ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ

"17" червня 2021 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:
Головуючого - судді Садовського К.С.,
за участю секретаря - Пастушенко К.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позововного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Європартнер Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
25.11.2020 р. до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява підписана директором ТОВ «Європартнер Фінанс» ОСОБА_3 , в якій він просить солідарно стягнути з відповідачів 249 553,67 грн, а також суму судового збору в розмірі 3 743,31 грн.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 09.12.2020 р. відкрито провадження у вказаній цивільній справі з її розглядом в порядку загального позовного провадження.
В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Європартнер Фінанс» посилається на те, що 15.05.2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 6/5/02/2008/980-К/16 на суму 150 000 гривень під 20,9 % річних строком до 14 травня 2018 року. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором від 15.05.2008 року банк виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредит. Поручителем за даним кредитним договором стала ОСОБА_2 .
19.05.2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Європартнер Фінанс» було укладено договір про відступлення прав вимоги № GL3N217258, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за кредитним договором № 6/5/02/2008/980-К/16 від 15.05.2008 року.
З огляду на те, що ОСОБА_1 належним чином не виконував свої зобов`язання за кредитним договором у нього утворилась заборгованість, яка до теперішнього часу ним не погашена, в зв`язку з чим ТОВ «Європартнер Фінанс» звернулось до суду з даним позовом.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 09.12.2020 р. по даній справі відкрито загальне позовне провадження, а сторони викликані в підготовче судове засідання.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13.04.2021 р. закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду.
В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, в якому зазначив, що у разі неявки в судове засідання відповідачів проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань на адресу суду від відповідачів не надходило.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлені про місце і час судового засідання, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України та, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що 15.05.2008 року між ВАТ «КБ «Надра» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 6/5/02/2008/980-К/16, згідно з яким ОСОБА_1 було надано грошові кошти у розмірі 150 000,00 грн. під 20,9 % процентів річних зі строком користування грошовими коштами до 14 травня 2018 року.
З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором № 6/5/02/2008/980-К/16 від 15.05.2008 року між ВАТ КБ «НАДРА» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 6/5/02/2008/980-П/07 від 16.05.2008 року.
Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 6/5/02/2008/980-К/16 від 15.05.2008 року банк виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредитні кошти, що підтверджується наданим позивачем меморіальним ордером.
30.08.2010 року між ВАТ КБ «Надра» і ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1, згідно з якою кредитний договір № 6/5/02/2008/980-К/16 від 15.05.2008 року було викладено в новій редакції.
30.08.2010 року між ВАТ КБ «Надра» і ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 6/5/02/2008/980-К/16 від 15.05.2008 року, згідно з якою сторони узгодили графік сплати щомісячної суми мінімально необхідного платежу.
З 04.02.2011 року ВАТ КБ «Надра» здійснювало фінансову діяльність як акціонерне товариство публічного типу. У зв`язку з приведенням статуту у відповідність до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» була проведена державна реєстрація статуту в новій редакції, внаслідок чого найменування Відкрите акціонерне товариство комерційний банк «Надра» було змінено на Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра».
19.05.2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Європартнер Фінанс» було укладено договір про відступлення прав вимоги № GL3N217258, згідно з яким до ТОВ «Європартнер Фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кредитним договором № 6/5/02/2008/980-К/16 від 15.05.2008 року та договором поруки № 6/5/02/2008/980-П/07 від 16.05.2008 року.
Таким чином, станом на даний час право вимоги до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за вищезазначеними договорами має ТОВ «Європартнер Фінанс».
Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України у встановлений строк.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як вбачається зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
За правилами ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до п. 1.1.1. кредитного договору № 6/5/02/2008/980-К/16 від 15.05.2008 року (в редакції від 30.08.2010 року) ОСОБА_1 було надано грошові кошти у розмірі 150 000,00 грн.
За змістом п. 2.11. кредитного договору № 6/5/02/2008/980-К/16 від 15.05.2008 року (в редакції від 30.08.2010 року) позичальник вносить необхідний платіж по кредиту та відсотками щомісячно до 25 числа поточного місяця.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було здійснено лише часткове погашення суми кредиту і залишок заборгованості становить 145 500,68 грн, що свідчить про неналежне виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором і порушення ним вищезазначених норм законодавства та умов кредитного договору.
Позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 прострочену заборгованість по кредиту (тіло кредиту) за період з 24.03.2017 р. по 14.05.2018 р. у розмірі 39 525,13 грн.
З огляду на доведеність наявності заборгованості відповідача ОСОБА_1 перед ТОВ «Європартнер Фінанс», з ОСОБА_1 підлягає стягненню прострочена заборгованість по кредиту (тіло кредиту) у розмірі 39 525,13 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Як вбачається зі змісту п. 1.1.3. кредитного договору № 6/5/02/2008/980-К/16 від 15.05.2008 року (в редакції від 30.08.2010 року) процентна ставка за користування кредитом складає 20,9 % річних.
Відповідно до п. 2.11. кредитного договору № 6/5/02/2008/980-К/16 від 15.05.2008 року (в редакції від 30.08.2010 року) позичальник вносить необхідний платіж по кредиту та відсотками щомісячно до 25 числа поточного місяця.
Позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за нарахованими процентами за період з 24.03.2017 р. по 14.05.2018 р. у розмірі 38 349,94 грн.
З огляду на доведеність наявності заборгованості відповідача ОСОБА_1 перед ТОВ «Європартнер Фінанс», з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Європартнер Фінанс» підлягають стягненню проценти за користування кредитом за період з 24.03.2017 р. по 14.05.2018 р. у розмірі 38 349,94 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом п. 3.2.16. кредитного договору № 6/5/02/2008/980-К/16 від 15.05.2008 року (в редакції від 30.08.2010 року) у випадку прострочення виконання зобов`язання у відношенні повернення кредиту у строк, обумовлений у п. 1.1.2 цього договору, банк має право стягувати з позичальника відсотки за користування кредитом або його частини, (якщо зобов`язання частково виконані позичальником) у розмірі 41 % в річних виходячи з фактичної кількості днів у розрахунковому місяці, рік дорівнює 360 дням.
Згідно з п. 1.1.2. кредитного договору № 6/5/02/2008/980-К/16 від 15.05.2008 року (в редакції від 30.08.2010 року) строк користування кредитом встановлюється до 14.05.2018.
З аналізу вищезазначених пунктів вбачається, що сторони погодили нарахування збільшеної процентної ставки у випадку неповернення ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 150 000,00 грн до 14.05.2018 року.
У постанові від 23.05.2018 по справі № 910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду, частково задовольняючи позов, дійшла правового висновку про те, що положеннями частини 1 статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, тоді як частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Згідно з пунктом 6.23. постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У пункті 6.20. зазначеної постанови Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Отже, у справі № 910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду чітко розмежовано поняття «проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами» та «проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами», причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною 2 статті 625 ЦК України.
Із вищезазначеного вбачається, що відповідно до частини 2 статті 625ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.
Аналогічний за змістом висновок застосування норм матеріального права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) аналогічним чином вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. З огляду на викладене Верховний Суд вважав, що Банк не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, нарахованих за підвищеною ставкою на підставі пунктів 1.4.1, 3.12. кредитного договору № 2203-317/04/57 у зв`язку з простроченням виконання позичальником грошового зобов`язання, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини 2 статті 625 ЦК України.
Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 року по справі № 5017/1987/2012.
Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.
Частиною 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм частини п`ятою статті 261 ЦК України, викладених у постанові від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12, якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
З огляду на те, що позивач визнає факт пропуску строку позовної давності щодо стягнення простроченої заборгованості по кредиту (тіло кредиту) за період, що передує 24.03.2017 р., та просить стягнути суму простроченої заборгованості по кредиту у розмірі 39 525,13 грн, проценти на неправомірне користування грошовими коштами підлягають нарахуванню на частину суми кредиту, щодо якої строк позовної давності не пропущений, а саме на суму у розмірі 39 525,13 грн.
Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Європартнер Фінанс» підлягають стягненню проценти за неправомірне користування грошовими коштами у розмірі 41 946,26 грн (39 525,13 грн х 41,8% / 100% / 360 днів х 914 днів).
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З огляду на те, що позивачем визнається факт пропуску строку позовної давності щодо стягнення простроченої заборгованості по кредиту (тіло кредиту) за період, що передує 24.03.2017 р., інфляційні втрати підлягають нарахуванню на частину суми кредиту, щодо якої строк позовної давності не пропущений, а саме на суму у розмірі 39 525,13 грн.
Сукупний індекс інфляції на період з травня 2018 року по жовтень 2020 року становить 111,75%.
Таким чином, сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Європартнер Фінанс» становить 4 644,19 грн (39 525,13 грн х 111,75 % / / 100% - 39 525,13 грн).
З вимог ст. ст. 553, 543 ЦК України вбачається, що поручитель відповідає перед кредиторами за порушення зобов`язання боржником. У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі, як від усіх боржників, так і будь-кого з них окремо.
Зі змісту пунктів 1.2., 1.3. договору поруки № 6/5/02/2008/980-П/07 від 16.05.2008 поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі, позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов`язань, вказаних у пункті 1.1. цього договору повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо. Відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь якої частини зобов`язань, так і при невиконанні позичальником зобов`язань в цілому.
Отже, заборгованість за кредитним договором № 6/5/02/2008/980-К/16 від 15.05.2008 року підлягає стягненню з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , солідарно.
Згідно з положеннями ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь ТОВ «Європартнер Фінанс» підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 124 465,52 грн, з яких прострочена сума кредиту у розмірі 39 525,13 грн, прострочені проценти у розмірі 38 349,94 грн, проценти за неправомірне користування грошовими коштами у розмірі 41 946,26 грн та інфляційне нарахуванням у розмірі 4 644,19 грн.
Крім того, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Встановлено, що ТОВ «Європартнер Фінанс» сплатив судовий збір в розмірі 3 743,31 грн.
З огляду на часткове задоволення позовних вимог суд вважає, що з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь позивача належить стягнути частину витраті зі сплату судового збору в розмірі 1 866,98 грн, по 933,49 грн з кожного.
На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 5, 13, 141, 258, 263, 265, 280 ЦПК України, ст. 526, 530, 598, 599, 610, 625, 629, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Європартнер Фінанс» - задовольнити частково.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України (в ред. з 15.12.2017 року) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Суддя