РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №568/271/19

Провадження №2/568/303/21

16 лютого 2021 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

головуючий суддя Сільман А.О.

секретар судового засідання Саган В.В.

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 59613,74 грн.,

ВСТАНОВИВ:

08.02.19 р. в Радивилівський районний суд звернулось АТ КБ «ПриватБанк» з цивільним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 59613,74 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 27.08.2013 р. між позивачем та відповідачем підписано заяву про отримання кредиту в розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Стверджує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом на заяві.

АТ КБ «Приватбанк» зобов`язання по Договору про надання банківських послуг виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредитні кошти.

Однак, відповідач порушив умови договору в частині своєчасної погашення заборгованості по тілу кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість перед банком станом на 20.01.2019 р. в сумі 59613,74 з яких: 25866,02 грн. тіло кредиту, 9338,71 відсотків за користування кредитом, 21094,07 грн. пені, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 2814,94 грн. штраф (процентна складова).

Ухвалою Радивилівського районного суду (суддя Панчук М.В.) від 27.03.19 р. відкрито провадження у справі № 568/271/19 та призначено позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторонам роз`яснено право на подачу заяв по суті справи визначених ЦПК України та встановлено строки на їх подання.

За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2020 року справу №568/271/19 передано для розгляду судді Радивилівського районного суду Сільман А.О.

Ухвалою від 22.12.2020 р. позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» з цивільним позовом до ОСОБА_1 у справі № 568/271/19 прийнято до розгляду та призначено судове засідання на 20.01.2021 р.

Ухвалою від 20.01.2021 р. за клопотанням відповідача розгляд справи відкладено на 16.02.2021 р..

В судове засідання представник позивача не з`явився. Водночас, разом із позовною заявою представником позивача подано клопотання про розгляд справи без його участі.

В судове засіданні відповідач не з`явився. Водночас, від відповідача надійшла заява, в якій він заперечив позовні вимоги та повідомив, що не може взяти участь в судовому засіданні.

Крім того, від відповідача надійшло клопотання про витребування у позивача доказів.

Відповідно до частини 1 статті 137 ЦПК України у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов`язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі.

В порушення вимог вказаної статті відповідачем не надано доказів неможливості отримати таку інформацію самостійно.

А тому, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні данного клопотання.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору у даній справі, суд враховує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.02.2019 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши кредитного ліміту на картковий рахунок.

Згідно до умов договору, відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 10000 грн.

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До матеріалів справи банк долучив Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Крім того, на підставі кредитного договору, банком надано відповідачу кредитні картки:, що підтверджується довідкою про видані картки.

З матеріалів справи вбачаться, що на виконання умов заяви-договору, позивачем перераховано відповідачу кредитні кошти у розмірі 10000 грн., що підтверджується випискою по особовому картковому рахунку позичальника та довідкою про зміну умов кредитування.

З довідки про заміну кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 вбачається, що кредитний ліміт неодноразово змінювався, зокрема, 09.11.2017 р. встановлений кредитний ліміт в сумі 10000 грн.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 20.01.2019 р. становить 59613,74 з яких: 25866,02 грн. тіло кредиту, 9338,71 відсотків за користування кредитом, 21094,07 грн. пені, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 2814,94 грн. штраф (процентна складова).

Аналізуючи встановлені обставини справи, суд враховує наступні положення чинного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки, умови договорів приєднання розробляються банком, тому умови повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

А відтак, враховуючи зміст статей 633, 634 ЦК України, суд дійшов висновку, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

В даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (27.08.2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (14.02.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

З заяви позичальника від 27.08.2013 року вбачається, що процентна ставка не зазначена.

Крім того, в заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема: заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовує право вимоги в частині розрахунку кредитної заборгованості за договором від 27.08.2013 року: витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які є невід`ємні частини договору.

Як вбачається з анкети-заяви, в заяві не зазначено, яку саме картку мав намір відкрити відповідач: "Універсльна", "картка "Gold", "Скарбничка" чи будь-яку іншу.

Разом з тим, з анкети-заяви вбачається, що пам`ятка клієнта, яка містить в т.ч. Тарифи та та умови обслуговування та кредитування, відповідач не отримав та не ознайомився з нею.

Разом з тим, Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, витягом умов і правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 р. № СП-2010-256, що надані позивачем до матеріалів справи, визначено: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку - 27.08.2013 р..

Як і відсутні докази на підтвердження того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання, як другої сторони до запропонованого договору.

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

В даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору позивач дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування кредитом, пені та штрафу, а тому відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного суду у справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 року.

Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 25866,02 грн., суд враховує наступне.

Тіло кредиту- це сума, яку позичальник фактично отримує на руки. Вона складається лише з основного боргу.

В обгрунтування позовних вимог в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту, позивачем надано суду: розрахунок заборгованості по Договору від 27.08.2013 р. та виписку по картковому рахунку.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд звертає увагу на відсутність доказів отримання відповідачем кредитних коштів в сумі 25866,02 грн.

Як вбачається з виписки по картковому рахунку, заборгованість відповідача по тілу кредиту складається з: щомісячний платіж за послугою "Миттєва розстрочка", переказ коштів в свою "Скарбничку", комісія за обслуговування, членський внесок за участь у Gold-клубі.

Як встановлено судом, анкета-заява, підписана відповідачем, не містить інформації, що відповідач надавав згоду на отримання картки Gold, "Скарбничка". В матеріалах справи також, відсутні докази на підтвердження згоди відповідача на зарахування коштів на вказані послуги.

З наданих до матеріалів справи доказів вбачається, що Банк зараховував сплачені відповідачем кошті, в рахунок заборгованості, яка складалась, крім заборгованості по тілу кредиту, з заборгованості по відсоткам за користування кредитним лімітом, щомісячних платежів за послугою "Миттєва розстрочка", переказу коштів в свою "Скарбничку", комісії за обслуговування та членських внесків за участь у Gold-клуб.

Тобто, банк самостійно зараховував сплачені кошти в рахунок послуг, які не погоджені сторонами при укладенні договору.

Крім того, з виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідач востаннє здійснив операцію з кредитними коштами 30.12.2017 р. (поповнення мобільного). При цьому, станом на 30.12.2017 р. заборгованість відповідача становила 9946,46 грн. та складалась з суми позики та додаткових заходів (умов), які збільшують вартість кредиту та не передбачені в анкеті-заяві позичальника.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що за період з 31.12.2017 р по 20.01.2019 р. відповідач кредитними коштами не користувався. В цей період позивачем нарахована заборгованість: за щомісячні платежі за послугою "Миттєва розстрочка", за списання відсотків за користування кредитом, комісія за обслуговування, пеня за прострочку за кредитом, пеня за прострочку за кредитом на суму понад 100 грн.

При цьому, як вбачається з виписки по картковому рахунку, за період з 25.01.2018 р. по 04.04.2018 р. відповідачем повернуті кредитні кошти в сумі 1202,59 грн.

Однак, в розрахунку заборгованості зазначено, що відповідачем повернуто кредитні кошти за період з 25.01.2018 р. по 04.04.2018 р. в сумі 1502,65 грн.

А відтак, суд дійшов висновку, що позовна вимога в частині стягнення заборгованості по тілу кредита в сумі 25866,02 грн. не обгрунтована та не доведена матеріалами справи, а тому задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір за розгляд позовної заяви слід залишити за позивачем.

При цьому, із розрахунку заборгованості, наданого позивачем та виписки по картковому рахунку не вбачається за можливе перевірити правильність нарахувань відповідних сум.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 261, 263-265, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позвних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 59613,74 грн. - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду через Радивилівський районний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: АТ КБ «ПриватБанк» (м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, б. 50)

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

повний текст рішення виготовлений 17.02.21

Суддя А.О. Сільман