Справа № 739/1300/20
Номер провадження 2/739/48/21
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 лютого 2021 року м.Новгород-Сіверський
Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючої судді Кочура О.О.,
за участі: секретаря Неживець К.В.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області в м. Новгород-Сіверський Чернігівської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, - ВСТАНОВИВ :
13.11.2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів. Позов мотивує тим, що згідно рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 14.11.2013 року з ОСОБА_2 на її користь стягуються аліменти на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/5 частки заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.10.2013 року і продовжувати до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначає, що вона з відповідачем у зареєстрованому шлюбі не перебувала, однак від спільних відносин у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На той час у відповідача була ще одна неповнолітня дитина, якій наразі виповнилось 18 років, тому його майновий стан змінився. Оскільки на даний час відповідач інших осіб на утриманні не має, він працездатний, отримує дохід, має нерухоме майно, транспортний засіб, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому позивачка вважає, що відповідач може сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, уточнила свої позовні вимоги та просила стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання також не з`явився, але надав до суду письмову заяву з проханням розгляд справи проводити без його участі. В своїй заяві зазначив, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, судом встановлено наступне: Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 26.08.2009 року, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є : батько ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_4 . 22.11.2014 року ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_5 , який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новгород-Сіверського районного управління юстиції Чернігівської області, актовий запис № 114 (а.с.6). Після реєстрації шлюбу позивачка змінила своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ». Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області № 739/1800/13-ц від 14.11.2013 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/5 частки заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.10.2013 року і продовжувати до досягнення дитиною повноліття (а.с.4,15-17). Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, вони зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України). Відповідно до ч. 1 ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Положеннями ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та обмежено мінімальний розмір аліментів та встановлено, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розглядаючи справу на підставі доказів наявних у справі, зважаючи на те, що відповідач визнав позовні вимоги, не заперечував проти їх задоволення та не надав суду жодних доказів, які б спростовували твердження позивачки про поліпшення його матеріального стану, а також враховуючи, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та обмежений вимогами закону щодо мінімального розміру аліментів (не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку), суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню та слід стягнути з ОСОБА_2 аліменти у вказаному збільшеному розмірі. Збільшений розмір аліментів слід стягувати згідно положень п.23 ПП ВСУ "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року з дня набрання рішенням законної сили. Також, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", то відповідно до вимог статті 141 ЦПК України він стягується з відповідача в дохід держави. Керуючись статтями 4, 12, 13, 19, 76-81, 141, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, статтями 84, 141, 180-184, 191,192 СК України, суд,-
В И Р І Ш И В :