Провадження № 2/686/370/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14 червня 2021 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі: головуючого судді Козак О.В.,

при секретарі Касприк О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

встановив:

В жовтні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позову позивач вказав, що 13 лютого 2017 року між ним та ОСОБА_1 укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав в нього грошові кошти в розмірі 4 000 доларів США та зобов`язувався повернути вказані кошти у строк, визначений сторонами. З метою підтвердження факту укладення договору позики, визначення його умов та підтвердження факту передання грошових коштів у позику 13 лютого 2017 року ОСОБА_2 складено відповідну розписку. Згідно із змісту вказаної розписки вбачається те, що відповідач зобов`язувався повернути грошові кошти позивачу у строк до 30 вересня 2017 року.

Однак, до моменту подання даної позовної заяви відповідачем не виконано власного обов`язку щодо повернення грошових коштів, належних йому за відповідним договором позики. Відтак, він вимушений звернутись до суду з метою захисту порушеного права.

Вважає правомірними вимоги щодо стягнення з відповідача на його користь грошових коштів: основний борг за договором позики - 4 000 дол. США, проценти за користування позикою - 1 755,73 дол. США, три відсотки річних від простроченої суми - 360 дол. США. Тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 6 115,73 доларів США, з яких: основний борг за договором позики - 4 000 доларів США, проценти за користування позикою - 1 755,73 доларів США, три проценти річних від простроченої суми - 360 доларів США, судовий збір в розмірі 1731,13 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5500 грн.

В судове засідання позивач не з`явився, в позовній заяві вказав про розгляд справи за його відсутності, проти заочного рішення суду не заперечив.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.02.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно якого останній отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 4000 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 31.09.2017 року.

Факт отримання грошових коштів ОСОБА_2 підтверджується письмовою розпискою останнього від 13.02.2017 року.

На теперішній час, незважаючи на закінчення строку повернення боргу за договором позики від 13.02.2017 року та після звернення до суду з позовом про стягнення коштів, ОСОБА_2 позивачу кошти не повернув.

Стаття 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка, підписана відповідачем, є саме таким документом.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Як передбачено ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Згідно розрахунку позивача заборгованість відповідача за договором позики від 13.02.2017 року становить: 4000 доларів США - сума позики; 1755,73 доларів США - проценти за користування позикою за період з 01.10.2017р. по 29.09.2020р.; 360 доларів США (4000/100х3/365х2321095) - 3 % річних за період з 01.10.2017р. по 29.09.2020р., а всього 6115,73 доларів США.

Щодо стягнення з боржника процентів за користування отриманими в борг коштами за період з 01.10.2017р. по 29.09.2020р. в розмірі 1755,73 доларів США, нарахованими відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України на суму боргу в іноземній валюті, то слід зазначити наступне.

Предметом спірного договору позики є іноземна валюта - долари США та розмір одержання процентів його умовами не передбачено.

Обґрунтовуючи позовні вимоги та визначаючи розмір процентів за користування від суми позики, позивач виходив із рівня облікової ставки НБУ.

За змістом статті 1 Закону України від 20 травня 1999 року № 679-XIV «Про Національний банк України» (далі - Закон № 679-XIV) облікова ставка НБУ - один із монетарних інструментів, за допомогою якого НБУ встановлює для банків та інших суб`єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів.

Відповідно до статті 27 Закону № 679-XIV НБУ встановлює порядок визначення облікової ставки та інших процентних ставок за своїми операціями.

Частиною другою статті 46 вказаного Закону НБУ здійснює дисконтну валютну політику, змінюючи облікову ставку НБУ для регулювання руху капіталу та балансування платіжних зобов`язань, а також коригування курсу грошової одиниці України до іноземних валют.

Пунктом 1.1 Положення про процентну політику НБУ, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 серпня 2004 року № 389 визначено, що облікова ставка НБУ - один з монетарних інструментів, за допомогою якого НБУ установлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів на відповідний період, і є основною процентною ставкою, яка залежить від процесів, що відбуваються в макроекономічній, бюджетній сферах та на грошово-кредитному ринку.

Пунктами 3.1, 3.2 цього Положення визначено, що НБУ визначає розмір облікової ставки, дотримуючись таких основних принципів: облікова ставка використовується НБУ одночасно як засіб реалізації грошово-кредитної політики та орієнтир ціни на гроші; облікова ставка є одним із чинників, що характеризують основні напрями змін грошово-кредитного регулювання; облікова ставка має підтримуватися на позитивному рівні щодо прогнозного рівня інфляції, який визначається схваленими Кабінетом Міністрів України основними прогнозними макроекономічними показниками на відповідний рік та враховується під час складання державного бюджету з наступними змінами; облікова ставка є найнижчою серед процентних ставок, за якими НБУ може підтримати ліквідність банків. Визначення рівня та характеру змін облікової ставки НБУ залежить від тенденцій загального економічного розвитку, макроекономічних та бюджетних процесів, стану грошово-кредитного ринку. Національний банк під час визначення облікової ставки враховує й інші фактори, які можуть вплинути на вартість коштів у національній валюті, - інфляційні або девальваційні очікування, процентні ставки рефінансування, які використовуються центральними банками країн, що мають тісні торговельно-економічні зв`язки з Україною тощо.

Можна зробити висновок, що облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні.

Крім того, висновок, що чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти міститься у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-2667цс16.

Враховуючи, що частиною першою статті 1048 ЦК України визначено єдиний розмір процентів, якщо такі договором позики не передбачені, - на рівні облікової ставки НБУ, яка встановлюється виключно для національної валюти України, тому вказана норма та, як наслідок, право позикодавця вимагати сплати процентів від суми позики, може бути надане та реалізоване лише у разі, якщо позика отримана у гривні, оскільки НБУ не визначає мінімальної вартості іноземних валют, що є прерогативою відповідних органів іноземних держав.

Отже, у випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування.

Конвертація суми позики в іноземній валюті для визначення розміру процентів на рівні облікової ставки НБУ в національну валюту України - гривню буде суперечити частинам першій, третій статті 1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника.

Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась.

Такі висновки Велика Палата Верховного Суду зробила у постановах від: 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17; 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18; 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц.

З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню і слід стягнути з відповідача на користь позивача 4000 доларів США - заборгованості за договором позики від 13.02.2017 року, 360 доларів США - три проценти річних, а разом 4360 доларів США. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

29.09.2020р. між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Савченко Груп» було укладено договір про надання юридичних послуг, згідно якого за послуги передбачені в ст.1 даного Договору Замовник сплачує виконавцю винагороду в розмірі 5500грн.

Згідно квитанцій А-Банку від 29.09.2020р. та АТ КБ «Приват Банк» від 29.09.2020 року ОСОБА_1 сплатив 2000грн. та 3500грн. відповідно.

З врахуванням наведеного, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати пропорційно задоволеним вимогам в сумі 5155,07грн. ( 6115,73/100=61,16; 4360/61,16=71,29%; 5500/100х71,29=3920,95; 1731,13/100х71,29=1234,12).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.526,549,612,625, 1047, 1048,1049 ЦК України, ст.ст.2,12,13,76,81,141,258,259,263-265, 280 ЦПК України, Законом України «Про Національний банк України», суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_1 , жителя: АДРЕСА_2 ) 4000 доларів США - заборгованості за договором позики від 13.02.2017 року, 360 доларів США - три проценти річних, а разом 4360 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_1 , жителя: АДРЕСА_2 ) 1234,12грн. судового збору, 3920,95грн. витрат на правничу допомогу, а разом 5155,07 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Дата складання повного тексту рішення суду 18.06.2021 року.

Суддя: