Номер провадження: 22-ц/813/2311/21
Номер справи місцевого суду: 501/3020/19
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 501/3020/19

Провадження номер: 22-ц/813/2311/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів - Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Чорноморська міська рада Одеської області як орган опіки та піклування,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Чорноморська міська рада Одеської області як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання малолітніх дітей, стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, за апеляційною скаргою адвоката Конева Костянтина Сергійовича, діючого в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Іллічівського міського суду Одеської області, ухвалене у складі судді Петрюченко М.І. о 15 годині 30 хвилині 10 вересня 2020 року, повний текст рішення виготовлено 18 вересня 2020 року,

встановив:

1. Описова частина

1.1 Короткий зміст позовних вимог

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить: 1) встановити місце проживання малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; 2) стягнути з ОСОБА_5 на її користь аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі прожиткового мінімуму на кожну дитину, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення повноліття молодшої дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 22.11.2003 року до 29.12.2019 року. Шлюб було розірвано рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 29.11.2018 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Після розірвання шлюбу діти проживають з матір`ю та перебувають на її утриманні. Матеріальна допомога, яка надається відповідачем, є незначною та нерегулярною (а. с. 2-7).

1.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

Відповідач ОСОБА_2 надав до суду відзив на позов, в якому просить суд у задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання відмовити. Посилається на відсутність спору щодо місця проживання дітей. З приводу стягнення аліментів в розмірі прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідач зазначає, що він не у змозі сплачувати таку суму, оскільки за два роки він не отримує доходи. З 2019 року став на облік Чорноморської міської філії Одеського обласного центру зайнятості. Тому, як на думку відповідача, при визначені місця проживання дітей з матір`ю розмір аліментів, які підлягатимуть стягненню з батька, має дорівнювати 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину (а. с. 35 - 36).

1.3 Позиція позивачки щодо доводів відзиву відповідача на позов

Відповідь позивача на відзив відповідача на позов до суду першої інстанції не надійшов.

1.4 Зміст рішення суду першої інстанції, обґрунтування висновків суду

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 10 вересня 2020 року вищезазначений позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Встановлено місце проживання малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі прожиткового мінімуму на кожну дитину щомісячно з дня звернення до суду та до повноліття молодшої дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані зі зверненням до суду у розмірі 7 768,40 грн..

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі - 768,40 грн..

Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що вимоги позову про визначення місця проживання дітей підлягають задоволенню, оскільки вони є метою вирішення життєво важливих питань в житті дітей, в тому числі - при одержанні згоди батька для виїзду за межі України з дітьми для прийняття участі у конкурсах, відпочинку, оздоровленні і лікуванні.

Призначаючи аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі прожиткового мінімуму, суд виходив з того, що в даних правовідносинах розмір аліментів необхідно визначити в розмірі прожиткового мінімуму (твердій грошовій сумі), оскільки відповідну заяву подано одержувачем аліментів.

У зв`язку з тим, що позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст.5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір за вимогу про стягнення аліментів компенсується за рахунок відповідача на користь держави.

В матеріалах справи наявний витяг з договору №546 про надання правничої допомоги ОСОБА_1 адвокатом Дубінчук Ж.М. (а. с. 14), ордер серії ОД №408552 (а. с. 20), квитанція № 71 до прибуткового касового ордеру від 21.08.2019 року на суму 7 000,00 грн. (а. с.18), розрахунок витрат на надані адвокатом послуги (а. с.19).

При подачі позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі - 768,40 грн. (а. с.1).

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача судових витрат у розмірі - 7 768,40 грн. (а. с. 120 - 126).

1.5 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Адвокат Конев К.С., діючий від імені ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції. Ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково. Встановити місце проживання малолітніх дітей з матір`ю. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_10 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі - 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину щомісячно. В решті позовних вимог відмовити. Тобто, апелянт фактично оскаржує рішення суду першої інстанції тільки в частині визначення розміру аліментів та розміру витрат пов`язаних з розглядом справи.

1.6 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в оскарженій частині рішення суду першої інстанції ухвалене при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) судом не було враховано, що висновок органу опіки та піклування був зроблений на момент, коли старшому сину ОСОБА_3 не виповнилось 10 років, а на момент розгляду справи він вже був у статусі не малолітньої особи, а неповнолітньою дитиною, оскільки йому виповнилось. Аисновок органу опіки та піклування був зроблений майже за один календарний рік до моменту розгляду справи; 2) судом не було надано ніякої правової оцінки доказам, наданим відповідачем, а саме - довідки ГУ ДФС в Одеській області від 25.09.2019 року №16912 про відсутність у відповідача доходів за останні два роки до моменту звернення з позовом; - довідки про взяття на облік до Чорноморської міської філії Одеського обласного центру зайнятості; 3) недоведеним є факт достатності заробітку (доходу) платника аліментів для сплати суми аліментів у вигляді прожиткового мінімуму на кожну дитину та не вмотивовано, чому саме призначено аліменти у вигляді прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; 5) судом в резолютивній частині рішення продовжено строк виплати аліментів на старшу дитину майже на три роки до ІНФОРМАЦІЯ_5 , тоді як старшій дитині виповниться 18 років ІНФОРМАЦІЯ_11 ; 6) безпідставно присуджено до відшкодування позивачеві витрат на отримання правничої допомоги, оскільки вони належними та допустимими доказами не підтвердженні (а. с. 128 132).

1.7 Узагальнені доводи позивачки в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскарженій частині.

ОСОБА_1 вказує, що діти під час підготовки до розгляду справи в суді були опитані кваліфікованим представником органу опіки та піклування. Висловили свою думку та повідомили, що вони люблять обох батьків, бажають спілкуватись з батьком, але жити бажають з матір`ю в Україні, а не на окупованій території Криму з батьком. Тому, суд вирішуючи питання щодо місця проживання дітей дійшов правильного та справедливого рішення.

Позивачка зазначає, що ОСОБА_2 є особою працездатного віку, з вищою освітою. Має декілька професій, на території України не працює, так як постійно проживає на території Криму, де має свій бізнес, і добрий достаток. Доказів неможливості забезпечення своїх дітей чи перебування на його утриманні інших осіб відповідач до суду не надав.

Апелянт не правильно застосовує вимогу щодо 50% прожиткового мінімуму на дитину, оскільки державою встановлено мінімальний гарантований розмір аліментних виплат на одну дитину встановлений на рівні не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. ОСОБА_2 із врахуванням тих виплат, які він сплачує добровільно, здатен сплачувати аліменти в розмірі прожиткового мінімуму на кожну дитину щомісячно (а. с. 156 160).

2. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Апеляційна скарга надійшла до Іллічівського міського суду Одеської області, матеріали справи було направлено до Одеського апеляційного суду.

Після надходження справи до апеляційного суду ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.10.2020 року відкрито апеляційне провадження (а. с. 141 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.10.2020 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду та призначено розгляд справи на 17.12.2020 року на 14:00 год. (а. с. 142).

Розгляд справи 17.12.2020 року було відкладено на 28.01.2021 року на 14:30 год. у зв`язку з перебуванням судді Заїкіна А.П. у відпустці (а. с. 162 - 163).

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, на всій території України установлено карантин.

Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).

На підставі рішення зборів суддів Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року, відповідно до частини 2 статті 29 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (зі змінами) та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами), рішення Ради суддів України за №19 від 17 березня 2020 року, постанови головного державного санітарного лікаря України №16 від 09 травня 2020 року, рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайної ситуації від 15 жовтня 2020 року, у зв`язку з ускладненням епідеміологічної ситуації в місті Одесі та із підтвердженням у працівників Одеського апеляційного суду діагнозу COVID-19, з метою запобігання поширенню захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, серед співробітників та відвідувачів Одеського апеляційного суду та забезпечення безпечних умов праці працівникам суду ухвалено розпорядження Голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року «Про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи суду».

Пунктами 1, 5, 12 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року «Про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи суду» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території міста Одеси рівня епідемічної небезпеки: «помаранчевий» або «червоний», зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинено їх допуск до залів судових засідань. Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у частинах 1, 2 статті 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. Це розпорядження набрало чинності з 26 жовтня 2020 року.

Отже, вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину, установлення на території міста Одеси рівня епідемічної небезпеки: «помаранчевий» або «червоний».

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Конева К.С., діючого від імені ОСОБА_2 , підлягає частковому задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.11.2003 року (а.с.10), який розірвано рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 29.11.2018 року (а.с.11 зворотна сторона).

Від шлюбу у сторін є двоє дітей - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.12, 13).

Відповідно до відповіді завідуючого педіатричним відділом дитячої поліклініки ОСОБА_8 діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебувають на обліку в дитячій поліклініці з моменту народження. На прийом до лікаря приходи в супроводі мами. При відвідуванні на дому лікуванням та доглядом за дітьми завжди займалась матір, всі рекомендації виконувала в повному обсязі (а. с. 17).

Відповідно до висновку Чорноморської міської ради Одеської області, як органу опіки та піклування від 24.10.2019 року, доцільно визначити місце проживання малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 (а. с. 53 - 54).

Відповідно до довідки Чорноморської міської філії Одеського обласного центру зайнятості №87/02-14 від 01.10.2019 року ОСОБА_2 перебуває на обліку як безробітний в Чорноморській міській філії Одеського обласного центру зайнятості з 23 вересня 2019 року. Місце проживання останнього - АДРЕСА_1 (а. с. 38).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків інформація про доходи ОСОБА_2 за період з 2 кварталу 2018 року по 2 квартал 2019 року відсутня (а .с. 39).

Між сторонами виникли правовідносини щодо обов`язку матері, батька утримувати дитину та його виконання.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

ОСОБА_2 не оскаржує рішення в частині визначення місця проживання дітей. Тому, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Згідно з положеннямич. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як зазначено вище, між сторонами виникли правовідносини щодо обов`язку матері, батька утримувати дитину та його виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частина перша статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікована Україною 27.02.1991 року, теж визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу

За правилами, передбаченими ст. ст. 180, 181, 182, 184 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадках, передбачених ЦПК України.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень СК України, слід зробити висновок, що позивач звернувшись із відповідним позовом до суду повинна була довести наявності відповідних, передбачених законодавством умов.

Оскільки встановлено, що діти проживають разом з матір`ю, батько періодично надає матеріальну допомогу на утримання дітей, правильним є висновок суду про необхідність стягнення аліментів на їх утримання.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки діти проживають разом з матір`ю, правильним є висновок суду про необхідність стягнення аліментів на їх утримання.

Твердження апелянта, що судом першої інстанції було присуджено до відшкодування витрати на правничу допомогу є безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною третьою вказаної статті ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/WestAllianceLimited» проти України»).

В матеріалах справи наявний витяг з договору №546 про надання правничої допомоги ОСОБА_1 від імені адвоката Дубінчук Ж.М. (а.с.14), ордер серії ОД №408552 (а.с.20), квитанція № 71 до прибуткового касового ордеру від 21.08.2019 року на суму 7000,00 грн. (а.с.18), розрахунок витрат на послуги, надані адвокатом (а.с.19).

З огляду на вищевказане колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо стягнення судових витрат з відповідача.

3.4 Мотиви частково прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції щодо визначення розміру аліментів, оскільки судом першої інстанції взагалі не було наведено жодних підстав для стягнення аліментів саме у визначеному ним розмірі.

Таким чином, обґрунтованими є доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не доведено факту достатності заробітку (доходу) платника аліментів для сплати суми аліментів саме у розмірі прожиткового мінімуму на кожну дитину.

При визначенні іншого розміру аліментів, колегія суддів виходить з наступного.

Матеріали справи не містять доказів щодо доходів відповідача, наявності у нього нерухомого та цінного рухомого майна. Матеріали справи не містять і відповідних клопотань учасників справи щодо встановлення цих обставин. Тому, відсутні підстави для застосування мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину, який становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки він може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів, доказів чого матеріали справи не містять.

Визначаючи інший розмір аліментів, колегія суддів: 1) виходить з обов`язку обох батьків утримувати дітей; 2) враховує встановлений діючим законодавством мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та змінність розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; 3) враховує вік дітей, необхідність та достатність аліментів для забезпечення гармонійного розвитку дитини; 4) враховує відсутність доказів щодо доходів батька, наявності у відповідача нерухомого та цінного рухомого майна; 5) враховує відсутність доказів про поганий стан здоров`я сторін по справі та дітей; 6) враховує працездатний вік відповідача, відсутність доказів про його поганий стан здоров`я; 7) враховує відсутність доказів про знаходження на утриманні відповідача інших непрацездатних осіб.

Виходячи з вищевказаного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_11 , та - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня звернення до суду.

Таким чином, апеляційна скарга адвоката Конева К.С., діючого від імені ОСОБА_2 , є частково обґрунтованою, а тому підлягає частковому задоволенню.

3.6 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Конева К.С., діючого від імені ОСОБА_2 , є частково обґрунтованими, а тому вона підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції в частині визначення розміру суми аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, не відповідають обставинам справи, в цій частині судом першої інстанції порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи у вказаній частині, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення відповідача на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітніх дітей: 1) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 до досягнення ним повноліття до ІНФОРМАЦІЯ_11 , 2) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення нею повноліття до ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 50 % від прожиткового мінімуму на кожну дитину щомісячно з дня звернення до суду.

4. Дата ухвалення постанови, порядок та строк касаційного оскарження

За правилами, передбаченими ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 19, 268, 274, 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України,

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Конева Костянтина Сергійовича, діючого від імені ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 10 вересня 2020 року змінити. Викласти абзаци перший та третій резолютивної частини рішення в наступній редакції.

«Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Чорноморська міська рада Одеської області як орган опіки та піклування, про встановлення місця проживання малолітніх дітей, стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 в розмірі 50 % прожиткового мінімуму щомісячно з дня звернення до суду та до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_11 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину щомісячно з дня звернення до суду та до досягнення нею повноліття до ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 10 лютого 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. В. Князюк