Справа № 446/936/17
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.06.2021 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі: головуючого - судді Бакай І. А.
за участі:секретаря судового засідання Новосад І.В.
позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
відповідача ОСОБА_3
представника відповідача: ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кам`янка-Бузька Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_5 , Новояричівську селищну раду про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-
У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали просить задовольнити.
У судовому засіданні відповідач та представник відповідача заперечили проти позову, просять у його задоволенні відмовити.
Третя особа Новояричівська селищна рада у судове засідання подала заяву, у якій просить проводити справу у їх відсутності.
Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилась, причини неявки суду невідомі. Суд вважає за можливе поводити розгляд справи у відсутності третьої особи.
Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що город його дружини межує з городом ОСОБА_3 . Він 15 років знав, що там були стежки, по яких позивач могла йти до низу свого городу чи їхати тачкою, а відповідач зараз загородив свій город.
Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні показав, що він є цивільним чоловіком позивача. Вони проживають більше 20 років у селі і завжди ходили по межі Донцових і колишнього власника ОСОБА_12 приходом ОСОБА_3 останній поставив загорожу, яка перешкоджає їм іти до іншого городу. Інша співвласник належної їм землі ОСОБА_5 відсутня в селі більше 10 років.
Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно рішення 7 сесії 7 скликання № 40 від 01.07.2016 року ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі, однак такий дозвіл надано щодо земельних ділянок, які стосуються спільної сумісної власності її із ОСОБА_5 .
У судовому засіданні встановлено, що жодних документів щодо земельних ділянок позивачем не виготовлено, оскільки її сестра ОСОБА_5 не з`являється.
Натомість відповідачем надано копію державного акту на ім`я ОСОБА_13 на право власності на земельну ділянку Серії ЯЛ № 018705.
Згідно технічної документації із землеустрою, наданою суду, вбачається, що при встановленні акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки від 30.12.2009 року наявний підпис позивача.
Відповідно до ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до змісту цієї норми закону право власності або право користування земельною ділянкою із земель державної або комунальної власності виникає лише за наявності рішення зазначених органів і тільки в межах, вказаних в цих рішеннях.
В силу положень ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
При цьому ст.126 ЗК України визначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Частиною 2 статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Згідно з частиною першою статті 96 ЗК України, землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.
За змістом статті 391 ЦК України та статті 155 ЗК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за змістом ст. 20 зазначеного кодексу кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (правовий висновок Верховного Суду України від 03.09.2014 № 6-84цс14).
За змістом статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 13 зазначеного Кодексу, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.11 Постанови Про судове рішення у цивільній справі від 18 грудня 2009 року N 14, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
Звертаючись до суду із позовом, позивач заявляє про порушення її права користування земельною ділянкою відповідачем, мотивуючи тим, що відповідач, самовільно захопив частину земельної ділянки, яка була у загальному користуванні шляхом встановлення огорожі з відступом кілька метрів.
Суд вважає таку позицію не обґрунтованою, оскільки позивач не надала суду жодного належного та допустимого доказу фактів порушення відповідачем її права власності на земельну ділянку, чи її законних прав як землекористувача, так нею не надано належних та допустимих доказів щодо наявності в неї правовстановлюючих документів на земельні ділянки, які є у її спільній сумісній власності з сестрою ОСОБА_5 , які б підтверджували площі земельних ділянок, їх розміри та конфігурацію.
Суд не приймає до уваги пояснення спеціаліста ОСОБА_8 , оскільки ним проводились заміри земельної ділянки на замовлення позивачки та з її слів. Жодних даних по кадастровому номері землі він не мав, а тому відсутність точних вихідних даних при проведенні замірів свідчить про необ`єктивність таких висновків.
Позивач не надала суду жодного належного та допустимого доказу про те, що є належним власником чи землекористувачем земельної ділянки та що відповідач самовільно захопив частину земельної ділянки, яка була у загальному користуванні, а такі дані відсутні на наданих суду даних технічної документації.
Отже позивач не довела, що вона в розумінні ст. 125 ЗК України, набула право власності чи право користування земельною ділянкою для обслуговування належної їй частки земельної ділянки, тобто, що відповідач порушив його законне право власності чи право користування землею, що він якимось чином порушив встановлену при виготовленні державного акту межу земельної ділянки, якою вона (позивачка) на даний час користується без відповідних правовстановлюючих документів, як і не довела що відповідач самовільно захопив частину належної йому земельної ділянки, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними і не підлягають до задоволення.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 77, 81, 90, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -
в и р і ш и в :
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_5 , Новояричівська селищна рада про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції від 3 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області).

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Повний текст рішення сладено 22 червня 2021 року.

Суддя: І.А.Бакай