Справа № 161/5174/20 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк В. Ф.
Провадження № 22-ц/802/288/21 Категорія: 39 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Ковалько О.М.,

представника позивача Мельник В.М. ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового судового рішення в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 , яка подана в його інтересах представником ОСОБА_2 на додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області 02 грудня 2020 року закрито провадження у справі в частині вимог до стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «Приватбанк» 45136, 21 долара США заборгованості за процентами за користування кредитом.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 грудня 2020 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

Однак судом не було вирішено питання стягнення витрат на правничу допомогу.

07 грудня 2020 року представник відповідача ОСОБА_2 подала заяву про ухвалення додаткового рішення у справі стосовно розподілу понесених відповідачем судових витрат на правничу допомогу адвоката.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області 21 грудня 2020 року стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 судові витрати пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 3 316,63 грн.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції в частині розміру стягнутих судових витрат на правничу допомогу, відповідач ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з позивача на користь відповідача 48770,47 гривень судових витрат на професійну правничу допомогу.

Заслухавши учасників справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

З матеріалів справи вбачється, що ухвалою суду від 02 грудня 2020 року закрито провадження у сраві в частині вимог про стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 45136, 21 доларів США заборгованості по процентах за користування кредитом. Рішенням суду від 02 грудня 2020 року у задоволені позову відмовлено. При цьому судом першої інстанції не було вирішено питання розподілу судових витрат на правничу допомогу.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з правилами пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви,апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

З матеріалів справи вбачається, що представником відповідача ОСОБА_2 було подано відзив на позовну заяву позивача, в якій заявлено орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс та очікує понести з розглядом даної цивільної справи в розмірі 10000 гривень (а.с. 33-35), та долучено ордер на надання правничої допомоги ОСОБА_2 відповідачу ОСОБА_3 ( а.с. 42).

До закінчення судових дебатів у порядку вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, представником відповідача - адвокатом Татарин В.М. було заявлено про необхідність стягнення з позивача судових витрат.

11 грудня 2020 року на адресу суду було подано відповідну заяву, за змістом якої представник відповідача просила стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати зокрема: витрати на правничу допомогу в розмірі 48770,47грн, понесених під час судового розгляду даної цивільної справи, з яких 7 тисяч гривень за юридичні послуги (ознайомлення з матеріалами цивільної справи, підготовка, надіслання та подача відзиву на позовну заяву, клопотань про відкладення розгляду справи) та 2,5 % від суми задоволених позовних вимог - 41770, 47 гривень гонорар успіху адвоката.

Частиною 4 ст.141 ЦПК України передбачено, що якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Заявлена до стягнення сума витрат в розмірі 48770,47 гривень значно перевищує суму вказану у попередньому розрахунку в 10000 гривень, при цьому представником не наведено будь яких доказів того, що вона не могла передбачити такі збільшені витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

У зв`язку з вищенаведеним, суд першої інстанції правомірно відмовив відповідачу у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення та вирішував питання про стягнення лише 10000 грн., як визначено у попередньому (орієнтовному) розрахунку.

Відповідно до ч.5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Зі змісту заяви представника відповідача слідує, що вона не просить суд вирішити питання про розподіл судових витрат внаслідок закриття провадження у справі в частині позовних вимог та не посилається на положення ст.142 ЦПК України, не наводить аргументи стосовно необґрунтованих дій відповідача.

За таких обставин суд першої інстанції з врахуванням приписів ст.141 ЦПК України обґрунтовано стягнув з позивача в користь відповідача 3316,63 грн. судових витрат пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, пропорційно до позовних вимог, у задоволенні яких було саме відмовлено.

Безпідставними є твердження апеляційної скарги про незаконність відмови у стягнені гонорару успіху адвоката, який передбачений умовами договору та актом № 2/12 до договору про надання правової допомоги оскільки це є домовленістю між адвокатом та клієнтом, а тому втручання суду у договірні відносини між адвокатом та відповідачем є недопустимим.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону № 5076-VI врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно -виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatismutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/WestAllianceLimited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження 12-171гс19) зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72). Отже, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Судом першої інстанції правильно було враховано складність даної справи, обсяг робіт проведеної адвокатом, враховано критерії розумності їхнього розміру. Фактично послуги адвоката Вінцюк Ю.Б. зводились до підготування відзиву на позовну заяву та подання заяв про відкладення розгляду справи та заяви про відшкодування судових витрат, що аж ніяк не узгоджується з сумою в розмірі 41770 гривень.

Крім того слід зазначити, що з журналу судового засідання вбачається, що на судовому засіданні відповідача представляла адвокат Татарин В.М..

Також слід зауважити, що умовами договору про надання правової допомоги від 15.05.2020 року не передбачено "гонорару успіху адвоката", що в свою чергу також свідчить про неможливість його стягнення судом. У пункті 4.1. цього Договору вказано, що за надання правової допомоги Клієнт зобов`язується виплатити Адвокату гонорар, який складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені Сторонами та зазначені в Додатку до цього Договору, при цьому будь якого додатку відповідачем та його представниками не було надано.

Суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, з врахуванням норм процесуального права, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення судових витрат на правничу допомогу з банку на користь відповідача в розмірі 3316,63 гривень, з врахуванням співмірності із складністю справи та часом виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг.

Додаткове рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 382,384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 , яка подана в його інтересах представником ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: