ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 лютого 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/11425/20

Головуючий у першій інстанції Супрун О. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/320/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої-судді Шитченко Н.В.,

суддів Бобрової І.О., Мамонової О.Є.,

із секретарем Зіньковець О.О.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про стягнення матеріальної шкоди у вигляді збитків та компенсації за несвоєчасну виплату щомісячного підвищення до пенсії,

місце ухвалення судового рішення м. Чернігів,

дата складання повного тексту ухвали суду першої інстанції 18 грудня 2020 року.

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фону України в Чернігівській області (далі ГУ ПФУ в Чернігівській області), в якому просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у виді збитків у сумі 45 220,80 грн та компенсації за несвоєчасну виплату щомісячного підвищення до пенсії у сумі 9 559,99 грн, а всього 54 780,79 грн.

У мотивування заявлених вимог зазначала, що постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 травня 2011 року визнано незаконними дії УПФУ у Деснянському районі м. Чернігова, правонаступником якого є ГУ ПФУ в Чернігівські області, щодо перерахунку та невиплати підвищення розміру пенсії, як дитині війні, у розмірі меншому, ніж встановлено ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», зобов`язано провести перерахунок пенсії з підвищенням її розміру, як дитині війни, на 30% мінімальної пенсії за віком, та з 22 жовтня 2010 року здійснити відповідні виплати на її користь за виключенням виплаченого підвищення до пенсії за вказаний період. На підставі наведеного рішення суду відповідач здійснив підвищення пенсії, але на свій розсуд і лише за період по 27 травня 2011 року виплатив спірні кошти, а після зазначеної дати рішення не виконує.

Зазначала, що постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 січня 2012 року у справі № 2-а/2506/40/12 визнано неправомірними дії управління по обмеженню перерахунку пенсії строком до 27 травня 2011 року та визнано неправомірним розпорядження від 02 липня 2011 року № 165021 щодо обмеження строку перерахунку по 27 травня 2011 року.

Посилаючись на ст.ст. 47, 107 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 1166, 1173, 1192 ЦК України позивачка просила стягнути матеріальну шкоду у виді збитків у сумі 45 220,80 грн, та на підставі ст.ст. 1, 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсацію за несвоєчасну виплату щомісячного підвищення до пенсії у сумі 9 559,99 грн.

Ухвалою від 18 грудня 2020 року Деснянський районний суд м. Чернігова відмовив у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Чернігівській області про стягнення матеріальної шкоди у вигляді збитків та компенсації за несвоєчасну виплату щомісячного підвищення до пенсії.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що районний суд безпідставно відніс спірні правовідносини до публічно-правових, урахувавши лише те, що відповідачем є суб`єкт владних повноважень у сфері нарахування і виплати пенсій. Зазначає, що незаконність дій відповідача по ненарахуванню підвищення розміру пенсії було визнано ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 січня 2012 року, якою закрито провадження у частині вимог про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії та призначити підвищення з 28 травня 2011 року у зв`язку з тим, що є чинною постанова Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 травня 2011 року.

Наголошує на тому, що неотримання нею підвищення до пенсії є збитками у розумінні положень п. 2 ст. 22 ЦК України, тобто спірні відносини є цивільно-правовими.

Відповідачем відзив на апеляційну скаргу у встановлений строк не подавався.

У судове засідання сторони чи їх представники, які належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися, тому, у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження, районний суд, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, виходив з того, що предметом спору є недоотримана позивачкою сума пенсії, яка нараховується й виплачується у встановленому порядку, тобто спір виник з публічно-правових відносин, за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, тому повинен розглядатись у порядку адміністративного судочинства.

Апеляційний суд погоджується з прийнятим висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У справі встановлено, що постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 травня 2011 року визнано неправомірними дії управління ПФУ в Деснянському районі м. Чернігова щодо виплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі меншому, ніж встановлено ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з 22 жовтня 2010 року. Зобов`язано управління ПФУ в Деснянському районі м. Чернігова провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її розміру, як дитині війни, на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, встановленої ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 22 жовтня 2010 року і здійснити відповідні виплати на користь позивачки за виключенням виплаченого підвищення до пенсії за вказаний період.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 січня 2012 року визнано неправомірними дії управління ПФУ в м. Чернігові по обмеженню перерахунку підвищення до пенсії ОСОБА_1 , як дитині війни, строком до 27 травня 2011 року. Визнано неправомірним розпорядження управління ПФУ в Деснянському районі м. Чернігова № 165021 від 02 липня 2011 року щодо обмеження строку перерахунку підвищення до пенсії, як дитині війни, ОСОБА_1 по 27 травня 2011 року.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 січня 2011 року закрито провадження у наведеній вище справі в частині вимог ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Чернігові про зобов`язання здійснити перерахунок та призначити підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 27 травня 2011 року.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом, соціальні та інші виплати, передбачені законодавством України, та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Кошти ПФУ, відповідно до ст. 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», використовуються на: виплату пенсій, передбачених цим Законом; надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до п. 1 Положення про управління ПФУ в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління ПФУ від 22 грудня 2014 року № 28-2, управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі Фонд). Управління Фонду підпорядковуються Фонду та безпосередньо відповідним головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі головні управління Фонду), що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду.

Основними завданнями управління ПФУ є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; виконання інших завдань, визначених законом (пункт 3 зазначеного Положення).

Отже, відповідно до покладених завдань і функцій ПФУ є суб`єктом владних повноважень у сфері нарахування та виплат пенсій, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

За правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 750/1668/17 (провадження № 14-599цс18), спір стосовно недоотриманої суми пенсії є публічно-правовим, оскільки виникає з публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, тому повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Позовні вимоги у цій справі є по суті вимогами ОСОБА_1 про стягнення недоотриманої суми пенсії за період з 01 грудня 2017 року по 30 листопада 2020 року у сумі 45 220,80 грн та стягнення компенсації за несвоєчасну виплату щомісячного підвищення до пенсії за період з вересня 2017 року по липень 2020 року у сумі 9 559,99 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що стороною спору у даному випадку є суб`єкт владних повноважень, а спір стосується виконання ним публічно-владних функцій (виконання рішення суду, щодо виплати пенсії), а тому, в силу змісту ст. 4 КАС України, даний спір є публічно-правовим та має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

При цьому, посилання у позовній заяві на положення статей 22, 1166, 1173,1192 ЦК України не змінює предмета спору, оскільки він стосується саме недоотриманої суми пенсії та підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних відносин суд враховує висновки щодо відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Зважаючи на наведене, з метою забезпечення сталості та єдності судової практики, однакового застосування норм права, апеляційний суд погоджується з посиланнями суду першої інстанції під час вирішення питання про відкриття провадження у даній справі на необхідність застосування викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 750/1668/17 (провадження № 14-599цс18) висновку щодо адміністративної юрисдикції спору.

Колегія суддів вважає, що твердження позивачки про необхідність вирішення спору за правилами цивільного судочинства з посиланням на те, що аналогічні справи за її позовом були вирішені судами, як цивільні, не може бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки наведених вище висновків про те, що спірною є саме сума недоотриманої ОСОБА_1 пенсії, не спростовують, отже позивачка безпідставно ототожнює її з упущеною вигодою.

З наведених вище підстав, суд першої інстанції, правильно встановивши предметну юрисдикцію спору між сторонами, обґрунтовано відмовив у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 грудня 2020 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 лютого 2021 року.

Головуюча: Судді: