Справа № 472/1376/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" лютого 2021 р. смт. Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Чаричанського П.О.,

за участю секретаря Фігурської К.М.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Веселинове Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, про визнання дійсним договору купівлі - продажу житлового будинку,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, про визнання дійсним договору купівлі - продажу житлового будинку.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 10 вересня 1998 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі - продажу житлового будинку АДРЕСА_1 .

Договір купівлі - продажу нерухомого майна було зареєстровано Вознесенською філією Миколаївської універсальної товарно - сировинної біржі в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за №316 від 10 вересня 1998 року. На підтвердження факту досягнення згоди між сторонами угоди, продавцю житлового будинку ОСОБА_3 позивачем було сплачено вартістю будинку в сумі 2000 грн., а ОСОБА_3 в свою чергу прийняла кошти і передала приміщення житлового будинку та технічну документацію на нього.

17 вересня 1998 року на підставі вищезазначеного договору Вознесенською філією ММБТІ на ім`я покупця ОСОБА_1 було видано реєстраційне посвідчення, згідно з яким придбаний житловий будинок зареєстрований і належить на праві особистої власності ОСОБА_1 .

02 жовтня 1998 року ОСОБА_1 замовив проект газифікації придбаного будинку та почав повноцінно володіти, користуватись домоволодінням й реалізувати права власника.

25 листопада 1998 року ОСОБА_1 зареєстрував своє проживання за адресою придбаного житлового будинку, що підтверджується паспортними даними та даними будинкової книги.

До нотаріальної контори для нотаріального посвідчення договору сторони не звернулись, оскільки в договорі купівлі - продажу нерухомого майна зазначалось, що договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає.

Маючи намір розпорядитися належним йому майном, ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського районного нотаріального округу Євстратової О.М. з питанням оформлення договору купівлі - продажу житлового будинку. Про те, після вивчення нотаріусом наданих документів, зазначила, що договір купівлі - продажу нерухомого майна повинен бути посвідчений нотаріально. Вирішення питання про нотаріальне посвідчення укладеного договору купівлі - продажу житлового будинку не вбачається можливим, у зв`язку зі смертю одного із учасників правочину - продавця ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку перешкоджає позивачу продажу житлового будинку, тому він змушений звернутися до суду із вказаним позовом.

В судовому засіданні представник позивача, адвокат Чабанова А.О., позовні вимоги підтримала повністю в тому ж обсязі і з тих же підстав, просила позов задовольнити і визнати договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 дійсним.

Позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, просив задовольнити позов.

Представник відповідача Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області Коржинський Б.Г. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надав заяву в якій просив розглядати справу у його відсутність, не заперечує проти задоволення позову.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Частиною 6 ст. 263 ЦПК України передбачено, що Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Так як відповідача визнав позов, суд прийшов до переконання розглянути справу у підготовчому судовому засіданні відповідно до вимог ст.ст. 200, 206, 263 ЦПК України.

Заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та доведених обставин, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 10 вересня 1998 року Вознесенською філією Миколаївської універсальної товарно - сировинною біржею між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір №316 купівлі - продажу житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.-7/.

Згідно реєстраційного посвідчення до документу про право приватної власності 17 вересня 1998 року житловий будинок зареєстрований бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за ОСОБА_1 і записаний за реєстром №66.

03.04.2003 року начальником МНБТІ Зіма В.К. було видано технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок інвентарний номер 451/1547, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно будинкової книги для прописки громадян, що проживають за адресою: АДРЕСА_1 виданої ОСОБА_3 , з якої вбачається, що за даною адресою були прописані ОСОБА_1 ,1952 року народження.

Згідно робочого проекту на газифікацію житлового будинку АДРЕСА_1 з якого вбачається, що замовником є ОСОБА_1 .

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть за №3 від 18.12.2020 року, з якого вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Миколаївка Веселинівського району Миколаївської області померла ОСОБА_3 , про що 28 жовтня 1999 року виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

Згідно інформаційної довідки№63000900 зі Спадкового реєстру - спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилася.

Всі істотні умови договору купівлі - продажу були виконані, а саме продавець передав покупцю майно, а покупець прийняв його та сплатив за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору, але нотаріально посвідчено не було.

Отже, відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку перешкоджає позивачу ОСОБА_1 набути право власності на придбаний будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Оскільки правовідносини виникли між сторонами в період дії Цивільного Кодексу УРСР 1963 року, суд, враховуючи положення п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, вважає, що на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час укладення договору.

Відповідно до вимог ст.227 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу житлового будинку має бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Також договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Згідно ст.15 Закону України "Про товарні біржі" в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, та пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за умови, реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

Отже, слід зазначити, що Держава України свого часу через відповідний орган, який відповідно до законодавства мав право реєструвати договори купівлі-продажу (КП «ММБТІ»), - визнала за ОСОБА_1 право власності на придбаний будинок, а тому зі сплином часу, невизнання іншими органами, яким Держава надала право реєструвати право власності, договору купівлі-продажу - буде порушенням принципу правової визначеності.

На думку суду спірну угоду слід вважати укладеною, тобто такою, щодо якої сторонами в потрібній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов, відбулося її повне виконання сторонами, іншого під час розгляду справи не встановлено, на час укладення угоди момент вчинення договору не пов`язувався з державною реєстрацію і право власності у набувача виникало з моменту укладення договору, у зв`язку з чим, суд вважає можливим застосувати до спірних правовідносин положення ч.2 ст.47 ЦК УРСР 1963 р., визнавши спірну угоду дійсною.

Керуючись ст.ст. 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 про визнання дійсним договору купівлі - продажу житлового будинку - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі - продажу нерухомого майна - житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного 10 вересня 1998 року між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з однієї сторони та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з іншої, який посвідчений Вознесенською філією Миколаївської універсальної товарно-сировинної біржі за №316 від 10 вересня 1998 року, за яким ОСОБА_3 продала житловий будинок АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 придбав у власність даний житловий будинок за 2000 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення суду може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської областіП. О. Чаричанський

Дата складання повного судового рішення 16.02.2021 року.