ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року м.Суми

Справа №592/5294/18

Номер провадження 22-ц/816/224/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, Сумська міська рада, Приватне підприємство «МЕДСЕРВІС»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Цюпки Олександра Віталійовича

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 березня 2019 року, ухвалене у складі судді Корольової Г.Ю., в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми,

В С Т А Н О В И В:

11 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, Сумської міської ради, Приватного підприємства «МЕДСЕРВІС» (далі ПП «Медсервіс»), треті особи: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Онопрієнко Марина Михайлівна, голова будинкового комітету «Авангард-25» Толстун В`ячеслав Володимирович про скасування свідоцтва про право власності, визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення.

Позов мотивував тим, що він є співвласником квартири АДРЕСА_1 та допоміжних приміщень, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою даного будинку.

Посилався на те, що на початку 2017 року від голови будинкового комітету «Авангард-2» ОСОБА_2 йому стало відомо, що одне із допоміжних приміщень будинку перейшло у власність ПП «Медсервіс». Про вказане ОСОБА_2 дізнався з листа Виконавчого комітету Сумської міської ради № Ко-3798/03.02.01-01 від 05 січня 2017 року, у якому зазначено, що на виконання рішення Сумської міської ради № 856-МР від 26 жовтня 2011 року «Про затвердження переліків об`єктів, які перебувають комунальній власності і підлягають приватизації» (із змінами) здійснено процедуру приватизації даного нежитлового приміщення та укладено договір його купівлі-продажу від 05 червня 2014 року між управлінням майна комунальної власності Сумської міської ради, правонаступником якого є Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради та ПП «Медсервіс».

Вказував, що на підставі рішення Сумської міської ради від 18 грудня 2013 року № 2915-МР «Про внесення доповнень до рішення Сумської міської ради від 26 жовтня 2011 року № 856-МР «Про затвердження переліків об`єктів, які перебувають у комунальній власності і підлягають приватизації» (зі змінами) нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , площею 18,6 кв. м, включено до переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Суми, що підлягають приватизації шляхом викупу. Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 24 квітня 2014 року за територіальною громадою м. Суми було оформлено право власності на спірне нежитлове приміщення, яке згодом за договором купівлі-продажу від 05 червня 2014 року було передане у власність ПП «Медсервіс» і дане приміщення в свідоцтві зазначене як «аптека».

Стверджував, що на офіційному сайті Сумської міської ради дізнався, що первісно приміщення площею 18,6 кв. м на АДРЕСА_2 було включено до складу комунального майна м. Суми на підставі пункту 79 додатку до рішення Сумської міської ради від 24 квітня 2013 року № 2289-МР м. Суми «Про затвердження переліку об`єктів нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Суми і приміщення зазначено як «аптека».

Вважав, що такі дії Сумської міської ради є незаконними та позбавляють його права власності на допоміжні приміщення в будинку на АДРЕСА_2 , оскільки спірне приміщення відповідно до інвентарної справи під цифрою «Х» є «ліфтерською», тобто є допоміжним приміщенням.

Посилаючись на вказані обставини просив:

- визнати незаконним та скасувати рішення Сумської міської ради від 24 квітня 2013 року № 2289-МР «Про затвердження переліку об`єктів нерухомого майна комунальної власності територіальної громади міста Суми» в частині пункту 79 додатку до даного рішення про включення до переліку об`єктів нерухомого майна комунальної власності територіальної громади міста Суми аптеки по АДРЕСА_2 площею 18,6 кв. м;

- визнати незаконним та скасувати рішення Сумської міської ради від 18 грудня 2013 року № 2915-МР «Про внесення доповнень до рішення Сумської міської ради від 26 жовтня 2011 року № 856-МР «Про затвердження переліків об`єктів, які перебувають у комунальній власності підлягають приватизації» (зі змінами) в частині доповнення додатку 2 до рішення Сумської міської ради від 26 жовтня 2011 року № 856-МР «Про затвердження переліків об`єктів, які перебувають у комунальній власності і підлягають приватизації» пунктом 64, а саме: про включення нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 площею 18,6 кв. м, до переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Суми, що підлягають приватизації шляхом викупу;

- скасувати свідоцтво про право власності територіальної громади м. Суми на нежитлове приміщення аптеки, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , площею 18,6 кв. м від 24 квітня 2014 року, індексний номер 20923156;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 площею 18,6 кв. м шляхом викупу від 05 червня 2014 року № 17, укладений між управлінням майна комунальної власності Сумської міської ради та приватним підприємством «Медсервіс», посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Онопрієнко М.М., зареєстрований в реєстрі за № 646.

Ковпаківський районний суд м. Суми рішенням від 27 березня 2019 року у задоволенні позову відмовив.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Цюпка О.В., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що спірне приміщення «ліфтерської» не є самостійним об`єктом нерухомого майна у багатоквартирному будинку, а є допоміжним приміщенням, тому належить на праві спільної власності власникам квартир у багатоквартирному будинку по АДРЕСА_2 . Враховуючи викладене, на думку представника ОСОБА_1 - адвоката Цюпки О.В., право власності на спірне майно було набуто Сумською міською радою неправомірно, приймаючи до уваги і те, що приміщення «ліфтерської» не було безхазяйним.

У відзивах на апеляційну скаргу відповідачі ПП «Медсервіс» та Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

При цьому, приватне підприємство зазначило, що позивач не довів порушення його прав та законних інтересів щодо спірного приміщення. Крім того, відповідач вважає, що ОСОБА_1 пропустив строк для звернення до суду з даним позовом, який повинен обраховуватись з дати оприлюднення спірних рішень міською радою, тобто з 04 травня 2013 року та з 28 грудня 2013 року, а також з дати отримання відповіді Управлінням майна комунальної власності Сумської міської ради про те, що приміщення площею 18,6 кв.м. по АДРЕСА_2 не є об`єктом права комунальної власності територіальної громади, тобто з 04 березня 2015 року.

Разом з тим, Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради у відзиві на апеляційну скаргу вказав, що спірне приміщення, визначене як «ліфтерська (Х)», не призначене для використання безпосередньо мешканцями будинку для їх власних потреб, а є вбудованим нежитловим приміщенням. У той же час, відповідач звернув увагу на ту обставину, що спірне приміщення межує з приміщенням «ліфтерська (ІХ)», до якого мешканці будинку мають вільний доступ та можуть користуватися ним для власних потреб. До того ж, як зазначив Департамент, державна реєстрація договору купівлі продажу нежитлового приміщення відбулась 20 червня 2014 року, коли позивач ще не був власником квартири АДРЕСА_1 , тому, як вважає відповідач, права позивача приватизацією спірного майна жодним чином не порушені. Також Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради вказав, що спірні рішення Сумської міської ради прийняті в межах повноважень органу місцевого самоврядування та відповідають вимогам закону.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача адвоката Цюпку О.В., третю особу ОСОБА_2 , які підтримали апеляційну скаргу, представника Сумської міської ради та Департамента забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради Хижняк А.В., представника ПП «Медсервіс» адвоката Цуканова В.В., які заперечують проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав до суду належних та допустимих доказів того, що спірне приміщення в багатоповерховому будинку використовувалось мешканцями будинку як допоміжне та що без доступу до нього балансоутримувач чи інша організація не мали технічної можливості експлуатувати та обслуговувати будинок в цілому. Крім того, вважав, що позивачем не доведено той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права та звернутися до суду без порушення строку позовної давності. Також місцевий суд вважав, що ОСОБА_1 не є особою, яка має право заявляти питання про визнання незаконними та скасування рішень Сумської міської ради, а також скасування і свідоцтва про право власності територіальної громади м. Суми на нежитлове приміщення, оскільки такі рішення не стосується його прав, свобод та інтересів. Крім того, суд зазначив, що позивач не є стороною спірного договору купівлі - продажу нежитлового приміщення, тому він не має права на звернення до суду з позовом про визнання вказаного договору недійсним.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , а саме, відповідно до довідки Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради право власності на 1/2 частину квартири він набув на підставі договору дарування від 08 жовтня 2002 року № 2984 та на іншу 1/2 частину - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 січня 2017 року (а. с. 11, Т. 1; а. с. 57, Т. 2).

У вказаній квартирі позивач зареєстрований з 13 листопада 2002 року (а. с. 9, Т. 1).

За даними протоколу загальних зборів мешканців житлового будинку АДРЕСА_3 від 01 лютого 2017 року було обрано будинковий комітет, головою якого призначено ОСОБА_2 (а. с. 34, Т. 1).

Відповідно до повідомлення Департаменту інфраструктури міста Сумської міської ради від 11 грудня 2017 року № 05.01.01-06 на підставі частини другої статті 14 Закону України «Про органи самоорганізації населення» та пункту 5 рішення Сумської міської ради від 26 квітня 2017 року № 2025-МР «Про надання дозволу на створення будинкового комітету жителів будинку АДРЕСА_2 » будинковий комітет «Авангард-2» набув власних повноважень, передбачених законодавством (а. с. 35, Т. 1).

Згідно з листом виконавчого комітету Сумської міської ради від 05 січня 2017 року, направленого на адресу голови будинкового комітету ОСОБА_2 , на виконання рішення Сумської міської ради від 18 грудня 2013 року № 2915-МР «Про внесення доповнень до рішення Сумської міської ради від 26 жовтня 2011 року № 856-МР «Про затвердження переліків об`єктів, які перебувають у комунальній власності і підлягають приватизації» (із змінами) здійснено процедуру приватизації нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 площею 18,6 кв. м і 05 червня 2014 року між управлінням майна комунальної власності Сумської міської ради і ПП «Медсервіс» укладено договір купівлі-продажу вказаного приміщення (а. с. 14, Т. 1).

У експлікації внутрішніх площ до плану житлового будинку на АДРЕСА_2 призначення спірного приміщення визначене як «ліфтерська Х», що також підтверджується Генеральним планом будинку (а. с. 31-33 Т. 1).

Відповідно до рішення Сумської міської ради від 26 жовтня 2011 року № 856-МР «Про затвердження переліків об`єктів, які перебувають у комунальній власності і підлягають приватизації» був затверджений перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Суми, які підлягають приватизації (а. с. 22, Т. 1).

Рішенням Сумської міської ради від 24 квітня 2013 року № 2289-МР «Про затвердження переліку об`єктів нерухомого майна комунальної власності територіальної громади міста Суми» затверджений перелік об`єктів нерухомого майна комунальної власності територіальної громади міста Суми згідно з додатком, у якому вказано і нежитлове приміщення 18,6 кв. м - аптека на АДРЕСА_2 (а. с. 19-20, Т. 1).

Згідно рішення Сумської міської ради від 18 грудня 2013 року № 2915-МР «Про внесення доповнень до рішення Сумської міської ради від 26 жовтня 2011 року № 856-МР «Про затвердження переліків об`єктів, які перебувають у комунальній власності і підлягають приватизації» (зі змінами) до рішення міської ради від 26 жовтня 2011 року № 856-МР внесені зміни, а саме: доповнено додатком 2 пунктами 64, 65. Зокрема, у пункті 64 у Переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Суми, які підлягають приватизації шляхом викупу зазначено нежитлове приміщення на АДРЕСА_2 , орендар- ПП «Медсервіс» (а. с. 21, Т.1).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24 квітня 2014 року форма власності на нежитлове приміщення «аптека» на АДРЕСА_2 зазначена як комунальна власність, власник - Територіальна громада м. Суми (а. с. 18, Т. 1).

Відповідно до договору купівлі-продажу нежитлового приміщення шляхом викупу від 05 червня 2014 року № 17 управління майна комунальної власності Сумської міської ради (правонаступником якого є Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради) продало ПП «Медсервіс» нежитлове приміщення площею 18,6 кв. м за 42 240 грн, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та є комунальною власністю територіальної громади міста Суми на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 24 квітня 2014 року реєстраційною службою Сумського міського управління юстиції Сумської області, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Онопрієнко М. М. та зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а. с. 23-25, Т. 1) та відображається у технічному паспорті (а. с. 26-30, Т. 1).

Таким чином з матеріалів справи вбачається, що спірне приміщення знаходиться у багатоквартирному житловому будинку по АДРЕСА_2 і його призначення визначено як «ліфтерська», що вбачається з Генерального плану будинку і позначено цифрою «Х».

Частинами 1 та 2 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.2 ст. 382 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

01 липня 2015 року набрав чинності Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року№ 417-VIII відповідно до ст. 1 якого допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна.

У зв`язку з прийняттям вказаного Закону частина 2 статті 382 ЦК України з 01 липня 2015 року викладена в новій редакції згідно якої усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

В постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 598/175/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і із загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 09 листопада 2011 року № 14-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

У Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 дано визначення, що допоміжні приміщення житлового будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

На час виникнення спору віднесення приміщень до допоміжних регулювалося Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», згідно зі ст. 1 якого допоміжні приміщення багатоквартирного будинку приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); нежитлове приміщення ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна.

Вказані норми є спеціальними відносно норм Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» щодо визначення правового статусу нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку і визначальним для правильного вирішення спору є встановлення того, чи відноситься спірне приміщення до допоміжних чи є нежитловим приміщенням в структурі житлового будинку.

Допоміжними приміщеннями мають вважатися всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень.

В судовому засіданні апеляційного суду голова будинкового комітету «Авангард-2» ОСОБА_2 пояснив, що спірне приміщення до 2012 року використовувалось працівниками підприємства «Сумиліфт». Після того, як працівники цього підприємства залишили приміщення, воно використовувалось мешканцями будинку для зберігання дитячих колясок та велосипедів, оскільки будинок чотирнадцятиповерховий, а ліфт працює з перебоями. Як приміщення аптеки це приміщення ніколи ніким не використовувалось.

Отже, аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що приміщення «ліфтерської» відноситься до допоміжних приміщень будинку (спільного користування), оскільки воно призначено для обслуговування будинку та підвищення життєвого комфорту його мешканців, не має окремого входу, тобто не є ізольованим приміщенням в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і може бути самостійним об`єктом нерухомого майна, тому рішення Сумської міської ради про внесення спірного приміщення як аптеки до переліку об`єктів комунальної власності, без переведення його з правового статусу як допоміжне приміщення в статус нежитлового приміщення «аптека» (ізольованого приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна з іншим призначенням, ніж допоміжне приміщення) та свідоцтво про право власності на вказане приміщення суперечать вищенаведеним актам цивільного законодавства та порушують права позивача як власника квартири багатоквартирного будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Частинами 1 та 3 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша зацікавлена особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відтак колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для визнання незаконними оскаржуваних рішень Сумської міської ради та скасування вказаних рішень міської ради і свідоцтва про право власності територіальної громади м. Суми на нежитлове приміщення, аптеку від 24 квітня 2014 року, індексний номер 20923156. У зв`язку зі скасуванням свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення підлягає задоволенню і вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення шляхом викупу № 17 від 05 червня 2014 року, укладеного між управлінням майна комунальної власності Сумської міської ради та ПП «Медсервіс», посвідченого 05 червня 2014 року приватним нотаріусом Онопрієнко М.М., зареєстрований в реєстрі за № 646.

Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, скасовуючи постанову Сумського апеляційного суду в даній справі від 20 червня 2019 року, в своїй постанові від 18 листопада 2020 року зазначив, що апеляційний суд не встановив, на якій правовій підставі ОСОБА_1 був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 , наявність/відсутність у ОСОБА_1 права власності на вказану квартиру на момент виникнення спірних правовідносин.

На виконання вказівок суду касаційної інстанції колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

При зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_1 ставив питання про визнання незаконними та скасування рішення Сумської міської ради від 24 квітня 2013 року № 2289-МР, від 18 грудня 2013 року № 2915-МР, видачі 24 квітня 2014 року Територіальній громаді м. Суми свідоцтва про право власності на нерухоме майно на нежитлове приміщення «аптека» на АДРЕСА_2 та набуття у власність ПП «Медсервіс» зазначеного майно на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення шляхом викупу № 17 від 05 червня 2014 року. При цьому посилався на те, що дії Сумської міської ради є незаконними та позбавляють його права власності на допоміжні приміщення в будинку по АДРЕСА_2 .

Колегією суддів встановлено, що відповідно до довідки Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради від 25 липня 2019 року право власності на 1/2частину квартири АДРЕСА_1 позивач набув ще 08 жовтня 2002 року відповідно до договору дарування від 08 жовтня 2002 року № 2984 року, посвідченого приватним нотаріусом Таранушич В.В., після чого 13 листопада 2002 року він зареєстрував у вказаній квартирі місце свого проживання (а. с. 57, Т. 2; а. с. 9 Т. 1). На іншу 1/2 частину вказаної квартири позивач набув право власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 січня 2017 року (а. с. 11, Т. 1). Представником позивача також надано апеляційному суду копію договору дарування квартири від 08 жовтня 2002 року на підставі якого ОСОБА_1 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 125 Т. 2).

З наведеного вбачається, що на момент виникнення спірних правовідносин, а саме винесення міською радою оскаржуваних рішень, видачі свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення «аптека» та відчуження вказаного приміщення на підставі спірного договору купівлі-продажу від 05 червня 2014 року, позивач був співвласником 1/2 частини квартири АДРЕСА_4 в будинку, в якому знаходиться спірне приміщення «ліфтерської», а відтак, як власник квартири багатоквартирного будинку, він має право на захист порушеного права.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків.

Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» вказує на форму захисту шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту).

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідачем ПП «Медсервіс» в суді першої інстанції було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності (а. с. 85-86, Т. 1).

В свою чергу позивач зазначає, що про перебування приміщення «ліфтерської» у власності ПП «Медсервіс», а відтак і про порушення свого права він дізнався наприкінці 2016 року, коли у спірному приміщенні працівники ПП «Медсервіс» намагалися зробити ремонт та повідомили мешканцям, що ПП «Медсервіс» є власником спірного приміщення.

З матеріалів справи вбачається, що Сумською місцевою прокуратурою розглядалося колективне звернення від 08 грудня 2016 року щодо вжиття прокуратурою заходів представницького характеру з метою повернення у спільну власність жителів будинку по АДРЕСА_2 спірного приміщення (а. с. 12, Т. 1).

Про здійснення процедури приватизації вказаного приміщення та укладення договору купівлі-продажу вказаного майна від 05 червня 2014 року між управлінням майна комунальної власності Сумської міської рада та ПП «Медсервіс» стало відомо з листа виконавчого комітету Сумської міської ради від 05 січня 2017 року, адресованому третій особі ОСОБА_2 , який є головою будинкового комітету «Авангард 2», від якого про вказані обставини стало відомо позивачу (а. с. 14, Т. 1).

В подальшому ОСОБА_1 звернувся в березні 2018 року до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради із запитом про надання копій документів, що стосуються спірного приміщення, після отримання яких позивач 21 травня 2018 року звернувся до суду з даним позовом (а. с. 15-17 Т. 1).

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів вважає, що позивачем трирічний строк позовної давності не пропущено.

За встановлених обставин рішення суду на підставі п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам до кожного з відповідачів підлягає стягненню на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції: з Сумської міської ради - 2114 гривень 40 копійок; з Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради та ПП «Медсервіс» - по 352 гривні 40 копійок з кожного; а також за розгляд справи в суді апеляційної інстанції: з Сумської міської ради -3171 гривню 60 копійок; з Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради та ПП «Медсервіс» - по 528 гривень 60 копійок з кожного.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, 4; 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Цюпки Олександра Віталійовича задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 березня 2019 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Сумської міської ради від 24 квітня 2013 року № 2289-МР «Про затвердження переліку об`єктів нерухомого майна комунальної власності територіальної громади міста Суми» в частині пункту 79 додатку до даного рішення про включення до переліку об`єктів нерухомого майна комунальної власності територіальної громади міста Суми аптеки по АДРЕСА_2 площею 18,6 кв. м.

Визнати незаконним та скасувати рішення Сумської міської ради від 18 грудня 2013 року № 2915-МР «Про внесення доповнень до рішення Сумської міської ради від 26 жовтня 2011 року № 856-МР «Про затвердження переліків об`єктів, які перебувають у комунальній власності і підлягають приватизації» (зі змінами) в частині доповнення додатку 2 до рішення Сумської міської ради від 26 жовтня 2011 року № 856-МР «Про затвердження переліків об`єктів, які перебувають у комунальній власності і підлягають приватизації» пунктом 64, а саме: про включення нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 площею 18,6 кв. м, до переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Суми, що підлягають приватизації шляхом викупу.

Скасувати свідоцтво про право власності територіальної громади м. Суми на нежитлове приміщення - аптеку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , площею 18,6 кв. м від 24 квітня 2014 року, індексний номер 20923156.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 площею 18,6 кв.м шляхом викупу від 05 червня 2014 року № 17, укладений між управлінням майна комунальної власності Сумської міської ради та приватним підприємством «МЕДСЕРВІС», посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Онопрієнко М.М., зареєстрований в реєстрі за № 646.

Стягнути з Сумської міської ради на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 2114 гривень 40 копійок.

Стягнути з Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради та Приватного підприємства «МЕДСЕРВІС» на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі по 352 гривні 40 копійок з кожного.

Стягнути з Сумської міської ради на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 3171 гривню 60 копійок.

Стягнути з Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради та Приватного підприємства «МЕДСЕРВІС» на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі по 528 гривень 60 копійок з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 лютого 2021 року.

Головуючий Т.А. Левченко

Судді: О.Ю. Кононенко

С.С. Ткачук