Справа № 496/513/21
Провадження № 2/496/1190/21
У Х В А Л А

11 лютого 2021 року суддя Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П., розглянувши заяву позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Біляївська районна державна нотаріальна контора Одеської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійсними договорів дарування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та третіх осіб про визнання недійсними договорів дарування.

Разом з позовною заявою позивач надав заяву про забезпечення позову в якій просить суд накласти арешт на земельну ділянку площею 0,0648 га., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , накласти арешт на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами загальною площею 326,8 кв.м., житловою площею 132,10 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_2 . Заборонити вчиняти будь-які дії щодо відчуження майнових прав на земельну ділянку площею 0,0648 га., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 . Заборонити вчиняти будь-які дії щодо відчуження майнових прав на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами загальною площею 326,8 кв.м., житловою площею 132,10 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_2 .

Обґрунтовуючи вказану заяву про забезпечення позову позивач посилається на те, що 17 грудня 2019 року між його батьком та ОСОБА_2 було укладено договір дарування житлового будинку, серія та номер: 2-2019, виданий 17 грудня 2019 року, видавник: Біляївська районна державна нотаріальна контора Одеської області. Право власності зареєстроване державним реєстратором Грабовенко-Ворсуляк Д.М., Біляївська державна нотаріальна контора, Біляївський районний нотаріальний округ, Одеської області. Підстава внесення запису: державна реєстрація прав та їх обтяжень, індексний номер: 50263386, від 17 грудня 2019 року 11:14:58, ОСОБА_7 , Біляївська районна державна нотаріально контора, Біляївський районний нотаріальний округ, Одеська область. Одночасно, 17 грудня 2019 року між його батьком та ОСОБА_2 було укладено договір дарування земельної ділянки, серія 2-2020, від 17 грудня 2019 року, видавник: Біляївська районна державна нотаріальна контора Одеської області. Запис про право власності було внесено на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (із відкриття розділу), індексний номер: 50263901 від 17 грудня 2019 року 11:23:42, Грабовенко-Ворсуляк Д.М., Біляївська районна державна нотаріальна контора, Біляївський районний нотаріальний округ, Одеська область. Однак, позивач вважає, що такі договори його батьком було укладено під впливом тяжких життєвих обставин і на вкрай невигідних умовах, зазначені договори мають ознаки фіктивних договорів, батько страждає рядом важких хвороб, житловий будинок є єдиним житлом, де він зареєстрований та проживає і в той же час оплачує комунальні послуги. Спірні договори на думку позивача були укладені тільки з єдиною метою, а саме позбавити ОСОБА_8 його та рідних братів, сестер, внуків в майбутньому права на спадок батька. Батько позивача, більше семи років важко хворіє (в тому числі захворювання судин головного мозку), перебував неодноразово в лікарнях на стаціонарному лікуванні, приймає сильнодіючі препарати під дією яких не завжди правильно може усвідомлювати свої дії або керувати ними, а тим більше - для укладення такого роду договорів. Скориставшись безпорадним станом батька та тим, що він важко хворіє, постійно потребує сторонньої допомоги, ОСОБА_2 звернулась до нотаріуса з метою укладення відповідних договорів дарування. Як стало відомо позивачу від батька 06 лютого 2021 року спірне майно ОСОБА_2 хоче продати чим швидше з невідомих йому на те причин. Як пояснює батько, що вона хоче за рахунок отриманих коштів начебто купити батькові квартиру, в якій він в подальшому буде проживати. У зв`язку з своїм безпорадним станом та тим, що право власності на спірне майно уже зареєстроване за ОСОБА_8 , батько вже нічого з цим не може робити та будь-яким чином впливати на зазначену громадянку. Тобто, на даний час відповідач, як власник майна, активно здійснює пошук покупців даного нерухомого майна, може розпорядитися спірним майном, що істотно ускладнить чи навіть унеможливить виконання рішення суду. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вказаною заявою.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України суд розглянув заяву про забезпечення позову без виклику осіб.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї письмові докази, суд вважає, що в заяві про забезпечення позову слід відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи відповідне рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Статтею 124 Конституції України задекларовано принцип обов`язковості судових рішень, який з урахуванням положень ст.ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 3 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є прак ОСОБА_9 не застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Таким чином, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на позивача.

У заяві позивач вказує, що 06 лютого 2021 року йому від батька стало відомо, що спірне майно відповідач по справі хоче продати та як пояснює батько, ОСОБА_2 хоче за рахунок отриманих коштів начебто купити батькові квартиру, в якій він в подальшому буде проживати. На даний час відповідач, як власник майна, активно здійснює пошук покупців даного нерухомого майна, може розпорядитися спірним майном, що істотно ускладнить чи навіть унеможливить виконання рішення суду.

На вказані обставини, позивачем не надано доказів того, що відповідач активно здійснює пошук покупців даного нерухомого майна та посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання можливого судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження їх доказами згідно зі ст. 81 ЦПК, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження намірів відповідача ухилятися від виконання рішення суду, у разі задоволення позову.

Суд зазначає, що вказані обставини справи, які мають важливе значення для справи, можуть бути з`ясовані лише у судовому засіданні, у зв`язку з чим, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів забезпечення позову.

Так, дослідивши зміст заяви про забезпечення позову та додані до неї документи, суд прийшов до висновку, що заява не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не зазначено, а судом не встановлено обставин, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, та у заяві наведені лише припущення позивача щодо імовірності продажу спірного нерухомого майна, на підтвердження вказаних позивачем обставин жодних доказів не надано.

Керуючись ст. ст.150-153, 187, 274, ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження майнових прав на земельну ділянку та житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складання ухвали.

Повний текст ухвали складено 11 лютого 2021 року.

Суддя О.П. Галич