ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 673/1806/18
Провадження № 22-ц/4820/385/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Філіпчук О.В.,

учасники справи: представник позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 07 серпня 2020 року (суддя - Дворнін О.С.) за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про повернення коштів на картку (рахунок) та скасування нарахованих заборгованості по тілу кредиту, відсотків, пені, штрафів за кредитом,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 , звернувся в суд з позовом до ПАТ «Акцент-Банк» (далі - банк), в якому просив зобов`язати банк зарахувати на належну йому банківську картку-рахунок № НОМЕР_1 безпідставно списані банком грошові кошти у розмірі 12999,78 грн., та скасувати вже нараховані за період з 29.04.2015 року по теперішній час заборгованості по тілу кредиту, відсотках, пені, штрафів за кредитом.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що між сторонами 14 жовтня 2012 року укладений кредитний договір б/н, на виконання умов якого позивачу відкрито картковий рахунок.

29 квітня 2015 року з 11 год. 03 хв. по 11 год. 42 хв. з використанням комплексу «Приват24» було здійснено несанкціоноване втручання, а саме перекази з картки АТ «Акцент-Банк» № НОМЕР_1 на карту АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 сум у розмірі 12000 грн. та 500 грн.

Про несанкціоноване втручання невідомими особами до банківського рахунку ним було повідомлено ПАТ «Акцент-Банк» та ПАТ «Приватбанк» шляхом направлення 20 травня 2015 року за адресою АДРЕСА_1 , заяви про вчинення відносно позивача невстановленими особами шахрайських дій і несанкціонованому зняттю з рахунку позивача грошових коштів.

Проте, подане позивачем письмове звернення за фактом несанкціонованого списання з його рахунку коштів банком залишилося без задоволення, а результати службового розслідування з цього приводу, яке банк зобов`язаний був провести, позивачу невідомі.

20 травня 2015 року позивач звертався з заявою до Хмельницького міського відділу УМВС України в Хмельницькій області про вчинення кримінального правопорушення за статтею 190 ч.1 КК України, за вказаним фактом слідчим відділом відкрито кримінальне провадження №0002733 від 20.05.2015 року, у якому до теперішнього часу проводиться досудове слідство.

За банківським рахунком картки «Універсальна» № НОМЕР_1 відповідачем станом на 23.06.2016 року нарахована заборгованість у розмірі 40042,04 грн.

Оскільки банк не виконав покладені на нього обов`язки, чим порушив його майнові права, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 07 серпня 2020 року позов задоволено.

Зобов`язано ПАТ «Акцент-Банк» зарахувати на належну ОСОБА_2 банківську карту № НОМЕР_1 безпідставно списані банком грошові кошти у розмірі 12999,78 грн. та скасувати нараховану ПАТ «Акцент-Банк» за період з 29.04.2015 року по день постановлення рішення - 07.08.2020 року, по належному йому картковому рахунку № НОМЕР_1 заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості за тілом кредиту, заборгованості по процентах за користування кредитом, заборгованості по процентах за користування кредитом, заборгованості за пенею та комісією, штрафи (фіксована та процентна складова).

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що враховуючи відсутність обставин, які безспірно доводять, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, правильним є висновок про несанкціоноване списання грошових коштів з рахунку ОСОБА_2 , у зв`язку з чим, вони підлягають поверненню.

В апеляційній скарзі АТ «Акцент-Банк», посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено Умови та правила надання банківських послуг, згідно яких передбачено обов`язки клієнта та відповідальність сторін, всупереч яких ОСОБА_2 не звернувся до банку про блокування рахунків. Докази того, що він звертався до відповідача про проведення службового розслідування теж відсутні.

Апелянт вважає, що вина банку в списанні грошей з карток позивача відсутня, оскільки користувач картки зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти банк про операції, які не здійснювалися користувачем. Зазначає, що позивач особисто додав картку А-Банку № НОМЕР_1 на супроводження стороннього комплексу «Приват24» (не зважаючи на наявність комплексу «А 24»), також вбачається факт надання позивачем конфіденційної інформації шахраям в телефонній розмові щодо паролю доступу до «Приват24».

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вважає рішення суду першої інстанції правильним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, доводи апеляційної скарги - відхилити.

В судове засідання представник апелянта не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки.

Представник позивача, ОСОБА_1 , в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є клієнтом АТ «Акцент-Банк» на підставі угоди б/н від 14.10.2012 року відповідно до якої йому відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 та видано платіжну картку.

Як вбачається із матеріалів справи станом на 19.03.2015 року ОСОБА_2 були повернуті банку кредитні кошти у зв`язку з чим заборгованість за кредитом була відсутня.

Однак, 19 травня 2015 року на номер мобільного телефону ОСОБА_2 надійшло повідомлення з банку з вимогою внести заборгованість за кредитом в розмірі 650 грн.

У зв`язку з чим, звернувшись до банку позивач дізнався, що за випискою по картковому рахунку 29 квітня 2015 року з платіжної картки № НОМЕР_1 з використанням комплексу «Приват24» було здійснено перекази на карту АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 (яка належала ОСОБА_2 ) у розмірі 12 000 грн. та 500 грн., після чого з картки № НОМЕР_2 грошові кошти у розмірі 11115,00 грн були переведені на зовнішній ресурс, а саме по терміналу НОМЕР_3 , код авторизації 874943, МСС 4829, знято готівку у дві операції в розмірі 12479,78 грн. з урахуванням комісії та 520 грн. теж з урахуванням комісії.

Факт телефонних з`єднань з телефонів НОМЕР_4 , НОМЕР_5 на належний ОСОБА_2 фінансовий номер НОМЕР_6 підтверджується роздруківкою телефонних розмов та СМС-повідомлень (а.с.14).

З цього приводу 20 травня 2015 року позивач звертався з заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк», в якій просив надати йому відомості стосовно руху коштів по рахунку № НОМЕР_1 за 29.04.2015 року (а.с.22).

Матеріали справи не містять доказів щодо того, що ОСОБА_2 звертався з заявою саме до АТ «Акцент-Банк» щодо несанкціонованого зняття коштів з картки 29.04.2015 року та проведення щодо цього службового розслідування.

Однак, АТ «Акцент-Банк» не проведено службового розслідування з приводу вищезазначеного і після звернення позивача з позовом до суду.

20 травня 2015 року ОСОБА_2 звернувся з заявою до Хмельницького міського відділу УМВС України в Хмельницькій області про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.1 КК України, і за вказаним фактом слідчим відділом відкрито кримінальне провадження №0002733 від 20.05.2015 року, за яким до теперішнього часу проводиться досудове слідство.

Станом на 23.06.2016 року відповідачем нарахована заборгованість за кредитом в розмірі 40042,04 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У частині першій статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Доказів того, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк», на який посилається банк, містить підпис ОСОБА_2 банком не надано суду, а тому їх не можна вважати частиною кредитного договору, що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

За таких обставин, у банку відсутні правові підстави здійснювати нарахування передбачені вказаними Умовами та правилами.

Пунктом 9 розділу VІ Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України 05 листопада 2014 року № 705, встановлено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність вини ОСОБА_2 як підставу цивільно-правової відповідальності.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Будь-якими доказами не підтверджується те, що ОСОБА_2 розголошував особисті дані картки (строк дії та СВВ код) сторонній особі та самостійно ввів дані картки у додатку «Приват 24».

Відповідач не надав доказів на підтвердження того, що операції з картками позивача відбулися шляхом введення коду підтвердження, отриманого саме позивачем на його телефонний номер, а не шляхом переадресації SMS та дзвінків з номера позивача на інший номер без його відома.

Отже, правильним є висновок суду першої інстанції про несанкціоноване списання грошових коштів із рахунків ОСОБА_2 та наявність правових підстав для задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження та оцінки судом, які їх обґрунтовано спростовано.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення підстав для розподілу судових витрат не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 07 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 червня 2021 року.

Судді: Т.О. Янчук

А.В. Купельський

О.І. Ярмолюк