ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року

м. Харків

справа № 610/842/20

провадження № 22-ц/818/321/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання - Супрун Я.С.,

сторони справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Варвинського Сергія Анатолійовича, який діє в інтересах Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут», на рішення Балаклійського районного суду Харківської області, ухвалене 17 червня 2020 року у складі судді Храмцова В.Б.,

УСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут» (надалі ПрАТ «Харківенергозбут») звернулося до суду із позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Балаклійським РВ УМВС України в Харківській області 01.02.2000 року, заборгованість за період з 01.08.2019 по 01.09.2019 за надані послуги з постачання електричної енергії у розмірі 612 грн. 90 коп. та судовий збір.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та є побутовим споживачем електричної енергії, що постачає ПрАТ «Харківенергозбут». На ім`я відповідача відкритий абонентський особовий рахунок № НОМЕР_2 . ОСОБА_1 належним чином не виконував свої зобов`язання з оплати наданих послуг, тому за період з 01.08.2019 по 01.09.2019 у нього утворилася заборгованість за надані послуги з постачання електричної енергії у розмірі 612 грн. 90 коп. Третього лютого 2020 року ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області відмовлено ПрАТ «Харківенергозбут» у видачі судового наказу через відсутність можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) боржника. Тому на підставі ч.9 ст. 28 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) ПрАТ «Харківенергозбут» звернувся до суду з відповідним позовом.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 17 червня 2020 року у задоволенні позову ПрАТ «Харківенергозбут» відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач не є побутовим споживачем електричної енергії, яку постачає ПрАТ «Харківенергозбут» за адресою: АДРЕСА_1 , а також відсутній фактично укладений договір про надання послуг. Клопотання про заміну неналежного відповідача до суду не надходило, у зв`язку з цим існують підстави для відмови у позові через подання позову до неналежного відповідача.

В апеляційній скарзі Варвинський С.А., який діє в інтересах ПрАТ «Харківенергозбут», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. Також просить стягнути з відповідача судовий збір, сплачений за подачу позовної заяви та апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 , дані щодо якого містилися у позовній заяві від 09.04.2020, є належним відповідачем по справі. Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг з відповідачем укладався, оскільки такий договір є публічним договором приєднання, та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) шляхом приєднання споживача до цього договору. Враховуючи, що відповідачем фактично спожито електричну енергію, договір про постачання електричної енергії вважається укладеним. Щодо аргументу про відсутність клопотання про заміну відповідача, то вони є безпідставними, адже позов подано до належного відповідача, визначено предмет і підстави позову, однак суд всупереч вимогами ч.10 ст. 187 ЦПК України не здійснив заходів для встановлення зареєстрованого місця проживання відповідача. Судовий розгляд по справі здійснювався щодо іншої особи.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши головуючого суддю, пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до п.п. 3,4 ч.1, ч.2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ч.4 ст.376 ЦПК України).

Як установлено судом і підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, 09.04.2020 ПрАТ «Харківенергозбут» звернулося до суду з дійсним позовом до ОСОБА_1 . В позовній заяві було вказано, що особа відповідача встановлена паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Балаклійським РВ УМВС України в Харківській області 01.02.2000, і він проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Саме за вказаною адресою ОСОБА_1 зареєстрований як абонент ПрАТ «Харківенергозбут», на його ім`я відкритий особовий рахунок НОМЕР_2 (а.с. 2-3, 5). Розрахунок суми боргу підтверджується випискою з особового рахунку ПрАТ «Харківенергозбут», затвердженою керівником Балаклійського РРСЦ ПрАТ «Харківенергозбут», і становить 612 грн. 90 коп. (а.с. 6).

Положеннями ст. 27 ЦПК України визначено загальні положення підсудності справ за місцем проживання або місцезнаходженням відповідача.

У разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи (ч.6 ст. 187 ЦПК України).

Якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.10 ст. 187 ЦПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 187 ЦПК України суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Аналіз вищевказаних норм законодавства, дає суду апеляційної інстанції підстави дійти висновку про те, що після надходження до суду позовної заяви, і отримання її головуючим суддею, останній зобов`язаний здійснити всі можливі дії для встановлення зареєстрованого місця проживання (перебування) фізичної особи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції на виконання вимог ст. 187 ЦПК України з метою отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, 10 квітня 2020 року направив запит до Міловської сільської ради Балаклійського району Харківської області, у якому просив надати відомості про реєстарцію місця проживання ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13).

23.04.2020 суд направив запит до ВАДР ГУДМС України, у якому просив надати відомості про реєстарцію місця проживання ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 (а.с. 15).

На запит суду до Міловської сільської ради Балаклійського району Харківської області отримана відповідь за підписом сільського голови про те, що ОСОБА_1 не території Міловської сільської ради ніколи не був зареєстрований і ніколи не проживав (а.с. 17). Так, інформація щодо місця реєстрації запитуваної особи - відповідача по справі не підтверджена. Таким чином, отримана від компетентного органу інформація не дала можливості суду встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача.

За інформацією, отриманою на запит суду до ВАДР ГУДМС України встановлено, що ОСОБА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , паспортні дані : НОМЕР_3 (а.с. 18).

20 травня 2020 року ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області відкрито провадження у справі і визначено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. Адресою проживання відповідача у справі вказана: АДРЕСА_3 (а.с. 20).

В апеляційній скарзі представник ПрАТ «Харківенергозбут» посилається на те, що суд першої інстанції ухвалою від 20 травня 2020 року відкрив провадження у справі № 610/842/20 до неналежного відповідача, оскільки позов пред`являвся до ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , з паспортом серії НОМЕР_1 . Балаклійський районний суд Харківської області відкрив провадження у справі № 610/842/20 до ОСОБА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , паспортні дані : НОМЕР_3 .

Стаття 353 ЦПК України визначає вичерпний перелік ухвал, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду. Ухвала про відкриття провадження у справі не включена до зазначеного переліку.

Частина друга статті 353 ЦПК України встановлює, що заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що Балаклійський районний суд Харківської області помилково відкрив провадження у справі до ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , з паспортними даними: НОМЕР_3 , оскільки до зазначеної особи ПрАТ «Харківенергозбут» з позовними вимогами не звертався.

Разом з тим, ст. 374 ЦПК України не включає до повноважень суду апеляційної інстанції можливість з указаних вище підстав скасувати ухвалене рішення суду та направити справу на повторний розгляд судом першої інстанції. Тому колегія суддів уважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції й розглянути законність та обґрунтованість позовних вимог ПрАТ «Харківенергозбут», пред`явлених до ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 .

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, на час виникнення спірної заборгованості ОСОБА_1 регулювалися Законом України №2189-VIII від 09.11.2017 "Про житлово-комунальні послуги" (надалі Закон №2189-VIII).

Частиною першою статті 12 Закону № 2189-VIII встановлено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону № 2189-VIII договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону №2189-VIII передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Водночас відповідно до пункту 5 частини другої статті 7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача сплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорам. Таким чином, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Відповідно до зазначених норм закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

За клопотанням представника ПрАТ «Харківенергозбут» Харківський апеляційний суд отримав інформаційну довідку № 234745747 від 30.11.2020, з якої вбачається, що квартира АДРЕСА_4 з 14.12.2006 належить на праві власності ОСОБА_2 (а.с. 59-60).

ПрАТ «Харківенергозбут» не довело, що ОСОБА_1 за період з 01.08.2019 по 01.09.2019 отримував послуги з енергопостачання за адресою: АДРЕСА_1 . Тому в задоволенні позову ПрАТ «Харківенергозбут» належить відмовити з цих підстав.

Апеляційну скаргу представника ПрАТ «Харківенергозбут» належить задовольнити частково. Рішення суду від 17.06.2020 належить змінити, відмовивши у задоволенні позову з мотивів, викладених у дійсній постанові Харківського апеляційного суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367,368,374,376,382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Варвинського Сергія Анатолійовича, який діє в інтересах Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут», задовольнити частково.

Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 17 червня 2020 року змінити.

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити з мотивів, викладених у дійсній постанові.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і підлягає оскарженню в касаційному порядку у випадках, встановлених частиною третьою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2021 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук