Справа № 444/1283/21
Провадження № 2/444/681/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

23 червня 2021 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Оприск З. Л.

секретар судового засідання Усманова З.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовкві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

05.05.2021 року справу за даною позовною заявою прийнято до розгляду та відкрито у ній провадження.

Позивач свої позовні вимоги у позовній заяві мотивував тим, що він є власником житлового будинку в АДРЕСА_1 , у цьому будинку зареєстрований брат позивача відповідач по справі. Вказав, що відповідач не проживає в житловому будинку з 1998 року, самостійно місця реєстрації проживання не змінює, не несе жодних витрат по утриманні житла. Позивач просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Відповідач відзиву на позов не подав.

Позивач у судове засідання не прибув, однак представник позивача направив на адресу суду клопотання, у якому просив слухати справу без його участі.

Відповідач в судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив.

Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У судовому засіданні було досліджено наявні в матеріалах справи письмові докази.

З копії договору дарування житлового будинку від 29.08.2003 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1863125 від 30.10.2003 року вбачається, що позивач є власником житлового будинку в АДРЕСА_2 .

З копії довідки № 32 від 25.01.2021 року, виданої Грядівською сільською радою, вбачається, що житловому будинку, який належить ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 (колишня адреса: АДРЕСА_2 ).

З акту обстеження факту проживання, складеного 20.07.2020 року, вбачається, що відповідач в житловому будинку в АДРЕСА_1 фактично не проживає.

З акту обстеження факту проживання, складеного 28.08.2020 року, вбачається, що відповідач в житловому будинку в АДРЕСА_1 фактично не проживає.

З акту обстеження факту проживання, складеного 25.01.2021 року, вбачається, що відповідач в житловому будинку в АДРЕСА_1 фактично не проживає.

З акту обстеження факту проживання, складеного 22.02.2021 року, вбачається, що відповідач в житловому будинку в АДРЕСА_1 фактично не проживає.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. ст. 81, 82 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Виходячи із змісту норм ст.ст. 71, 72 ЖК України, відповідно до роз`яснень, викладених у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 12 квітня 1985 року № 2 Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України з наступними змінами при вирішення спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно з`ясовувати причини відсутності особи у жилому приміщенні понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

З Актів обстеження факту проживання від 20.07.2020 року, 28.08.2020 року, 25.01.2021 року та 22.02.2021 року вбачається, що відповідач за адресою реєстрації не проживає протягом тривалого часу.

Таким чином, судом встановлено факт відсутності відповідача у житловому приміщенні протягом тривалого часу та суду не наведено доказів поважності такої тривалої відсутності.

За таких обставин позовну вимогу про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, потрібно задовольнити.

Керуючись ст. 321, 391 ЦК України, ст. ст. 5, 13, 81, 82, 247, 258, 265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком в АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Одночасно роз`яснити відповідачу, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга подається Львівському апеляційному суду через Жовківський районний суд Львівської області.

Головуючий Оприск З. Л.