Справа № 755/5564/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва

в складі головуючого: судді Гончарука В.П.

за участі секретаря Гриценка О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРАЙМ АЛЬЯНС» до ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРАЙМ АЛЬЯНС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Просить суд визнати ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 11.02.2020 року ТОВ «ФК ПРАЙМ АЛЬЯНС» з метою погашення заборгованості Кредитним договором задовільнило свої вимоги за рахунок предмету іпотеки, а саме квартири АДРЕСА_1 шляхом набуття права власності. Таким чином, на даний момент, єдиним власником квартири АДРЕСА_1 являється саме позивач. На даний час стало відомо, що у вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_1 1964 року народження, ОСОБА_4 1984 року народження, ОСОБА_2 2006 року народження та ОСОБА_3 2007 року народження, що перешкоджає власнику в повній мірі реалізувати свої законні права та інтереси, як власника вищевказаної квартири

Не зважаючи на те, що відповідачі зареєстровані за адресою квартира АДРЕСА_1 , фактично, з дня прописки та по даний час в квартирі не проживають та не з`являються в ній. квартира на даний час здається в оренду ФОП ОСОБА_6 , який переобладнав її під здачу в оренду, а саме хостел, та здає в суборенду. Зокрема до моменту набуття позивачем прав власності на квартиру, ФОП ОСОБА_6 орендував квартиру на підставі Договору оренди житлового приміщення від 01.11.2018 р. На даний час між ТОВ «ФК «ПРАЙМ АЛЬЯНС», як новим власником та ФОП ОСОБА_6 укладено новий Договору оренди житлового приміщення від 01.04.2020 року.

Тобто, Квартира постійно (вже понад два роки) перебуває в користування третіх осіб, особистих речей відповідачів в жилому приміщенні немає, участі в оплаті комунальних послуг вони не приймають, квартира належить Позивачу.

У зв`язку з тим, що за адресою реєстрації (в квартирі яка належить Позивачу) Відповідачі не проживають, а реальне місце проживання їх не відоме, адже у ОСОБА_1 , ОСОБА_4 є інше нерухоме майно, в якому вони проживають, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З метою добровільного зняття з реєстрації місця проживання відповідачами, на їх адресу позивач 28.02.2020 р. направив Вимоги про виселення та зняття з реєстрації місця проживання, вказані вимоги були отримані ними 10.03.2020 р. Не зважаючи на те, що пройшло більше тридцяти днів з моменту їх отримання, вимога залишились не виконаними, на що надавався строк в тридцять днів.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2020 року відкрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРАЙМ АЛЬЯНС» до ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та постановлено розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження у даній справі.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином. До початку судового засідання надав письмову заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав виколадених у змісті позовної заяви.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про місце і час розгляду справи повідомлені належним чином. Поважність причини неявки в судове засідання не повідомили. Крім тоо, відповідачі не використали своє законне право на подання відзиву на позовну заяву за для спростування доводів викладених у змісті позовної заяви строною позивача.

Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації до початку судового засідання надав письмові пояснення на позовну заяву, в яких заперечує проти позову та просить розглянути справу без його участі.

Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положення цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що 13.11.2007 року між ВАТ Банк «РНС», правонаступником якого є ПАТ БАНК «ТРАСТ», та ОСОБА_1 було укладено Кредитну угоду R011.М0000002 від 13.11.2007 року, за яким ОСОБА_1 надає кошти в сумі 330 000 дол. США. Також, в якості забезпечення виконання умов Кредитного договору, між ОСОБА_1 та ВАТ Банк «РНС», правонаступником якої є ПАТ БАНК «ТРАСТ» було укладено Іпотечний договір № R011.М0000002-МІ посвідченим Ничипоренком О.В., приватним нотаріусом Київського міської нотаріального округу, тринадцятого листопада дві тисячі сьомого року за реєстровим № 952.

Предметом Іпотечного договору була квартира АДРЕСА_1 .

24 жовтня 2019 року між ПАТ БАНК «ТРАСТ» та ТОВ «ФК«УКРФІНАНС ГРУП» укладено Договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від жовтня 2019 року, за яким ПАТ БАНК «ТРАСТ» 24 жовтня 2019 р. відступив шляхом продажу ТОВ «ФК«УКРФІНАІІС ГРУП» права вимоги до ОСОБА_1 за Кредитними угодами R011.М0000002 від 13.11.2007 року та R011.М000000229 від 29.09.2014 року. Також на підставі іпотечного договору № R011.М0000002-МІ, посвідченим тринадцяте листопада дві тисячі сьомого року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ничипоренком О.В. за реєстровим № 952, посвідченого 24.10.20 р. Мурською Н.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу реєстровим номером 2640, до ТОВ «ФК«УКРФІНАІІС ГРУП» перейшли права вимоги Іпотечним договором.

В свою чергу. 08.11.2019 року між ТОВ «ФК«УКРФІНАНС ГРУП» та ТОВ «ФК«ПРАЙМ АЛЬЯНС» укладено ДОГОВІР №08/11- ІП про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, за яким до ТОВ «ФК«ПРАЙМ АЛЬЯНС» перейшли права вимоги Кредитним договором. Також, на підставі Договору №08/11-ІП про відступлення прав вимоги за іпотечними договорами посвідченого 08.11.2019 р. Мурською Н.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 3037, ТОВ «ФК«ПРАЙМ АЛЬЯНС» перейшли всі права іпотекодержателя за Іпотечним договором.

Таким чином, на підставі вищевказаних договорів, ТОВ «ФК«ПРАЙМ АЛЬЯІК стало кредитором за Кредитним договором та іпотекодержателем за Іпотечним договором.

Конституція України у ст. 47 закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України та статтею 150 Житлового кодексу України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Як встановлено в ході судового розгляду відповідачі зареєстровані за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується копіями довідок про реєстрацію місця проживання особи та копією витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні від 04.05.2020 року та копією довідки Форми №3 ОСББ «Юність».

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначає що є власником квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 148,7 м2, та на підтвердження даних обставин надає копію Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру іпотек. Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єктів нерухомого майна від 11.02.2020 року за № 199773675.

Статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із частиною першою статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Тлумачення статті 391 Цивільного кодексу України свідчить, що негаторний позов застосовується для захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, коли право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника. У постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 зроблено висновок, що положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до положень ч. 1, 5 статті 403, ч. 2 ст. 406 Цивільного кодексу України, сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут не позбавляє власника майна щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпорядження цим майном. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Крім того, Верховний Суд України у Постанові від 15 травня 2017 року, Справа № 734/387/15-ц, зауважив, що «право користування житловим приміщенням може виникати та існувати лише в членів сім`ї власника будинку»; «право відповідачки на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2 ст. 406 Цивільного кодексу України».

Крім того, згідно Постанови Верховного Суду від 25 липня 2018 року по Справі № 638/13030/13-ц, колегією суддів зроблено наступні висновки: «У справі, яка є предметом перегляду, врахувавши, що припинення права користування житлом у колишнього власника, тягне за собою втрату його членами сім`ї права користування житлом, місцевий суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для виселення відповідачів. Право користування житлом для членів сім`ї власника може виникати та існувати лише за умови, якщо особа, членами сім`ї якої вони є, сама володіє правом власності на житло.»

28.02.2020 року ТОВ «ФК «ПРАЙМ АЛЬЯНС» на адресу відповідачів надіслано письмову Вимогу про виселення та зняття з реєстрації місця проживаня за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ТОВ «ФК «ПРАЙМ АЛЬЯНС».

Дана вимога виконана не була.

В ходу судового розгляду встановлено, що предмет спору становлять вимоги позивача про позбавлення права користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , загальною площею 148,7 м2, вказуючи на те, що відповідачі, не маючи договірних відносин із позивачем як власником квартири щодо права користування квартирою, зареєстровані за адресою спірної квартири, не несуть тягар утримання житла та порушують право позивача як власника спірного нерухомого майна на реалізацію ним права користування та розпорядження належним на праві власності майном.

Крім того, судом встановлено, що відповідачі зареєстровані за спірною адресою, однак фактично там не проживають оскільки вказана квартира перебуває в оренді ФОП ОСОБА_6 , що підтверджується договором оренди житлового приміщення від 01.04.2020 року укладеного між ним та позивачем.

В свою чергу, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру іпотек. Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єктів нерухомого майна від 05.01.2021 року за № 239821804, за відповідачем ОСОБА_1 зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_3 .

У свою чергу відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.

Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Прокопович проти Росії» (Prokopovich v. Russia), заява № 58255/00, п. 36, ECHR 2004-XI. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 13 травня 2008 р. у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, п. 50), п.п. 40, 41 вказаного рішення Європейського суду від 02.12.2010р.

У п. 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» (Prokopovich v. Russia) Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (див. також рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, п. 63).

Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями діючого цивільного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , загальною площею 148,7 м2, оскільки судом встановлено, що відповідачі не являються власниками квартири, яка належить на праві власності позивачу, між сторонами відсутній договір щодо права та порядку користування відповідачами спірною квартирою, що, відповідно, порушує право власності позивача, який має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном та вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб, будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

При цьому судом урахована Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16, відповідно до якої визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав, в даному випадку шляхом визнання особи відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРАЙМ АЛЬЯНС» до ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи задоволення позову, з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 2 102,00 грн., тобто по 1051,00 грн. з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 317, 391, 403, 406 Цивільного кодексу України,ст.ст. 2-13, 76-81, 90, 141, 258-259, 263, 265, 268, 274-279, 280-282, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРАЙМ АЛЬЯНС» до ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 , загальною площею 148,7 м2.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1 , загальною площею 148,7 м2.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1 , загальною площею 148,7 м2.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1 , загальною площею 148,7 м2.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРАЙМ АЛЬЯНС» судовий збір у розмірі по 1 051,00 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01 червня 2021 року.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРАЙМ АЛЬЯНС» (місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 77, ).

Відповідач: ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ).

Відповідач: ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ).

Третя особа:

Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації (місце знаходження: 02094, м. Київ, вул. Краківська, 20)

Суддя: