Головуючий суду 1 інстанції - Мирошникова О.Ш.
Доповідач -Луганська В.М.
Справа № 425/2571/20
Провадження № 22-ц/810/9/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Луганської В.М.

суддів: Карташова О.Ю., Коновалової В.А.

за участю секретаря: Вовчанської С.В.,

позивач- ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 23 грудня 2020 року, постановлену судом у складі судді Мирошникової О.Ш.

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною триоічного віку,

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеними вимогами, в обґрунтування яких зазначила, що з відповідачем вели сімейне життя без укладення шлюбу з 2016 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачка народила доньку ОСОБА_3 , яка на даний час проживає разом з позивачкою. Позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною трирічного віку.

Рішенням Марківського районного суду Луганської області від 27 лютого 2020 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 15 червня 2018 року і до досягнення дитиною повнолітнього віку.

Відповідно до ч.2 ст.184 Сімейного Кодлексу України дружина, з якою проживає дитина має право на утримання від батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Відповідач є працездатною особою, має постійний дохід, працює водієм у відділенні забезпечення 13 державної пожежно-рятувальної частини ГУ ДСНС України в Луганській області, забезпечений житлом, має у власності два транспортних засоби, земельний пай, в іншому шлюбі не перебуває, станом на звернення до суду із цим позовом сплачує аліменти на одну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У зв`язку з викладеним просила суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на своє утримання у розмірі 1/6 частки від всіх доходів до досягнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трирічного віку, починаючи із дня подання позовної заяви до суду.

Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 23 грудня 2020 року провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України закрито.

Не погодившись з вказаною ухвалою ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 23 грудня 2020 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у провадженні Марківського районного суду Луганської області перебувала цивільна справа № 417/5821/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Згідно рішення Марківського районного суду Луганскої області від 27.02.2020 року по вищезазначеній цивільній справі були задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку відмовлено. Згідно вказаного рішення відмова суду обґрунтована тим, що рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та встановлено, що ОСОБА_2 не може надавати матеріальну допомогу на утримання ОСОБА_1 до досягнення дитиною трирічного віку.

На момент подання позову скаржником про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною ОСОБА_3 трирічного віку змінилися суттєві обставини, які були підставою для відмови у задоволенні позовних вимог скаржника, а саме, матеріальне становище платника аліментів змінилося, у зв`язку з чим скаржником було заявлено клопотання про витребування у 13 державної пожежно-рятувальної частині Головного Управління ДСНС України в Луганській області інформації стосовно займаної посади та розміру заробітної плати ОСОБА_2 .

Однак, суд першої інстанції, не розглянувши її клопотання про забезпечення доказів, закрив справу на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, чим грубо порушив процесуальні права позивачки.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає, що відсутні підстави для її задоволення та зазначає, що ніяких нових обставин і доказів, підтверджуючих і обґрунтовуючих звернення до суду не надано.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася про місце та час судового засідання повідомлена у визначеному законом порядку, від скаржника на адресу апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи без її участі.

В судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнав та вважає, що відсутні підстави для її задоволення.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи положення ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які повідомлені про місце та час судового засідання у визначеному законом порядку.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що станом на час постановлення цієї ухвали набрало законної сили рішення Марківського районного суду Луганської області від 27 лютого 202 року між тими самими сторонами -позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , про той самий предмет - стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 1/6 частки від всіх доходів до досягнення дитини трирічного віку, і з тих самих підстав.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не відповідає вимогам закону та встановленим по справі обставинам, виходячи з наступного.

Згідно з п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо є таке, що набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

При визначенні підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

З матеріалів справи вбачається, що у червні 2018 року позивачка зверталася до Марківського районного суду Луганської області із вимогами про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та з вимогами про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на її тримання до досягнення дитиною трирічного віку.

Рішенням Марківського районного суду від 27.02.2020 року Марківський районний суд Луганської області у цивільній справі № 417/5821/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1 у розмірі 1/6 частки всіх доходів відповідача до досягнення їх дочкою ОСОБА_5 трирічного віку.

Постановою Луганського апеляційного суду 11.08.2020 року рішення Марківського районного суду Луганської області від 27.02.2020 року залишено без змін.

За цим позовом ОСОБА_1 звернулася до суду 15 червня 2018 року. Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог позивачці в частині стягнення аліментів на її утримання суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача згідно рішення Рубіжанського міського суду Луганської област від 20.06.2017 року стягуються аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку на утримання дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та встановлено, що відповідач не в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання позивачки по досягненню дитини віком трьох років.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років 17.09.2020 року позивачка послалася на те, що відповідач має постійний дохід, працює водієм у відділені забезпечення 13 державної пожежно-рятувальної частини ГУ ДСНС України в Луганській області, забезпечений житлом, має у власності два транспортних засоби, земельний пай, в іншому шлюбі не перебуває, сплачує аліменти на одну дитину- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та аліменти на утримання її доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Тобто, позивачка посилається на обставини, які мають місце після ухвалення рішення Марківським районним судом Луганської області від 27.02.2020 року та посилається на те, що обставини змінилися. Для підтвердження матеріального стану відповідача позивачкою було заявлено суду клопотання про витребування доказів (довідку про заробітну плату відповідача), яке судом не було вирішено.

Як зазначалося вище, закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України можливе лише за умови, що позов за результатами розгляду якого ухвалено рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто, збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Суд не перевірив та не дав правової оцінки обставинам на які посилається позивачка у своєму позові після ухвалення рішенням Марківського районного суду від 27.02.2020 року та помилково дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження по справ на підстав іп.3 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що підстави позову у цивільній справі № 417/5821/18 та у цій справі № 425/2571/20 не є однаковими, а тому висновок суду першої інстанції про закриття провадження у справі є помилковим, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції - постановлена з порушенням норм процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до п.4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 379, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 23 грудня 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 12 лютого 2021 року.

Головуючий

Судді