ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2021 року м. Чернівці

справа № 727/7411/20

провадження 22-ц/822/554/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів : Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар Собчук І.Ю.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 4 березня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька.

Позов обгрунтовано наступним. 22.11.2012 року позивач уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_1 який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 1790. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 04.07.2019 року шлюб розірвано.

Від шлюбу у них народилося двоє дітей: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

02 жовтня 2019 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про участь у вихованні та утриманні дітей, який посвідчено приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвою Н.В.

Відповідно до п. 12 даного договору, позивач з відповідачем зобов`язалися не чинити перешкоди один одному щодо спільного виїзду з дітьми за кордон, задля чого одна сторона зобов`язується надати іншій стороні дозвіл (згоду).

11 серпня 2020 року позивач звернулась до відповідача із листом з проханням з`явитись 17 серпня 2020 року о 11 год. 00 хв. до нотаріуса задля оформлення дозволу на виїзд їхніх неповнолітніх дітей на оздоровлення за кордон з позивачем у період січень-лютий 2021 року та липень-серпень 2021 року. Однак, 16.08.2020 року від відповідача надійшов лист у якому він відмовився надавати дозвіл на виїзд дітей за кордон.

В подальшому позивачу стало відомо про те, що відповідач в серпні 2020 року зі своєю теперішньою дружиною, її донькою та племінницею їздили відпочивати на море.

Посилаючись на викладені обставини та у зв`язку із необхідністю оздоровлення дітей за кордоном, позивач просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та неповнолітньому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на оздоровлення та відпочинок в період з 01.07.2021 року по 31.08. 2021 року та з 15.01.2022 року по 28.02.2022 року до Португальської Республіки, Арабської Республіки Єгипет, Турецької Республіки, в тому числі транзитних країн Шенгенської угоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 4 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька - задоволено.

Надано дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та неповнолітньому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на оздоровлення та відпочинок в період з 01.07.2021 року по 31.08. 2021 року та з 15.01.2022 року по 28.02.2022 року до Португальської Республіки, Арабської Республіки Єгипет, Турецької Республіки, в тому числі транзитних країн Шенгенської угоди, в супроводі матері ОСОБА_2 без згоди та супроводу батька ОСОБА_1 .

Вирішено питання щодо судових витрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 4 березня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 із рішенням суду не погоджується, оскільки вважає рішення прийнятим при невірному застосуванні судом норм матеріального права та порушенні норми процесуального права. Вважає, що судом не з`ясовано всіх обставин, що мають істотне значення для справи та не надано їм належної оцінки. Зокрема не враховано, що позивачкою пред`явлена вимога про надання їй дозволу на виїзд дітей за кордон без дозволу (згоди) батька без зазначення конкретної країни, конкретного періоду, конкретної адреси місця майбутнього перебування дітей за межами України, місця оздоровлення дітей чи інших місць та заходів, спрямованих на поліпшення стану здоров`я, розширенню світогляду дітей, які планує відвідати, їх бронювання, повернення дітей на територію України.

Зокрема, судом залишено поза увагою той факт, що в України також є де оздоровити дітей і хибним є твердження про те, що він відпочивав за кордоном.

Апелянт вказує на те, що не проти виїзду дітей на відпочинок, але позивачка жодного разу не сказала конкретно куди вона збирається та на який період. Апелянт хвилюється за дітей і не може в такий час, коли вирує по всьому світу вірус, наражати дітей на небезпеку.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Посилається на те, що аргументи ОСОБА_1 викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними.

Зазначає, що між сторонами було укладено договір про участь у вихованні та утриманні дітей, який посвідчено приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Маеєвою Н.В. до п.12 якого, позивачка та відповідач зобов`язалися не чинити перешкоди один одному щодо спільного виїзду з дітьми за кордон, задля чого одна сторона зобов`язувалась надати іншій стороні дозвіл.

Однак, через необґрунтовані причини відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд дітей за кордон на відпочинок та оздоровлення.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , який було розірвано Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 04.07.2019 року. Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 25.12.2014 року та серії НОМЕР_2 від 22.05.2013 року позивач та відповідач являються батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до положень статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини і розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.

Вказані Правила передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до підпункту 1 пункту 4 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску.

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим із батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює конкретний (одноразовий) виїзд дитини за кордон із визначенням його початку й закінчення.

Установивши, що надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей за межі України у супроводі матері та без дозволу і супроводу батька, із визначенням його початку й закінчення з 01.07.2021 року по 31.08. 2021 року та з 15.01.2022 року по 28.02.2022 року відповідає інтересам дітей, не порушує прав батька на спілкування з ними та не позбавляє його права брати участь у вихованні та утриманні дітей, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про надання такого дозволу.

Отже, правильним є висновок суду першої інстанції, що тимчасовий виїзд дітей за кордон у супроводі одного з батьків відповідатиме найкращим інтересам дітей.

Доводи апелянта, що позивачкою пред`явлена вимога про надання їй дозволу на виїзд дітей за кордон без дозволу (згоди) батька без зазначення конкретної країни, конкретного періоду, конкретної адреси місця майбутнього перебування дітей за межами України є безпідставними. В позові позивач зазначала конкретний період та конкретні країни, куди просила надати дозвіл на виїзд дітей. Зокрема позивач зазначала період з 01.07.2021 року по 31.08. 2021 року та з 15.01.2022 року по 28.02.2022 року до Португальської Республіки, Арабської Республіки Єгипет, Турецької Республіки, в тому числі транзитних країн Шенгенської угоди. Враховуючи епідемічну ситуацію та певні встановлені обмеження для перетинання кордонів та подорожей, заявлені вимоги є обгрунтовані.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до непогодження з рішенням суду першої інстанції, однак, висновків суду не спростовують.

Під час розгляду апеляційної скарги позивачем заявлено клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 3800грн.

Пунктом 1 ч.3 ст.133 ЦПК України визначено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч.1-4 ст.137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Апеляційним судом встановлено, що обсяг наданих послуг та розмір витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу за розгляд апеляційної скарги, підтверджується ордером; договором про надання професійної правничої допомоги №67/20 від 29 грудня 2020 року; звітом (акт) про надані послуги у зв`язку із розглядом справи виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 22 .06. 2021 року, квитанцією №0.0..1 від 18 червня 2021 року про плату 3 800 грн.

Згідно акту про надані послуги у зв`язку із розглядом справи адвокат надав, а ОСОБА_2 прийняла зазначені вище послуги сукупною вартістю 3800 грн., які були сплачені ОСОБА_2 на користь АО ЛУА Партнери згідно квитанції від 18.06.2021 року.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Враховуючи, що апелянтом не заявлялося про зменшення понесених позивачем витрат на правничу допомогу, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, понесені позивачем витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 3800грн. слід стягнути з апелянта на її користь.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційних скарг

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3800грн. судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 4 березня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3800грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді: Н.К. Височанська

І.Н. Лисак