ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/803/194/21 Справа № 191/2617/19 Суддя у 1-й інстанції - Твердохліб А.В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
УХВАЛА

17 червня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

при секретарі - Солодовій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву представника відповідача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами про надання правової допомоги, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання положень договорів недійсними,-

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року залишено без змін рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2020 року.

09 березня 2021 року до апеляційного суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі, посилаючись на те, що судом не було вирішено питання про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що заява про ухвалення додаткового рішення у справі, підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з частиною другою статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу та розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України»).

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року (справа № 757/47925/15-ц), від 20 червня 2018 року(справа № 127/1284/14-ц), від 27 червня 2018 року (справа № 554/9348/15-ц), від 25 липня 2018 року (справа № 522/4198/17-ц).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції представником відповідача ОСОБА_1 було надано договір про надання правової допомоги №1 від 01 лютого 2021 року, укладеного між ОСОБА_3 та адвокатським бюро Тетяни Костюк ВІА ЮРІС, в особі виконуючого обов`язки керуючого бюро адвоката Костюк Т.В. та квитанцію № КП-395/1 від 18 лютого 2021 року про сплату ОСОБА_3 адвокатському бюро Тетяни Костюк ВІА ЮРІС суми в розмірі 18 000 грн.

Згідно пункту 1.1. адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором по справі №191/2617/19 в Дніпровському апеляційному суді.

Згідно пункту 2.1.1 адвокатське бюро представляє у встановленому цим договором порядку інтереси клієнта, з будь-яких питань, що стосуються його інтересів, прав та обов`язків, у тому числі, але не виключно: написання відзиву на апеляційну скаргу та всіх необхідних процесуальних документів, участь у засіданнях, здійснення інших дій, передбачених ЦПК та необхідних для захисту інтересів клієнта тощо.

Згідно пункту 4.5. за результатом надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої адвокатським бюро юридичної допомоги і її вартість.

Разом з тим, матеріали справи не містять акту наданих послуг з визначенням обсягу виконаних робіт та розрахунку їх вартості, складного адвокатом відповідно до умов договору, тому витрати на правничу допомогу не можуть вважатись документально підтвердженими.

Аналогічні висновки щодо належності документального підтвердження витрат на правничу допомогу викладено в постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року справа № 545/3748/17.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі.

Керуючись статтями 137, 141, 270, 368, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Відмовити у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами про надання правової допомоги, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання положень договорів недійсними

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида