ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2048/21 Справа № 205/3990/20 Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на додаткове рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2020 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Новокодацький районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про оспорювання батьківства,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Новокодацький районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про оспорювання батьківства.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Новокодацький районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про оспорювання батьківства, залишено без розгляду.

У вересні 2020 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Гусакова Оксана Борисівна звернулася до суду з заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якій просила стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 3 400,00 грн.

Заява мотивована тим, що 29 червня 2020 року між ОСОБА_2 та адвокатом Гусаковою Оксаною Борисівною було укладено договір про надання правової допомоги. Відповідно до умов договору про надання правової допомоги та додаткової угоди від 04 серпня 2020 року відповідач сплатила адвокату гонорар в загальному розмірі 3 400,00 грн.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 3 400,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить додаткове рішення скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що залишення позову без розгляду на підставі заяви позивача це форма закінчення розгляду справи по суті без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія це диспозитивне право позивача, передбачене цивільним процесуальним законодавством України, при цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви. У статті 43 ЦПК України передбачено право позивача на подачу заяви про залишення позову без розгляду. Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя, незалежно від обґрунтованості позову.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Сторони по справі повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення.

Відповідач у встановлений законом строк не звернувся до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону додаткове рішення суду не відповідає.

Судом апеляційної інстанції установлено, що в провадженні суду знаходилась справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Новокодацький районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про оспорювання батьківства.

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про залишення його позову про оспорювання батьківства без розгляду (а.с.19).

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду (а.с.20).

Відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

У зв`язку з цим висновок суду першої інстанції про компенсацію витрат на правову допомогу, здійснених ОСОБА_2 , лише за те, що позивач подав заяву про залишення його позову без розгляду, є передчасним і таким, що не відповідає вимогам закону.

Таким чином, за змістом частини п`ятої статті 142 ЦПК України, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно було довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

При цьому встановлено, що єдине, на що посилається представник ОСОБА_2 адвокат Гусакова Оксана Борисівна при подані заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, це сплата гонорару адвокату у зв`язку з розглядом справи (а.с.25-26).

Отже, заява взагалі не містить доводів і доказів необґрунтованості дій позивача.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про залишення його позову про оспорювання батьківства без розгляду не свідчить про безпідставність та необґрунтованість його позову. Саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, так як це його право, передбачене цивільним процесуальним законодавством України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а висновки викладені в додатковому рішенні суду першої інстанції є помилковим, так як відсутні підстави для ухвалення рішення.

За приписами частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, враховуючи те, що суд першої інстанції неправильно застосував норм процесуального права, колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. 259,268,375,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Додаткове рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2020 року скасувати.

У задоволенні заяви представника ОСОБА_2 адвоката Гусакової Оксани Борисівни про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 17 лютого 2021 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко