Справа 237/3809/20
Номер провадження 2/237/281/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2021 року м. Курахове

Мар`їнський районни суд Донецької області у складі:

головуючого судді Сенаторова В.А.,

при секретарі судового засідання Лахно Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої в результаті пошкодження здоров`я,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП «Шахта імені М.С. Сургая» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої в результаті пошкодження здоров`я.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що з 1996 року він знаходився у трудових відносинах із ДП «Шахта імені М.С. Сургая», працював на шахті на різних посадах. Звільнений з роботи наказом № 254-к від 26.03.2020 року у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я.

Робота позивача в шахті являє собою джерело підвищеної небезпеки, є роботою з особливими природними, географічними умовами, умовами підвищеного ризику для здоров`я, яка пов`язана з шкідливими, тяжкими та небезпечними умовами праці. Здійснення трудової діяльності в шахті спричиняє підвищену імовірність завдання шкоди здоров`ю робітника.

За останні роки позивач почав відчувати погіршення стану здоров`я, у зв`язку з чим останній неодноразово проходив стаціонарне лікування. За результатами обстеження позивача 14.07.2020 року, останньому було встановлено діагноз: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромами, рецидивуючий перебіг. Причиною виникнення у ОСОБА_1 професійних захворювань є дія несприятливих виробничих факторів. За результатами обстеження позивачу протипоказана робота в умовах впливу фізичного навантаження, вимушеної робочої пози, несприятливого мікроклімату.

За результатами обстеження 27.08.2020 року ОСОБА_1 було встановлено ступінь втрати працездатності в розмірі 50 % у зв`язку з професійними захворюваннями, а саме: хронічна попереково-крижова радикулопатія. За результатами обстеження позивачу визначена потреба у медичній та соціальній допомозі: медикаментозне лікування за професійним захворюванням, санаторно-курортне лікування.

Наявні у позивача наслідки професійних захворювань приводять його до тяжких фізичних і моральних страждань, порушились нормальні життєві зв`язки, його життєва діяльність обмежена. ОСОБА_1 має достатньо серйозні порушення здоров`я у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у нього змінився звичайний образ життя, його постійно переслідує фізичний біль, що приводить до фізичних, моральних страждань та дискомфорту. Позивач вимушений значний час витрачати на відвідування лікувальних закладів, проходження лікування, систематичні обстеження та консультації спеціалістів, що в свою чергу завдає йому незручності, обмеження спілкування з сім`єю та порушення нормальних життєвих зв`язків.

На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з ДП «Шахта імені М.С. Сургая» на його користь одноразово 100000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням.

Позивач до судового засідання не з`явився. Надіслав суду письмові пояснення до позову, в яких зазначив, що внаслідок професійного захворювання йому встановлено третю групу інвалідності. Його було звільнено з роботи, припинилося спілкування з колегами. У позивача погіршились сімейні відносини. Він вимушений приймати додаткові зусилля для організації свого життя. Вказані обставини призводять до значних фізичних, моральних, душевних страждань.

Також надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Надіслав суду відзив на позовну заяву, згідно якого просить суд відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки вони є безпідставними та необґрунтованими. Позивачем не доведено у чому саме полягає заподіяна йому моральна шкода з боку відповідача та чи є причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача та моральними стражданнями, які переніс позивач. Окрім того, позивач не надав жодних доказів, які б свідчили про перенесення ним моральних страждань та обґрунтування вимоги на виплату моральної компенсації у розмірі 100000,00 гривень.

З урахуванням вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, всебічно, об`єктивно, повно та безпосередньо у судовому засіданні дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи ці докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, кожного окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих доказів у їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Із копії паспорту, записів в трудовій книжці позивача ОСОБА_1 встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував у трудових відносинах з ДП «Шахта імені М.С. Сургая» з 30.05.1996 року, працював на шахті на різних посадах. Звільнений з роботи наказом № 254-к від 26.03.2020 року на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я з виплатою допомоги у розмірі 1-го середньомісячного заробітку згідно зі ст. 44 КЗпП України та виплатою допомоги за стаж роботи у вугільній промисловості у розмірі 3-х середньомісячних заробітків (а.с. 5, 7-9).

Відповідно до консультаційного висновку спеціаліста від 22.05.2020 року, виданого КНП «Мар`їнська центральна районна лікарня», медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного характеру захворювання (отруєння) № 23/485 від 14.07.2020 року, повідомлення про хронічне професійне захворювання № 1400/1 від 14.07.2020 року, виписки із медичної карти № 486, вих. № 1463 від 17.07.2020 року, виданої ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії наук України», ОСОБА_1 встановлено діагноз: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромами, рецидивуючий перебіг (а.с. 12, 13, 17, 18).

Визначена потреба позивача у медикаментозному лікуванні за професійними захворюваннями, санаторно-курортне лікування в санаторіях неврологічного профілю, заняття ЛФК, протипоказана робота в умовах впливу фізичного навантаження, вимушеної робочої пози, несприятливого мікроклімату (а.с. 13, 14).

Судом встановлено, що позивач неодноразово проходив медичні обстеження та стаціонарне лікування внаслідок професійного захворювання.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 851614 від 27.08.2020 року та довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 090727 від 27.08.2020 року, позивачу встановлено 50 % втрати професійної працездатності з 25.08.2020 року та безстроково за професійним захворюванням. Встановлено ОСОБА_1 третю групу інвалідності безстроково (а.с. 10, 11).

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням здоров`я.

Виходячи з приписів ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зі змісту статей 21, 28, 30, 34, 35 КЗпП України, абз. 3 п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди», право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає з дня встановлення особі такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно рішення Конституційного Суду України № 1-9 рп/2004 від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. У випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Право на відшкодування моральної шкоди з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б останнього вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України.

В судовому засіданні встановлено, що внаслідок недосконалості умов праці на виробництві пошкоджено здоров`я позивача, чим завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров`я. Його було звільнено з роботи, припинилося спілкування з колегами, погіршились сімейні відносини. Життєві умови позивача значно погіршились, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем у відповідності зі ст. 237-1 КЗпП.

Вирішуючи питання щодо суми відшкодування матеріальної шкоди суд, враховує вимоги розумності та справедливості, постійний характер негативних наслідків.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе та необхідне стягнути з відповідача ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» на користь позивача ОСОБА_1 в порядку відшкодування моральної шкоди 100000,00 гривень, що буде цілком еквівалентним завданим моральним стражданням. Таким чином, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави.

Враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволено, суд відповідно до ст. 141 вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави витрати зі сплати судового збору в розмірі 1000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 12, 13, 76, 77, 141, 247, 258, 263-265, 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої в результаті пошкодження здоров`я задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Шахта імені М.С. Сургая» (, місцезнаходження: Донецька область, місто Вугледар), на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ), 100000,00 (сто тисяч) гривень, в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків.

Стягнути з Державного підприємства «Шахта імені М.С. Сургая» (, місцезнаходження: Донецька область, місто Вугледар), на користь держави судовий збір в сумі 1000,00 (одна тисяча) гривень.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Мар`їнський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів із дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Сенаторов