Дата документу 23.06.2021
Справа № 501/1569/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючої судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом ОСОБА_1

до

відповідача ОСОБА_2

предмет та підстави позову: про поділ квартири та припинення права власності,

учасники справи:

представник позивача адвокат Кухаренко О.О.,

представник відповідача адвокат Артем`єва К.М.

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

До Іллічівського міського суду Одеської області 21.05.2020 звернулась ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) про виділ частки з майна, що є у спільній частковій власності, в якому просить суд:

- поділити квартиру АДРЕСА_1 шляхом стягнення на її, ОСОБА_1 користь з ОСОБА_2 грошової компенсації в розмірі 272242 грн., зі встановленням права власності ОСОБА_2 на належну їй, ОСОБА_1 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 ;

- припинити її, ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтований тим, що її чоловіку ОСОБА_3 на праві приватної власності належала квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спадкоємцями першої черги після його смерті стали: позивач, як дружина померлого та його донька від першого шлюбу відповідач ОСОБА_2

15.01.2020 позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну квартиру, на іншу 1/2 частки спірної квартири свідоцтво про право на спадщину отримала відповідач ОСОБА_2 .

Спірна квартира складається з однієї кімнати площею 19,2 кв.м., кухні, вбиральні, ванної кімнати, коридору та лоджії, житлова площа складає 19,2 кв.м., загальна 38,5 кв.м

Після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом позивач намагалась вселитися до спірної квартири, але в квартиру заселилась ОСОБА_2 , яка стала чинити їй перешкоди в користуванні квартирою.

Також, ОСОБА_2 попередила позивача, що проживати в цієї квартирі буде вона, не допустить її проживання в цій квартирі.

Таким чином, виходячи з поведінки ОСОБА_2 склалась ситуація коли сумісне проживання в квартирі є неможливим.

У зв`язку з тим, що спірна квартира є однокімнатною та знаходиться на 14-му поверсі неможливо зробити окремий вихід кожному з співвласників та забезпечити для кожного співвласника окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення), а тому з цих підстав неможливо кожному із співвласників виділити ізольоване приміщення.

Ринкова власність квартири складає 544 484 грн.

Позивач мала намір вирішити це питання з відповідачем, але остання не бажає з нею розмовляти з приводу досудового врегулювання цієї ситуації, а тому іншого шляху, як звернення до суду з вирішенням цього питання в судовому порядку, у неї не було.

Відповідач 26.09.2020 надала відзив на позов (а.с.63-65), просить суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що її покійний батько проживав разом з позивачем в АДРЕСА_2 , за місцем реєстрації позивача. Вона проживала разом з дитиною у своєї матері. Іншого житла у неї не має, окрім спадкової квартири, яка залишилась після смерті батька. Її заробіток складає 7000 грн., сума компенсації за 1/2 частки квартири є для неї непосильною.

В судовому засіданні представник позивача просив суд задовольнити позов у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні просила суд відмовити у задоволені позову з підстав, викладених у відзиві на позов.

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 29.05.2020 відкрито провадження у справі (а.с.41-42).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 16.09.2020 призначена будівельно-технічна експертиза та зупинено провадження до отримання висновку експерта (а.с.79-80).

Ухвалою суду від 09.02.2021 провадження по справі відновлено (а.с.101).

Ухвалою суду від 02.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті (а.с.108).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що чоловіку позивача ОСОБА_3 на праві приватної власності належала квартири АДРЕСА_1 (а.с.14-23).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спадкоємцями першої черги після його смерті стали: позивач, як дружина померлого та його донька від першого шлюбу відповідач ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 15.01.2020 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну квартиру, на іншу 1/2 частки спірної квартири свідоцтво про право на спадщину отримала відповідач ОСОБА_2 (а.с.11, 12, 13).

Спірна квартира складається з однієї кімнати площею 19,2 кв.м, кухні, вбиральні, ванної кімнати, коридору та лоджії, житлова площа складає 19,2 кв.м, загальна 38,5 кв.м (а.с.14-15).

Ринкова власність квартири складає 544 484 грн., що підтверджується звітом про варітість майна (а.с.16-22).

Відповідно до висновку експерта №963/2021 від 28.01.2021, виділити в натурі 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 не вбачається можливим (а.с.92-99).

IV. Оцінка Суду.

У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Верховний Суд України у постанові від 15 травня 2013 року, ухваленій у справі №6-37цс13 зазначив, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз норм статей 364 та 365 ЦК України свідчить, що положення статті 365 ЦК України регулюють випадки, коли позивач співвласник майна, домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників відповідачів по справі.

Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються статтею 364 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні із виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Крім того при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, судам належить з`ясовувати: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Задовольняючи позовні вимоги у частині припинення права власності позивача на 1/2 частку у праві власності на спірну квартиру з визнанням у цілому права власності за відповідачем, та з одночасним відшкодуванням позивачу вартості її частки суд виходить з того, що квартира є неподільною річчю (неможливий її розподіл у відповідності до ідеальних часток співвласників 1/2 та 1/2), яка перебуває у одноособовому користуванні відповідача, що фактично унеможливлює його використання позивачем та свідчить про обґрунтованість вимог про припинення її права на частку у спільному майні з виплатою їй грошової компенсації.

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав від інших співвласників грошову або іншу матеріальну компенсаціїю вартості його частки, припиняється з дня її отримання.

Аналіз зазначеної правової норми дає підстави для висновку, що у випадку надання співвласником згоди на припинення його права на частку у спільній частковій власності з одержанням від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, ризик невиплати такої грошової компенсації несе саме співвласник, який заявив вимогу про припинення його права на частку у майні.

З огляду на те, що квартира є неподільною і її спільне використання сторонами неможливе, одноособове користування зазначеним нерухомим майном лише відповідачем істотно порушує право власності позивача, суд доходить до висновку, що вимога позивача про припинення її права власності на 1/2 частки спірної квартири з виплатою їй грошової компенсації є обґрунтованою.

Ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 складає 554484 грн., тобто вартість 1/2 частки нерухомого майна визначається у сумі 272242 грн.

Суд, також зазначає, що вартість спірної квартири відповідачем не оскаржувалася.

Оскільки сторони не погодили між собою вартість спірного нерухомого майна, суд виходить з ринкової вартості 1/2 частки майна, визначеної у експертному висновку, тобто суми у розмірі 531000 грн.

Таким чином, вимоги підлягають задоволенню.

Обґрунтовуючи дане судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таке рішення суду буде відповідати вимогам Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме ст. 6 (право на справедливий суд), ст. 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту відповідача від неправомірних вимог позивача), ст.17 (заборона зловживання правами передбаченими цією Конвенцією), ст.1 Протоколу 1 (захист власності, право мирно володіти своїм майном).

Крім того, відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

З цих підстав, керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263 Цивільного - процесуального кодексу України, Суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ квартири та припинення права власності задовольнити повністю.

Поділити квартиру АДРЕСА_1 шляхом стягнення на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) грошової компенсації в розмірі 272 242 грн. зі встановленням права власності ОСОБА_2 на належну ОСОБА_1 Ѕ частки вказаної квартири.

Припинити право власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 .

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення виготовлено 23 червня 2021 року.

Суддя Іллічівського міського

Суду Одеської області М.І.Петрюченко