ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року м.Суми

Справа №583/4888/20

Номер провадження 22-ц/816/319/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 грудня 2020 року, постановлену у складі судді Ярошенко Т.О., в приміщенні Охтирського міськрайонного суду Сумської області, повний текст складено 30 грудня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 20 травня 2019 року в сумі 2 870 044, 86 грн, в тому числі: 980 000 грн (сума позики); 49 938,28 грн (сума інфляційних збитків); 41 806,58 грн (3% річних); 1 798 300,00 грн (пеня) та за договором позики від 13 вересня 2018 року в сумі 2 584 428,80 грн, в тому числі: 32 000 доларів США, що еквівалентно 890 496,00 грн (32 000 х 27,828) сума позики; 59 872,61 грн - 3% річних; 1 634 060,19 грн пеня.

Разом із вказаною позовною заявою ОСОБА_1 до суду подано заяву про забезпечення позову, яку мотивує тим, що відповідач вчиняє дії щодо переховування та відчуження свого майна з метою неповернення боргу та ухилення в майбутньому від виконання рішення суду про стягнення боргу, змінює місце проживання. Вважає, що дані обставини свідчать про намір відповідача не повертати борг та уникнути виконання рішення в майбутньому, тобто невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

З метою забезпечення позову просить накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2 в межах суми стягнення.

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення , яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

У доводах апеляційної скарги зазначає, що, на його думку, є всі законні підстави для забезпечення позову на стадії розгляду справи судом першої інстанції.

Відповідач вчиняє дії щодо переховування та відчуження свого майна з метою неповернення боргу. Вказані обставини свідчать про намір ОСОБА_2 не повертати борг та уникнути від виконання рішення в майбутньому.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заява про забезпечення позову є недостатньо обґрунтованою та її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в майбутньому. В ній не наведено посилань на те, що існують обставини, які свідчать про реальну можливість відчуження майна відповідача на користь третіх осіб. Крім того, в заяві не зазначено, на яке саме майно необхідно накласти арешт, його місцезнаходження та вартість. Тобто зі змісту заяви про забезпечення позову не вбачається, в чому саме полягає необхідність у забезпеченні позову шляхом накладення арешту на все майно відповідача, належним чином не обґрунтовано необхідність застосування вказаного виду забезпечення позову у вигляді арешту.

З таким висновком суду колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В силу ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року із змінами, внесеними постановою ВСУ від 12.06.2009 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому слід враховувати, що вжитті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Виходячи зі змісту ст.ст. 149-153 ЦПК України, забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Умовою застосування заходів по забезпеченню за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Охтирського міськрайонного суду Сумської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики, провадження в якій було відкрито ухвалою суду від 18 січня 2021 року.

Беручі до уваги те, що між сторонами по справі виник спір про стягнення заборгованості за договорами позики, ціна позову становить 5 454 473, 66 грн, на думку колегії суддів, позивач обґрунтовано навів припущення про те, що відчуження відповідачем належного йому майна може істотно ускладнити виконання рішення суду в разі ухвалення судом рішення на користь позивача.

Наведений захід забезпечення позову відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що заява про забезпечення позову є недостатньо обґрунтованою та її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в майбутньому.

Крім того, суд першої інстанції також помилково мотивував відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову з тих підстав, що в заяві не зазначено, на яке саме майно необхідно накласти арешт, його місцезнаходження та вартість, так як норми ст. 151 ЦПК України не містять таких вимог до змісту заяви про забезпечення позову.

Заявлений вид забезпечення позову, а саме накладення арешту на майно відповідача в межах ціни позову, виходячи із суті спірних правовідносин, є співмірним із заявленими позивачем вимогами, має тимчасовий характер і діє до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Отже, при цьому права та законні інтереси відповідача не будуть порушені, оскільки він як власник майна матиме усі правомочності щодо нього, окрім розпорядження, яке є тимчасовим.

Отже на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову та накладення арешту на належне ОСОБА_2 на праві власності майно, в межах ціни позову 5 454 473 грн 66 коп.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 4; 381; 382-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 грудня 2020 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на належне ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на праві власності майно в межах ціни позову 5 454 473 гривні 66 копійок.

Постанова підлягає негайному виконанню.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді : В.І. Криворотенко

О.І. Собина