Постанова
Іменем України

16 червня 2021 року

м. Київ

справа № 490/8010/19
провадження № 61-1564св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю., Жданової В. С., Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,

учасники справи:
заявник ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація, про встановлення факту, що має юридичне значення,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 жовтня 2020 року у складі судді Черенкової Н. П. та постанову Миколаївського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року у складі колегії суддів: Крамаренко Т. В., Бондаренко Т. З., Темнікової В. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина
Короткий зміст заяви
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити юридичний факт його травмування під час захисту Батьківщини 22 жовтня 2014 року поблизу населеного пункту Тоненьке Ясинуватського району Донецької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

На обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначав, що 05 травня 2014 року на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» він був призваний у Збройні сили України до військової частини 19 БТтрО військовим комісаром Очаківського РВК. У період з 27 серпня до 25 вересня 2014 року та з 01 до 30 жовтня 2014 року безпосередньо брав участь у бойових діях, забезпеченні їх проведення, захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької і Луганської областей у складі військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

22 жовтня 2014 року близько 22:00 під час несення служби в патрулі в с. Тоненьке Донецької області почався мінометний обстріл з боку противника, після чого він разом із солдатом ОСОБА_2 сховалися за стіною розбитого будинку, поряд з якою через декілька секунд впала та розірвалася міна, від чого він втратив свідомість та був направлений в м. Краматорськ Донецької області, а звідти до військового шпиталю м. Миколаєва.

Унаслідок обстрілу заявник отримав мінно-вибухову травму, ЗЧМТ, акубаротравму обох вух без пошкодження барабанних перетинок.

Згідно з витягом з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Південного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 23 квітня 2018 року № 126, виданим на ім`я ОСОБА_1 , встановлено, що травма «Наслідки перенесення вибухової травми (22 жовтня 2014 року): акубаротравматичного ураження обох вух без пошкодження барабанних перетинок у вигляді двобічної нейросенсорної туговухості при сприйнятті шепітної мови до 2 м на праве вухо, до 2,5 м на ліве вухо, розмовної мови 5,5 м на праве вухо, 6 м на ліве вухо» травма, пов`язана із захистом Батьківщини. Наразі завдану шкоду здоров`ю не усунено, потребує постійного лікування та реабілітації. Визнано інвалідом третьої групи, встановлено, що доступні легкі види праці без психоемоційних навантажень. На підставі наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 07 травня 2015 року № 133 було звільнено у запас.

Вважає, що в результаті збройної агресії та воєнного конфлікту, який був розпочатий Російською Федерацією, він 22 жовтня 2014 року отримав поранення, тому саме внаслідок військової агресії Російської Федерації на території Донецької області України було порушено його право на життя і здоров`я, передбачене статтею 27 Конституції України, статтею 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року.

Ураховуючи наведене, просив заяву задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Центральний районний суд м. Миколаєва ухвалою від 19 жовтня 2020 року закрив провадження у справі з підстав, передбачених частиною першою статті 255 ЦПК України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що обставини, які свідчать про факт збройної агресії Росії проти України, є загальновідомим фактом, який закріплено державою на законодавчому рівні, а тому цей спір повинен вирішуватись у позасудовому порядку відповідно до встановленої законодавством процедури.

Короткий зміст рішення апеляційного суду
Миколаївський апеляційний суд постановою від 23 грудня 2020 року ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 жовтня 2020 року залишив без змін.
Апеляційний суд мотивував ухвалу тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її узагальнені аргументи
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 27 січня 2021 року, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 жовтня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року з підстав порушення норм процесуального права, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення постановлені з порушенням норм процесуальною та матеріального права, а тому підлягають скасуванню. Встановлення такого факту в інший, позасудовий спосіб, законодавством не передбачено, тому він позбавлений можливості його встановити інакше, ніж шляхом звернення до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, і не може скористатися своїм правом отримати допомогу гуманітарних та інших міжнародних організацій.

Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 09 лютого 2021 року відкрито провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

19 лютого 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 10 червня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи
15 травня 2014 року на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» ОСОБА_1 був призваний на військову службу до військової частини 19 БТрО.

У період з 27 серпня до 25 вересня 2014 року перебував у зоні проведення АТО.
Згідно з довідкою від 16 листопада 2014 року № 482, виданою командиром військової частини НОМЕР_2 , молодший сержант ОСОБА_1 22 жовтня 2014 року одержав мінно-вибухову травму. ЗЧМТ. Акубаротравма обох вух без пошкоджень барабанних перетинок при виконанні бойового завдання (АТО), пов`язаного із захистом Батьківщини.
Згідно з витягом з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Південного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 23 квітня 2018 року № 126 травма молодшого сержанта запасу ОСОБА_1 «Наслідки перенесення вибухової травми (22 жовтня 2014 року): акубаротравматичного ураження обох вух без пошкодження барабанних перетинок у вигляді двобічної нейросенсорної туговухості при сприйнятті шепітної мови до 2 м на праве вухо, до 2,5 м на ліве вухо, розмовної мови 5,5 м на праве вухо, 6 м на ліве вухо», що підтверджується довідкою про обставини травми від 16 листопада 2014 року № 482, виданою командиром в/ч НОМЕР_2 , довідкою про участь в АТО від 25 вересня 2014 року № 1703, виданою командиром в/ч пп НОМЕР_1 , посвідченням НОМЕР_3 серія ЮА від 08 травня 2015 року, травма, так, пов`язана із захистом Батьківщини.

2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши аргументи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для відмови у задоволенні касаційної скарги з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Водночас перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частинах першій та другій статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Для розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, важливо розуміти, що в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.
Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.
Заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би факт, що має юридичне значення, але йому в цьому було відмовлено (із зазначенням причин відмови).
Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.
Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, закриває провадження у ній.
Отже, у судовому порядку встановлюються лише такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, і в судовому порядку встановлення юридичних фактів можливе лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку окремого провадження з метою встановлення факту його травмування під час захисту Батьківщини 22 жовтня 2014 року поблизу населеного пункту Тоненьке Ясинуватського району Донецької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, що має юридичне значення, у порядку, передбаченому статтею 315 ЦПК України.

Однак зі змісту поданої ОСОБА_1 заяви вбачається, що у визначеному законом (позасудовому) порядку вже встановлено факт його перебування в момент отримання травмування у зоні проведення бойових дій на сході України; встановлено, що нещасний випадок з ним трапився у зв`язку із захистом Батьківщини; військово-лікарська комісія встановила, що захворювання пов`язане із захистом Батьківщини; встановлено діагноз: акубаротравматичне ураження обох вух без пошкодження барабанних перетинок у вигляді двобічної нейросенсорної туговухості при сприйнятті шепітної мови до 2 м на праве вухо, до 2,5 м на ліве вухо, розмовної мови 5,5 м на праве вухо, 6 м на ліве вухо; військово-лікарняна комісія Північного регіону з встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військослужбовців встановила, що травмування ОСОБА_1 пов`язано із захистом Батьківщини.
Факт збройної агресії Російської Федерації проти України встановлено рядом нормативно-правових актів, зокрема Законом України від 18 січня 2018 року «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», тому цей факт встановлення в судовому порядку не потребує.
Аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19) та від 19 лютого 2020 року у справі № 210/4458/15-ц (провадження № 14-354цс19).
Ураховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про закриття провадження у справі, з яким погодився й апеляційний суд, є обґрунтованим.
Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо тлумачення норм процесуального та матеріального закону, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судів.
Згідно з частинами третьою та четвертою статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень без змін.

Керуючись статтями 400, 406, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 жовтня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: С. Ю. Бурлаков В. С. Жданова А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко