Єдиний унікальний номер 225/7505/20
Номер провадження 22-ц/804/1650/21
Єдиний унікальний номер 225/7505/20
Номер провадження 22-ц/804/1650/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року Донецький апеляційний суд у складі:

Головуючого судді Халаджи О. В.

суддів: Кішкіної І.В., Новікової Г.В.,

секретар Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 25 березня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АСКО Донбас північний», Приватного акціонерного товариства «Краматорське автотранспортне підприємство 11410», тертя особа ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди (суддя першої інстанції Довженко О.В),

В С Т А Н О В И В:

22 грудня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського міського суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АСКО Донбас північний», Приватного акціонерного товариства «Краматорське автотранспортне підприємство 11410», тертя особа ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. ОСОБА_1 просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АСКО Донбас-північний» на його користь матеріальну шкоду у розмірі 7652,02 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Краматорське автотранспортне підприємство 11410» на користь позивача моральну шкоду у розмірі 300000 грн.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 25 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АСКО Донбас північний», Приватного акціонерного товариства «Краматорське автотранспортне підприємство 11410», третя особа ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Краматорське автотранспортне підприємство 11410» на користь ОСОБА_1 , 50 000 грн. 00 коп. моральної шкоди.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Краматорське автотранспортне підприємство 11410» в дохід держави 500 грн. 00 коп. судового збору.

Із вказаним рішенням суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди не погодився позивач, та подав апеляційну скаргу, вважає, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального права.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що заявляючи в позовній заяві розмір моральної шкоди у сумі 300000 грн., виходив з принципів розумності та справедливості, обставин завдання шкоди, наслідків ДТП для здоров`я позивача, пов`язаних із цим душевних переживань, подальшої поведінки водія ОСОБА_2 та його роботодавця ПрАТ «Краматорське АТП 11410»

Зазначає, що стягнута сума судом першої інстанції на його користь у розмірі 50000 грн. є не співмірною з характером вчиненого працівником відповідача щодо нього правопорушення, завдання шкоди здоров`ю та характером душевних переживань, а отже не відповідає вимогам розумності, виваженості і справедливості.

Суд першої інстанції недостатньо ретельно підійшов до оцінки співмірності заявленої позивачем суми і зменшивши цю суму в шість разів не достатньо аргументував своє рішення в цій частині.

Наголошує на тому, що після ДТП водій автобуса не надав йому ніякої допомоги, не викликав швидку та поліцію, а навпаки залишив місце ДТП. Ні водій ані його роботодавець не цікавились станом здоров`я позивача, не вибачились та не запропонували ніякої допомоги.

ОСОБА_1 , просив рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 25 березня 2021 року змінити та збільшити розмір моральної шкоди до 300000 грн.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, вважає, що суд першої інстанції у повній мірі з`ясував факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Доказів які б підтверджували ступінь моральних страждань позивача, яки він у матеріальному вигляді зазначає у 300 000 грн. надано не було.

ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 25 березня 2021 року без змін.

Від інших учасників справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні доводи своєї апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Інші учасники справи до судового засідання не з`явились про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.06.2019 року, приблизно о 10 год. 45 хв., ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом - автобусом «РУТА 25 СПГ» НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул. Василя Стуса у м. Краматорськ в напрямку від вул. Дружби до вул. Маяковського у м.Краматорськ та для посадки - висадки пасажирів зупинив автобус на зупинці громадського транспорту «вул. Дружби».

Закінчуючи висадку пасажирів, водій транспортного засобу, діючи в порушення вимог п.п. 2.3 (б,д) 10.1 Правил дорожнього руху України, не переконавшись у безпеці своїх дій, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і мав їх передбачити, не приділив належної уваги тому, що його дії можуть створити небезпеку іншим учасникам дорожнього руху, не прийняв вчасно необхідні і достатні заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху й недопущенню виникнення небезпечної ситуації і її переростання в ДТП, зачинив двері салону автобусу та розпочав рух від зупинки громадського транспорту, що призвело до затискання руки пасажира ОСОБА_1 дверцями автобусу, та, як наслідок, його травмування.

В результаті даної дорожньо-транспортної події пасажиру ОСОБА_1 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому середньої фаланги 5-го пальця лівої кисті без зміщення, що відноситься до ушкоджень середньої тяжкості, що потребує для свого загоєння строк більше 21-го дня (3-х тижнів).

Порушення водієм автобусу «РУТА 25 СПГ» НОМЕР_1 ОСОБА_2 п.п. 2.3 (б,д) 10.1 Правил дорожнього руху України знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події та спричиненими ОСОБА_1 тілесними ушкодженнями, що підтверджено відповідним висновком судово-медичної експертизи.

Вироком Краматорського міського суду Донецької області від 11.06.2020 року у справі №234/13446/19 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 300 (триста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) грн. В задоволенні цивільного позову представника потерпілого ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі.

Частково задовольняючі позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов висновку, що з урахуванням принципу розумності та справедливості, за доцільне задовольнити позовні вимоги про стягнення з ПрАТ «Краматорське автотранспортне підприємство 11410» моральної шкоди в сумі 50 000,00 грн

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення в оскаржуваних частинах відповідають.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, ОСОБА_1 вказував на те, що із за травми, яка була йому завдана ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 28.11.2019 року йому було встановлено І групу інвалідності довічно, через що на даний час позивач є довічно лежачий хворий. Не може себе самостійно обслуговувати, за ним оформлений державний соціальний догляд.

Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками згідно із частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною першою статті 1166 ЦК України унормовано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Необхідною підставою для притягнення особи до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди.

Причинний зв`язок, як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.

Згідно з ч.ч.2,5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду , оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили, або умислу потерпілого.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ст. 1188 ЦК України).

Підставами відшкодування шкоди за цим деліктом є:наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою.

Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (незалежно від вини).

За ч. 3 ст. 988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з частинами першою, третьою, п`ятою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня провини особи, що завдала моральну шкоду, якщо провина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності й справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, що підлягає відшкодуванню, і не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В той же час, пунктом 4 вказаної Постанови Пленуму передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до роз`яснень, даних в пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювана та вина останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору».

Таким чином, в даному випадку предметом доказування є вина відповідача, причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями відповідача та спричинення моральної шкоди позивачу.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається, як на позивача, так і на відповідача.

Суд першої інстанції, з висновком якого погоджується суд апеляційний інстанції вірно дійшов висновку, що позивачем не доведено причинно-наслідковий наслідок завданої йому травми з отримання І групи інвалідності на це твердження, ОСОБА_1 не надав жодного доказу.

Доводи апеляційної скарги стовно, того що під час ДТП водій не надав допомогу спростовуються матеріалами справи, оскільки, як вбачається, з вироку Краматорського міського суду Донецької області від 11 червня 2020 року справа № 234/13446/19, допитані у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 та потерпілий ОСОБА_1 , далі свідчення стовного того, що позивач відмовився від запропонованої йому допомоги від водія автобуса.

Європейський суд з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) вказував на необхідність при оцінці доказів керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньовагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронінапроти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Так, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, яке відповідає вимогам процесуального та матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не впливають на правильність ухваленого судом рішення та не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 25 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

І.В. Кішкіна

Г.В. Новікова

Повний текст судового рішення складено 23 червня 2021 року.

Головуючи суддя О. В. Халаджи