Справа № 473/382/20
РІШЕННЯ

іменем України

"11" червня 2021 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Старжинської О.Є., при секретарі судового засідання - Ніколаєнко Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПП «Безвезюк» про повернення земельної ділянки, стягнення заборгованості по орендній платі, неустойки (пені).

В С Т А Н О В И В:

04.02.2020 року позивач ОСОБА_1 , яка є власником земельної ділянки загальною площею 6,28 га., що розташована в межах території Трикратської сільської ради Вознесенського району та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серія МК №664122 виданого 15.10.2004 року, звернулася до суду з позовною завою до ПП «Безвезюк» () про повернення земельної ділянки, стягнення орендної плати в сумі 3094,6 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що у 2011 році нею та відповідачем в письмовій формі був укладений договір оренди вказаної земельної ділянки, яка складається з трьох земельних ділянок: земельної ділянки НОМЕР_1 площею 4,79 га (кадастровий номер :04:000:0030), земельної ділянки НОМЕР_2 площею 1,06 га (кадастровий номер :04:000:0031), земельної ділянки НОМЕР_3 площею 0,43 га (кадастровий номер :09:000:0154) згідно умов якого вона передала належну їй ділянку в строкове платне користування ПП «Безвезюк» строком на 8 років, 07.07.2011 року цей договір було зареєстровано у відділі Держкомзему у Вознесенському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис №00616 і орендар набув право на особисте використання об`єкта оренди для сільськогосподарських потреб та зобов`язався сплачувати орендну плату 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки.

Посилаючись на те, що строк дії договору оренди земельної ділянки закінчився 07.07.2019 року і ПП «Безвезюк» не повідомив її в строк встановлений умовами договору (не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку договору) про намір поновити договір оренди земельної ділянки на новий строк, а відтак незаконно володіє та розпоряджується належним їй нерухомим майном і не сплатив орендну плату за 2017-2019 роки, позивач просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Вознесенського міськрайонного суду від 04.02.2020 року (а.с.34) було відкрито провадження по цивільній справі і справа призначена до судового розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою судді Вознесенського міськрайонного суду від 18.02.2021року (а.с.45 ) провадження по цивільній справі призупинено до вирішення іншої цивільної справи за позовом ПП «Безвезюк» до ОСОБА_1 про поновлення договору оренди земельної ділянки.

Ухвалою судді Вознесенського міськрайонного суду від 04.02.2020 року (а.с. 61) позов ПП «Безвезюк» до ОСОБА_1 про поновлення договору оренди земельної ділянки був залишений без розгляду.

Ухвалою судді Вознесенського міськрайонного суду від 13.04.2021року (а.с.66 ) було провадження по цій цивільній справі поновлено.

В підготовчому судовому засіданні представник позивача збільшив розмір позовних вимог, просив стягнути заборгованість по орендній платі за період 2017-2019рік в сумі 7929,11грн.та пеню в сумі 12719,68грн.виходячи із 0,3% від суми за кожний день прострочення.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги вказуючи, що договором оренди земельної ділянки передбачені умови повернення земельної ділянки.

Представник відповідача ПП «Безвезюк» в судовому засіданні позов визнав частково вказуючи, що дійсно за період 2017-2019рік існує заборгованість по орендній платі, але її розмір складає 6587.33грн.(з урахуванням переплати в 2016році), неустойка має бути зменшена згідно ст.551 ч.3 ЦК України. Позовні вимоги про повернення земельної ділянки відповідач не визнає, оскільки з березня 2020року земельні ділянки площами площею 4,79 га (кадастровий номер :04:000:0030), площею 1,06 га (кадастровий номер :04:000:0031), перебувають у фактичному користуванні позивача, що нею підтверджується, щодо земельної ділянки 3 площею 0,43 га, то відсутні докази, що після припинення договору оренди вона перебуває у фактичному користуванні відповідача та ним використовується (обробляється).

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного із доказів, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню підлягає частково із наступних підстав.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд же, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, лише сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом та роз`яснює у випадку необхідності їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Крім того, згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, що визначено п.1 ч. 1 ст.11 ЦК України.

За змістом ст.792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення, майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року № 161- ХІV (далі Закон № 161- ХІV) відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в поряду, передбачених ЗК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (ч.1 ст. 6 Закону № 161- ХІV).

Статтею 93 ЗК України та ст. 1 Закону № 161- ХІV визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 13 Закону № 161- ХІV договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі ст. 21 Закону № 161- ХІV орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Отже, розмір та умови оплати, указані в договорі, не можуть суперечити чинному на час укладення законодавству.

У статті 15 Закону № 161- ХІV визначено ті умови, які є істотними для договору оренди землі і серед них це об`єкт оренди, строк дії договору, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

В судовому засіданні встановлено, що у 2011 році позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ПП «Безвезюк» в письмовій формі був укладений договір оренди земельної ділянки(а.с.8-10) загальною площею 6,28 га, яка складається з трьох земельних ділянок земельної ділянки 1 площею 4,79 га (кадастровий номер :04:000:0030), земельної ділянки НОМЕР_2 площею 1,06 га (кадастровий номер :04:000:0031), земельної ділянки НОМЕР_3 площею 0,43 га (кадастровий номер :09:000:0154), згідно умов якого позивач передала належну їй ділянку в строкове платне користування ПП «Безвезюк» строком на 8 років, 07.07.2011 року цей договір було зареєстровано у відділі Держкомзему у Вознесенському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис №00616 і орендар набув право на особисте використання об`єкта оренди для сільськогосподарських потреб та зобов`язався сплачувати орендну плату 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки.

До цього договору оренди землі додано акт приймання-передачі земельної ділянки а.с.10).

Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Отже, учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоду встановленій формі.

За змістом статті 18 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Таким чином, цивільні права та обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Звертаючись в 2020 році до суду з позовом ОСОБА_1 зазначала, що відповідач «ПП ОСОБА_2 » по закінченні строку дії договору оренди земельної ділянки, який закінчився 07.07.2019 року, незаконно володіє та розпоряджується належним їй нерухомим майном вважаючи цей договір поновленим на новий строк, не сплатив орендну плату за 2017-2019 роки , що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, а тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання повернення земельної ділянки та стягнення заборгованості по орендні й платі, неустойки.

Доводи представника відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про повернення спірної земельної ділянки є необґрунтованими з огляду на те, відповідачем після подачі позову був поданий позов(а.с.40-43) про поновлення договору оренди землі, де підтверджується користування земельною ділянкою належної позивачу після 07.07.2019року - після закінчення строку договору оренди землі. Договором оренди земельної ділянки передбачені умови повернення земельної ділянки, які повинні сторонами бути виконані.

Відповідно до п. 9 Договору від 07.07.2011 року орендна плата за земельну ділянку приватної власності сплачується Орендарем у грошовій формі 1547,30грн. (3 % від нормативної грошової оцінки) без зазначення способу її отримання: шляхом видачі орендодавцю (або його уповноваженому представнику) готівкою відповідної грошової суми із каси Орендаря чи перерахуванням на її банківський рахунок орендодавця, строк внесення орендної плати до 15 листопада (п.11).

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 24 Закону про оренду землі передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати, а обов`язком орендаря є виплата орендної плати ( ст.410ч.2 ЦК України).

Судом встановлено, що орендна плата за договором від 07.07.2001 року за період 2017-2019 роки складає 6587,33 грн., а саме: за 2017рік-594,65(з урахуванням переплати в 2016році), за 2018рік- 1936,43грн., за 2019 рік 4056,25рік і позивачу ОСОБА_1 не була виплачена, відповідач ці обставини визнав.

Позивач також просив суд стягнути пеню у розмірі 0,3% від суми за кожний день прострочення.

Згідно вимог ст. 530, 611 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Одним з видів забезпечення зобов`язання є пеня (ст. 549 ЦК України).

Згідно п.14 договору оренди від 07.07.2011року у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,3% від суми за кожний день прострочення.

Відповідно по цій справі сума нарахованої пені складає 10276,23грн(6587,33*0,3%*520днів-з 15.11.2019року по 19.04.2021рік ).

Згідно з положеннями ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому суд виходить із того, що наявність у споживача можливості стягувати з відповідача надмірні грошові суми як неустойку, змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для нього і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків. Також суд виходить із загальних засад цивільного законодавства, яке дає право суду зменшити суму належної до стягнення пені справедливість, добросовісність, розумність і тому до стягнення підлягає пеня в розмірі. 5000грн.

Відповідно до статті 141 ЦПК задоволення позову є підставою для відшкодування позивачу понесених ним судових витрат, які складаються з судового збору, сплаченого як за подачу позовної заяви (1710, 60грн +908 грн.). Крім того, відшкодуванню підлягає і витрати позивача на професійну правничу допомогу.

Витрати на правничу допомогу є складовою судових витрат, які несуть сторони (частина 3 статті 133, частина 1 статті 137 ЦПК).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Витрати на правничу допомогу складаються з гонорару адвоката за представництво в суді; іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо,які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (частина 2 статті 137 ЦПК).

Розмір витрат на правничу допомогу є фіксованим і складає 2500грн. На підтвердження фактичних витрат на правничу допомогу представником позивачем надані: копія договору про надання правничої допомоги від 01 лютого 2020 року, квитанція до прибуткового касового ордеру від 03.02.2021 року (а.с.85)

У разі задоволення позову судові витрати, в тому числі і витрати на правничу допомогу, покладаються на відповідача (пункт 2 частини 2статті 141 ЦПК).

Всього розмір судових витрат, які підлягають відшкодуванню за статтею 141 ЦПК, складає 2872,56грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати Приватне підприємство «Безвезюк» () повернути ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 6,28 га, яка складається із земельної ділянки НОМЕР_1 площею 4,79 га (кадастровий номер :04:000:0030), земельної ділянки НОМЕР_2 площею 1,06 га (кадастровий номер :04:000:0031), земельної ділянки НОМЕР_3 площею 0,43 га (кадастровий номер :09:000:0154) план меж яких зазначено в плані згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку виданого 15.10.2004 року ОСОБА_1 .

Стягнути з Приватного підприємства «Безвезюк» () на користь ОСОБА_1 (ідент номер НОМЕР_4 ) заборгованість по оплаті орендної плати в сумі 6587,36 грн., неустойку (пеню) 5000 грн., а всього 11587,36 грн. (одинадцять тисяч п`ятсот вісімдесят сім гривень тридцять шість коп.).

Стягнути з Приватного підприємства «Безвезюк» () на користь ОСОБА_1 (ідент номер НОМЕР_4 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1469,56 грн, по оплаті правової допомоги 1403 грн, а всього - 2872,56 грн. (дві тисячі вісімсот сімдесят дві гривні п`ятдесят шість коп.).

Рішення може бути оскаржене в Миколаївський апеляційний суд через Вознесенський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з часу виготовлення рішення суду в повному обсязі.

Рішення суду виготовлено в повному обсязі 18.06.2021року

Суддя Старжинська О.Є.