ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/577/21 Справа № 175/447/18 Суддя у 1-й інстанції - Новік Л. М. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2020 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитно-заставного договору, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2018 року акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги Банку мотивовані тим, що 28 січня 2008 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір DNDZAK206520056, за яким останній отримав кредит у розмірі 18544,71 доларів США на термін до 27 січня 2015 року. 25 квітня 2012 року було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору DNDZAK206520056 від 28 січня 2008 року, за якою ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 24931,45 доларів США на термін до 30 березня 2018 року.

В забезпечення виконання зобов`язання за Договором DNDZAK206520056 були укладені окремі договори поруки з поручителями: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ..

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 06 грудня 2017 року має заборгованість - 33069,10 доларів США, з яких: 13171,05 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 2676,64 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 512,36 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 16709,05 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Однак Банк, просив стягнути 13171,05 доларів США, з яких: 13171,05 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту).

Враховуючи викладене, Банк просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 13171,05 доларів США, що за курсом 27,16 відповідно до НБУ від 06.12.2017 року складає 357725,72 грн.; з ОСОБА_1 та ОСОБА_6 заборгованість у розмірі 13171,05 доларів США, що за курсом 27,16 відповідно до НБУ від 06.12.2017 року складає 357725,72 грн.; з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 13171,05 доларів США, що за курсом 27,16 відповідно до НБУ від 06.12.2017 року складає 357725,72 грн.; з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 заборгованість у розмірі 13171,05 доларів США, що за курсом 27,16 відповідно до НБУ від 06.12.2017 року складає 357725,72 грн..

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, визнання кредитно-заставного договору недійсним.

Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що кредитний договір та додаткова угода №1 містять умови, які є несправедливими в цілому, суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача, що, в свою чергу, є підставою для визнання такого договору недійсним. В самому кредитному договорі не має відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, не має умов, які передбачені п.п.3.2, 3.4 та в розділу З Правил, які визнані обов`язковими. Як свідчить графік погашення кредиту, викладений в новій редакції в додатковій угоді №1 від 25 квітня 2012 року, графік не містить достовірної належним чином розписаної сукупної вартості кредиту за кожним платіжним періодом. Залишок заборгованості по кредиту на дату укладання договору складав 19138,83 доларів США. Відсотки нараховані банком на вказану суму залишку заборгованості становлять 200,96 доларів США. Фактично якщо ж на вказаний залишок заборгованості нарахувати відсотки у розмірі 10,56 річних, то сума до погашення відсотків складе 168,42 доларів США (19138,83 х 10.56% : 360 х 30), що на 32,54 доларів США менше. Наступний місяць в графіку погашення: залишок заборгованості по кредиту 18954,28 доларів США, менший, а відсотки до погашення 205,97 доларів США, а повинно бути 166,80 доларів США і так щомісячно сума відсотків до погашення не відповідає відсотковій ставці 10,56. Також позивач зазначає, що якщо скласти всі суми, то виходить сума кредиту 18541,71 доларів США, а не 24931,45 доларів США, не зрозуміло на які цілі направлено 6389,74 доларів США. Відповідно до п. 17.4. договору було доручено банку перерахувати кредит: 90 710,00 грн. на рахунок автосалону за автомобіль, 907,10 грн. на рахунок страхової компанії, 34,00 грн. на рахунок за реєстрацію обтяжень в Державному реєстрі обтяжень, 359,96 доларів США на оплату винагороди банку. Позивач вказує, що надана копія заяви на видачу готівки від 28 січня 2008 року №1 про нібито видачу кредиту в сумі 17998,02 доларів США не містить підпису отримувача коштів, і в загалі існує сумнів в існуванні оригіналу такої заяви, оскільки на самій ксерокопії заяви рукою написано «КОПІЯ», тому надана заява на видачу готівки не може бути належним та допустимим доказом отримання кредиту в валюті. За викладених обставин споживач був позбавлений реальної можливості зробити свідомий вибір щодо необхідності кредитування у обраному банку. Відповідач також не попередив позивача про валютні ризики та включив до умов договору несправедливі умови. За час від дати підписання Договору до моменту подання первісного позову, позивач сплатив на користь Банку, 24726,50 доларів США, що підтверджено розрахунком заборгованості станом на 06 грудня 2017 року, наданим ПАТ КБ «Приватбанк» до первинної позовної заяви та розрахунком, наданим ПАТ КБ «Приватбанк» 13 грудня 2018 року згідно ухвали суду. Вказане свідчить, що позивач за зустрічним позовом, ОСОБА_7 переплатив ПАТ КБ Банку 6181,79 доларів США, (24726,50-18544,71), що становить різницю між сумою сплаченою за кредитним договором та сумою, яка була зазначена в кредитному договорі, як сума наданого кредиту та на яку банком нараховуються відсотки за користування кредитними коштами в наданому розрахунку. Наслідком визнання кредитного договору недійсним є також недійсність договорів забезпечення, застави та поруки, адже, відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України, недійсність основного зобов`язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення.

Таким чином, недійсність кредитного договору спричиняє недійсність договору застави автомобіля, договорів поруки.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив визнання недійсними кредитно - заставний договір № DNDZAK206520056 від 28 січня 2008 року, додаткову угоду №1 від 25 квітня 2012 року до кредитно заставного договору та застосувати наслідки визнання договору недійсним, а саме, визнати недійсним договори поруки, укладені 28 квітня 2012 року з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .. Застосувати правила реституції та зобов`язати сторони повернути в натурі все, що вони одержали на виконання кредитно-заставного договору № DNDZAK206520056 від 28 січня 2008 року, а саме: стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 6181,79 доларів США, що становить різницю між сумою сплаченою за кредитним договором та сумою наданого кредиту.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2020 року задоволено частково позовні вимоги Банку та стягнуто на його користь солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №DNDZAK206520056 від 28 січня 2008 року у розмірі 13171,05 доларів США. Вирішено питання розподілу судових витрат. В задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості відмовлено. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитно-заставного договору відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги Банку, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором № DNDZAK206520056 від 28 січня 2008 року та додатковою угодою №1 від 25 квітня 2012 року належним чином не виконав, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість за кредитом у сумі 13171,05 доларів США, яка підлягає солідарному стягненню з ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , так як поручителі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зобов`язалися відповідати за неналежне виконання зобов`язань ОСОБА_1 по кредитному договору та додатковою угодою. При цьому, відмовляючи Банку у солідарному стягненні кредитної заборгованості з ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , як поручителів за кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що про укладення додаткової угоди вони не повідомлялись, та додаткових угод до договору поруки із ними не укладалось. Крім того, відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що укладання оспорюваного кредитного договору від 28 січня 2008 року та додаткової угоди №1 до кредитного договору відповідає принципам свободи договору, диспозитивності, справедливості та добросовісності; не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особи, які вчиняли правочин, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину були вільними і відповідали його внутрішній волі; правочини вчинялись у формі, встановленій законом; оспорюванні пункти договору узгоджувалися сторонами; правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, кредитор мав право надати кредитні кошти позичальнику в іноземній валюті в порядку та на умовах договору, надав їх і, відповідно, ОСОБА_1 їх отримав; на момент підписання договору ОСОБА_1 не вважав умови кредитного договору та додаткової угоди несправедливими, незрозумілими, не надав до банку свої пропозиції щодо умов договору, не відмовився від послуги та від виконання своїх зобов`язань з початку дії договору. Підстави вважати, що має місце істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін кредитного договору та додаткової угоди на шкоду споживачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, а його зустрічні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що зобов`язання за кредитним договором виконуватись не можуть, оскільки невиконані обов`язки банку. Апелянт зазначає, що розрахунок не містить відомостей, які б дозволили перевірити вірність нарахування відсотків, а сума, яку просить стягнути Банк є необґрунтованою та не підтвердженою. Крім того, апелянт вказав, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам позивача про несправедливі умови кредитного договору.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 28 січня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитно-заставний договір № DNDZAK206520056, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 18544,71 доларів США зі сплатою 10,65 % річних за користування кредитом та кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 27 січня 2015 року, період сплати з 24 по 28 число кожного місяця.

Згідно п.17.9 договору в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 передав банку в заставу транспортний засіб автомобіль марки Chevrolet Lacetti NF35B, 2008 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_1 .

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 28 січня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 укладено договір поруки, відповідно до якого остання узяла на себе солідарну відповідальність із позичальником за виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 28 січня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки, відповідно до якого останній узяв на себе солідарну відповідальність із позичальником за виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором.

25 квітня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору № DNDZAK206520056 від 28 січня 2008 року, згідно умов якого ПАТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати відповідачу 1 кредит у розмірі 24931,45 доларів США на термін до 30 березня 2018 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № DNDZAK206520056 від 28 січня 2008 року та додаткової угоди до кредитного договору від 25 квітня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 28 квітня 2012 року укладено договір поруки, відповідно до якого останній узяв на себе солідарну відповідальність із позичальником за виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором та додаткової угоди до кредитного договору.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № DNDZAK206520056 від 28 січня 2008 року та додаткової угоди до кредитного договору від 25 квітня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 , 03 травня 2012 року укладено договір поруки, відповідно до якого останній узяла на себе солідарну відповідальність із позичальником за виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором та додаткової угоди до кредитного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п.4.7 та п.17.1.19 Кредитного договору, повернення відповідної частини кредитну здійснюється Позичальником щомісяця з 24 по 28 число, кошти отримані від позичальника направляються насамперед для відшкодування витрат/збитків банку, яких банк зазнав за договором, для оплати неустойки згідно зі ст..14 договору, для оплати простроченої заборгованості за винагородами, для оплати простроченої заборгованості за процентами, для оплати за простроченої заборгованості за наданим кредитом, сума, що залишилася, направляється на погашення заборгованості в такій послідовності: 1) за винагородами, 2) за процентами, 3) за наданим кредитом.

Пунктами 14.2, 14.3 Кредитного Договору, передбачена відповідальність у випадку порушення позичальником зобов`язань передбачених 6.2.2, 6.2.3, 6.2.4 договору, щодо сплати процентів та винагород, у вигляді пені в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу по винагороді, процентам та кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 грн.

Пункт 14.5 договору передбачає сплату штрафу у разі порушення позичальником зобов`язань передбачених п. 6.2.12, 6.2.13, 11.1.1, 11.1.2, 6.2.20 у розмірі 100% від вартості предмета застави.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірна відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати уми такого договору.

Підписанням кредитного договору, сторони висловили свою цілковиту згоду з тим, що за порушення прийнятих на себе зобов`язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, Позичальник зобов`язаний заплатити Банку пеню.

Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1056 ЦК України позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом.

Сторонами виконані умови договору, про що свідчить надання позивачем позичальнику кредитних коштів на купівлю автомобіля, придбання ним вказаного у договорі автомобіля та передання його в заставу як забезпечення виконання оспорюваного договору, а також виконання умов договору щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 638, ст. 1054 ЦК України істотними умовами кредитного договору є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Дослідивши текст укладеного сторонами кредитно-заставного договору та додаткової угоди №1, суд дійшов обґрунтованого висновку, що такі умови договором передбачені. Зокрема: мета, сума і строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення; забезпечення зобов`язань позичальника; відсоткові ставки; порядок плати за кредит; порядок зміни та припинення дії договору; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Договір укладений в належній письмовій формі та підписаний особисто сторонами.

Крім того, суд вірно вказав, що до підписання договору, ОСОБА_1 мав можливість ознайомитися з їх умовами та не погодитись чи відмовитись від укладання договору та додаткової угоди, проте договір та додаткова угода були підписані, та кредитний договір виконувався сторонами. При оформлені кредитного договору, ОСОБА_1 був ознайомлений з його умовами, про що свідчить його підпис.

Встановивши, вказані обставини справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки укладання оспорюваного кредитного договору від 28 січня 2008 року та додаткової угоди №1 до кредитного договору відповідає принципам свободи договору, диспозитивності, справедливості та добросовісності; не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особи, які вчиняли правочин, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину були вільними і відповідали його внутрішній волі; правочини вчинялись у формі, встановленій законом; оспорюванні пункти договору узгоджувалися сторонами; правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, кредитор мав право надати кредитні кошти позичальнику в іноземній валюті в порядку та на умовах договору, надав їх і, відповідно, ОСОБА_1 їх отримав.

При цьому, суд першої інстанції вірно відмовив у застосуванні до зустрічних позовних вимог строків позовної давності, про що було заявлено представником Банку, так як суд відмовив у задоволенні зустрічних позовних вимог з підстав їх необґрунтованості та безпідставності.

Задовольняючи частково позовні вимоги Банку, суд першої інстанції вірно виходив з наступного.

Згідно додаткової угоди №1 до кредитно-заставного договору від 25 квітня 2012 року сторонами визначено, як термін користування кредитом - до 30 березня 2018 року включно, так і строки виконання зобов`язань за щомісячним погашенням платежів - з 24 по 28 число кожного місяця.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Встановлено, що вказаною додатковою угодою узгоджений графік погашення платежів у новій редакції та встановлений новий розмір щомісячного платежу починаючи з 25 квітня 2012 року у розмірі 385,51 доларів США.

З розрахунку, наданого позивачем встановлено, що останній платіж відповідачем здійснений 30 грудня 2014 року, після чого зобов`язання за кредитно-заставним договором та додатковою угодою до нього не виконувались позичальником, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 06 грудня 2017 року становить 33069,10 доларів США, з яких: 13171,05 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 2676,64 долари США відсотки за користування кредитом, 512,36 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредиту, 16709,05 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

При цьому, звертаючись до суду з позовом, банк просив стягнути солідарно з позичальника та поручителів лише основний борг за кредитом 13171,05 доларів США.

Пунктом 7 Додаткової угоди №1 до кредитно-заставного договору передбачено, що сторони встановлюють строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 50 (п`ятдесят) років.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Статтею 553 ЦК України визначенням, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України, відповідно до частин першої та другої якої у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Встановивши, що ОСОБА_1 в порушення ст. ст. 526, 530, 1049, 1054 ЦК України не сплачував кредит обумовленими графіком ануїтетними платежами згідно додаткової угоди №1 від 25 квітня 2012 року і з порушенням ст. 529 ЦК України відступив від умов про частину, виконуваного обов`язку і строків виконання, у зв`язку з чим виникла вищевказана заборгованість за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення виниклої кредитної заборгованості.

При цьому, суд першої інстанції вірно відмовив у застосуванні до спірних правовідносин наслідків пропуску Банком строку позовної давності, так як останній пред`явив позов в межах строку позовної давності, визначеної умовами додаткової угоди, з часу внесення останнього щомісячного платежу за кредитом.

Крім того, вирішуючи питання щодо солідарного стягнення з відповідачів виниклої кредитної заборгованості, суд вірно виходив з наступного.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (ч. 1 ст. 653 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми випливає, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Судом встановлено, що 25 квітня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №1 до кредитно-заставного договору, згідно умов якого ПАТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати йому кредит у розмірі 24931,45 доларів США на термін до 30 березня 2018 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором, тобто змінено зобов`язання, забезпечене порукою, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

28 квітня 2012 року на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № DNDZAK206520056 від 28 січня 2008 року та додаткової угоди до кредитного договору від 25 квітня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до якого останній узяв на себе солідарну відповідальність із позичальником за виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором та додаткової угоди до кредитного договору.

Згідно п.12 договору поруки вбачається, що в ньому встановлено строк припинення поруки 5 (п`ять) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитними договором, тому в цьому разі підлягають застосуванню умови договору, які були погодженні сторонами.

03 травня 2012 року на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № DNDZAK206520056 від 28 січня 2008 року та додаткової угоди до кредитного договору від 25 квітня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 , укладено договір поруки, відповідно до якого останній взяв на себе солідарну відповідальність із позичальником за виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором та додаткової угоди до кредитного договору.

Згідно п.12 договору поруки вбачається, що в ньому встановлено строк припинення поруки 5 (п`ять) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитними договором, тому в цьому разі підлягають застосуванню умови договору,які були погодженні сторонами.

Встановлено, що відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , як поручителів за кредитом, про обставину укладення додаткової угоди не повідомлялись, та додаткові угоди до договору поруки із ними не укладались, а тому висновок суду про те, що порука припинилась на підставі ст. 559 ЦК України, та в зв`язку із цим відсутні підстави для задоволення вимог банку до цих поручителів, є законними та обґрунтованими.

Таким чином, встановивши, що ОСОБА_1 свої кредитні зобов`язання належним чином не виконав, - суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення виниклої кредитної заборгованості в солідарному порядку з ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , так як останні як поручителі зобов`язалися відповідати за неналежне виконання зобов`язань ОСОБА_1 по кредитному договору та додатковою угодою.

Доводи апелянта в скарзі про те, що зобов`язання за кредитним договором виконуватись не можуть, оскільки невиконані обов`язки банку, розрахунок не містить відомостей, які б дозволили перевірити вірність нарахування відсотків, а сума, яку просить стягнути Банк є необґрунтованою та не підтвердженою, - колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами. Більш того, клопотання про призначення по справі судово-бухгалтерської експертизи з метою встановлення наявності або відсутності заборгованості за кредитним договором, ОСОБА_1 ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не заявлялося.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам про несправедливі умови кредитного договору, - колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції надав на вказані доводи чіткі та обґрунтовані відповіді, які ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та які не були спростовані відповідачем.

Інші доводи апеляційної скарги колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, врахувавши заявлені позовні вимоги та підстави, на які сторони посилалися в обґрунтування своїх вимог, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку обставинам справи, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог Банку та відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ..

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачена апелянтом сума судового збору за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко