12.2020 року було встановлено, що державним виконавцем при складанні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів боржника ОСОБА_6 від 01.06.2020 року були правомірними, вчинені відповідно до вимог Закону, а розмір заборгованості зі сплати аліментів становить 35847 грн. 57 коп., підстав для його перерахунку немає. Вважає, що даний розмір заборгованості повторно доводити не потрібно, оскільки вона була встановлена судовим рішенням.

Після цього боржнику було донараховано борг за червень 2020 року 128,17 грн.; за серпень 2020 року 450,28 грн. Тому сума заборгованості збільшилась до 36426 грн. 02 коп. Лише вказані суми можуть оспорюватись боржником.

Просила відмовити у задоволенні скарги.

Скаржник у судовому засіданні 18.05.2021 року був присутній під час допиту свідка ОСОБА_7 . У судове засідання 22.06.2021 року ОСОБА_1 не з`явився.

Представник скаржника ОСОБА_8 у судовому засіданні 22.06.2021 року скаргу підтримав, однак звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що не ознайомився із матеріалами справи. У подальшому, представник скаржника, після оголошеної судом перерви з метою надання йому можливості ознайомитись із скаргою, повідомив, що не ознайомлений із скаргою та покинув залу судового засідання без поважних причин, мотивуючи це незгодою з не задоволенням судом його клопотання про відкладення судового засідання для ознайомлення його з матеріалами справи.

Розглядаючи заявлене клопотання, суд виходив із положень ч.2 ст.450 ЦПК України, відповідно до яких неявка стягувача, боржника, державного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджають її розгляду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з частиною другою статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, вчинення дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи.

Суд зауважує, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

За таких підстав, суд, зважаючи на те, що скарга надійшла до суду в січні 2021 року та протягом тривалого часу перебуває на розгляді, скаржником неодноразово подавались клопотання про відкладення розгляду скарги, розцінив такі дії представника скаржника, як такі, що спрямовані на безпідставне затягування розгляду справи, та вважав за можливе слухати справу за відсутності ОСОБА_1 та його представника.

Представник Першого відділу Державної виконавчої служби м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції зазначила, що дії державного виконавця були правомірними. Окрім того, на даний час виконавче провадження завершене, а тому проводити будь-які дії по ньому державний виконавець не може. Просила відмовити у задоволенні скарги.

Представник стягувача у судовому засіданні заперечувала проти скарги, Просила відмовити в її задоволенні.

Свідок ОСОБА_7 суду показала, що дійсно з 01.02.2014 року по 31.12.2017 року на підставі договору дарування грошових коштів, укладеним між її сином ОСОБА_6 та нею, дарувала йому грошові кошти рівними частинами щомісячно по 500 гривень на місяць.

Заслухавши пояснення присутніх учасників справи, дослідивши письмові докази провадження, суд, приходить до наступного.

Так, відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права та свободи; б) у триденний строк з дня, з коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Як вбачається з поданої до суду скарги, боржник по виконавчому провадженню вважає, що його права були порушені, оскільки державним виконавцем було складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів №87678 від 15.12.2020 року, який не відповідає вимогам Закону, оскільки у нього відсутня заборгованість зі сплати аліментів.

Даючи оцінку аргументам боржника, що були викладені ним у поданій до суду скарзі, суд враховує таке:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 22 грудня 2011 року з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку, починаючи з 24 жовтня 2011 року до досягнення ним повноліття.

22.12.2011 року на виконання рішення суду було видано виконавчий лист №2-2646/2011, який перебуває на виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

15.12.2020 року державним виконавцем Хоміцькою Д.І. було складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з листопада 2013 року по листопад 2020 року, яким визначено, що станом на 30.11.2020 року заборгованість ОСОБА_6 зі сплати аліментів становить 36426 грн. 02 коп. (а.с.5-6).

Згідно статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У відповідності до вимог ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень (Стаття 3 Закону).

Перелік заходів примусового виконання наведено у ст. 10 вказаного Закону, згідно з п. 5 якої цей перелік не є вичерпним.

Згідно ч.1 ст. 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Положеннями статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Частиною восьмою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» регламентовано, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Стаття 195 СК України встановлює порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу).

Згідно із частиною третьою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Порядок виконання рішень судів про стягнення аліментів визначений ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5.

Частиною 1 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Згідно вимог ч.ч.3, 4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.

Згідно із п. п. 3, 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року № 512/5, у разі якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України. Стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час проводиться в межах десятирічного строку, що передував пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2,3 ст.195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається, виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Відповідно до статті 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.

У пункті 12 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 визначені види доходів, з яких не провадиться утримання аліментів, перелік яких є вичерпним.

Утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків (пункт 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146).

Поняття «середня заробітна плата для даної місцевості» є макроекономічним показником, який як і інші макроекономічні показники, збирається та складається Державною службою статистики України і використовується, у тому числі, при проведенні грошово-кредитної політики та аналізу фінансової стабільності. Макроекономічні показники розраховуються за допомогою системи національних рахунків як комплексу взаємопов`язаних балансових таблиць, показники яких призначені для визначення розміру доходу, споживання, накопичення і величини капітальних витрат. Середня заробітна плата для даної місцевості як макроекономічний показник обчислюєтьсяяк середнє арифметичне значення заробітних плат певної групи працівників (наприклад, по підприємству, по галузі, по регіону). Розраховується виходячиіз фонду оплати праці працівників (включаючи оплату праці сумісників), премій, винагород за підсумками роботи за рік та одноразових заохочень.

Сам розмір середньої заробітної плати як макроекономічний показник, який використовується, у тому числі, і в разі застосування ч.2 ст.195 СК України, обраховується органами статистики України на підставі Інструкціїзі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713. Інструкція містить основні методологічні положення щодо визначення показників оплати праці у формах державних статистичних спостережень з метою одержання об`єктивної статистичної інформації про розміри та структуру заробітної плати найманих працівників.

Інструкція не застосовується для визначення складових фонду оплати праці як бази (об`єкта) для нарахування внесків до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, тобто для обрахування суми обов`язкових податків та зборів у разі отримання особами реального заробітку (доходу).

Стаття 6 Податкового кодексуУкраїни (далі - ПК України) визначає,що податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету або на єдиний рахунок, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу. Збором (платою, внеском) є обов`язковий платіж до відповідного бюджету або на єдиний рахунок, що справляється з платників зборів, з умовою отримання ними спеціальної вигоди, у тому числі внаслідок вчинення на користь таких осіб державними органами, органами місцевого самоврядування, іншими уповноваженими органами та особами юридично значимих дій.

Відповідно до ст.22 ПК України об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Отже, за змістом ПК України, об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є реальне майно та реальні дії з отримання доходів, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податківта зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.

Проте середня заробітна плата для даної місцевості, із якої розраховуються аліменти у разі виникнення заборгованості в особи, яка не працювала, не належить до доходу (прибутку) або його частини, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника реального податкового обов`язку. Тобто середня заробітна плата для даної місцевості як макроекономічний показник не є реальною і не може бути об`єктом оподаткування.

До вказаного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 759/1727/16, провадження № 61-15882св20.

З огляду на наведене суд вважає помилковим доводи скаржника про те, що розрахунок заборгованості за аліментами, зроблений на підставі середньої заробітної плати працівника для відповідної місцевості в порядку ч.2 ст.196 СК України без вирахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору є неправомірним, а заборгованість підлягає перерахунку.

Починаючи з листопада 2013 року і до 16 квітня 2018 року ОСОБА_6 не працював і аліменти по місцю роботи не стягувались, оскільки державному виконавцю за цей період у не було надано роботодавцями звітів про здійснені відрахування та виплати аліментів із нарахованої заробітної плати чи самим боржником довідок від роботодавця про отриману заробітну плату і стягнуті аліменти, а інші відповідні і належні документи, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів, він не надавав, у зв`язку з чим суд вважає, що державним виконавцем на законних підставах враховувався розмір його щомісячного доходу, виходячи із середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості, з якого обчислювався розмір аліментів, які підлягали сплаті в цей період. При цьому державним виконавцем враховано суми аліментів, які в цей період були сплачені боржником відповідно до наданих ним квитанцій.

Тому суд вважає, що в розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 87678 від 15.12.2020 року за кожен місяць в період з листопада 2013 року до лютий 2018 року державним виконавцем законно і обґрунтовано була врахована середньомісячна заробітна плата одного штатного працівника міста Чернівці у відповідності до щомісячної інформації, наданої Головним управлінням статистики у Чернівецькій області.

Окрім того, державним виконавцем правомірно, за період з лютого 2018 року по квітень 2019 року, при визначенні розміру аліментів врахована як середня заробітна плата працівника для даної місцевості, з врахуванням отриманого доходу у ПП ОСОБА_2 , так і отриманої стипендії боржником в 1нституті спеціальної підготовки Національної академії прокуратури України.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 з 01 квітня 2018 року по 10 квітня 2018 року та з 13 квітня 2018 року по 15 квітня 2018 року не працював, а тому державний виконавець правильно нараховувала розмір щомісячного доходу за вказаний період, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, з якого обчислювався розмір аліментів, які підлягали сплаті в цей період.

З 11 квітня 2018 року по 12 квітня 2018 року державний виконавець нараховувала розмір доходу із врахуванням отриманого доходу у ПП ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою про доходи від 23 серпня 2019 року №6.

У періоду з 16 квітня 2018 року по квітень 2019 року ОСОБА_1 проходив навчання в Інституті спеціальної підготовки Національної академії прокуратури України. Розмір отриманої ним стипендії за час навчання було підтверджено довідкою про доходи інституту від 25 березня 2019 року №11/1/36, направленою на адресу державного виконавця.

На підставі вказаної довідки і у відповідності до вимог ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження, розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, державний виконавець нарахувала заборгованість зі сплати аліментів боржника за період з квітня 2018 року по квітень 2019 року із заробітку, відповідно 3733 гривні та 3853 гривень, про що було зазначено в розрахунках заборгованості №31373 від 20 серпня 2019 року та №36454 від 18 вересня 2019 року, оскільки інших документів про розмір доходу виконавцю надано не було.

Однак, в подальшому, на підставі уточнюючої довідки Інституту спеціальної підготовки Національної академії прокуратури України, в розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 01 червня 2020 року № 41032 розмір стипендії за цей період зазначено за вирахуванням податків і зборів тобто в сумі відповідно 3518 гривень 91 коп., 3583 гривні 87 коп. та 3561 гривню 81 коп., що відповідає вимогам ч.1 ст.70 Закону України Про виконавче провадження».

Наведені обставини були встановлені постановою Чернівецького апеляційного суду від 07.12.2020 року у справі №727/4654/20, а тому суд на підставі ч.5 ст.82 ЦПК України вважає їх такими, що не підлягають доказуванню.

Розглядаючи аргументи боржника про те, що державним виконавцем було неправомірно зазначено про одержання ним у липні 2019 року доходу у розмірі 23500 гривень на підставі договору дарування грошових коштів, суд виходить із наступного.

Так, у матеріалах скарги та виконавчого провадження наявна копія нотаріально-посвідченого договору дарування грошових коштів від 02.07.2019 року, відповідно до якого ОСОБА_9 подарувала ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 23500 гривень. Грошові кошти передавались дарувальником та отримувались обдаровуваним протягом 01.02.2014 року по 31.12.2017 року рівними частинами щомісяця по 500 гривень. (а.с.57).

Про вказану обставину державному виконавцю стало відомо лише після укладення договору 02.07.2019 року, а отже вказані доходи не могли бути враховані ним під час нарахування розміру аліментів за період часу з 01.02.2014 року по 31.12.2017 року.

Будь-яких доказів про одержання заявником коштів у дарунок в інший період часу матеріали скарги та виконавчого провадження не містять.

Відповідно до пункту 14.1.54. статті 14 ПК України доходом із джерелом їх походження з України є будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: е) спадщини, подарунків, виграшів, призів.

З наведених положень податкового законодавства вбачається, що кошти одержані в подарунок є доходом боржника, а тому державним виконавцем правомірно було їх включено до суми доходу, з якого обраховано розмір аліментів, що підлягав стягненню.

За таких обставин та норм права суд приходить до висновку, що подана скарга необґрунтована та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.8, 81, 223, 247, 447, 448, 449, 450, 451 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Державний виконавець Першого відділу Державної виконавчої служби м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Хоміцька Діана Ігорівна на дії державного виконавця відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали буде виготовлено 23.06.2021 року.

Суддя Одовічен Я.В.