ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1705/21 Справа № 208/8075/19 Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т.П. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря - Солодової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку ПриватБанк на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 вересня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку ПриватБанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору № DZXRRX13870053 від 09.08.2008 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 2 308,80 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 09.02.2010 року.

Відповідно до статуту Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.05.2018 року № 519, змінено найменування Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк».

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник, ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Спадкоємцями, які постійно проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Вказана обставина підтверджується копіями паспортів Позичальника та відповідачів, де в якості адреси реєстрації зазначено: АДРЕСА_1 .

11.09.2018 року було отримано відповідь Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори, в якій зазначено, що згідно з базою даних Спадкового реєстру після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , заведена спадкова справа № 4/2010 та претензія ПАТ «Приватбанк» долучена до матеріалів справи.

04.08.2019 року до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було направлено лист претензію, згідно якого Позивач пред`явив свої вимоги.

Станом на дату смерті Позичальника, ІНФОРМАЦІЯ_1 , перед Банком утворилась заборгованість за кредитним договором № DZXRRX13870053 від 09.08.2008 року у розмірі 9 118,67 грн, яка складається з 2 308,80 грн заборгованість за кредитом, 227,69 грн заборгованість за нарахованими відсотками, 415,65 грн заборгованість по нарахованій комісії, 6 166,53 грн заборгованість по нарахованій пені.

На підставі викладеного, просить стягнути на свою користь з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 вересня 2020 року - в задоволені позову відмовлено повністю.

З таким рішенням суду АТ КБ ПриватБанк не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення суду та ухвалення нового, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі АТ КБ ПриватБанк посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Відповідачі своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу, не скористалися.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного 09.08.2008 року договору № DZXRRX13870053 ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 2 308,80 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 09.02.2010 року (а.с.8)

Відповідно до статуту Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.05.2018 року № 519, змінено найменування Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1324 (а.с.17,67).

27.03.2012 року вихідний № 0178 ПАТ КБ «ПриватБанк» в порядку статті 1281 ЦК України направив претензію кредитора до першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори відносно боржника ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.104).

13.04.2012 р. № 966/01-16 перша Дніпродзержинська державна нотаріальна контора повідомила Банк, що нотаріальна контора, в разі необхідності, включить кредиторські вимоги КБ ПАТ "Приватбанк" в спадкову масу спадкоємця (а.с.107).

10 червня 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» в порядку статті 1281 ЦК України направив претензію кредитора до Першої Кам`янської державної нотаріальної контори відносно боржника ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.24).

23 серпня 2018 року Перша Кам`янської державна нотаріальна контора повідомила ПАТ КБ «Приватбанк», що у відповідності до п. 2.1 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого Наказом Міністерством юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, заведена спадкова справа № 4/2010 та претензія банку долучена до матеріалів справи. (а.с.25).

15 липня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» направив лист-претензію до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на адресу: АДРЕСА_1 , в якому зазначив, що станом на дату смерті ОСОБА_3 заборгованість за договором складає 9 121,27 гривень (а.с.23,24).

06 грудня 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.4-5).

20.07.2011 року ОСОБА_2 надіслала поштою рекомендованим листом з повідомленням письмове звернення, в якому повідомила Позивача про смерть ОСОБА_3 , просила списати заборгованість за кредитним договором та додала до свого листа копію свідоцтва про смерть. (а.с.68,69).

05.08.2011 року Позивач надіслав ОСОБА_2 , письмову відповідь № 30.1.0.0/2-110729/934 про результати розгляду звернення, в якому наполягав на необхідності сплати заборгованості за кредитним договором № DZXRRX13870053 від 09.08.2008 року у розмірі 3046,47 грн. (а.с.70).

09 серпня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» направив лист-претензію ОСОБА_2 , на адресу: АДРЕСА_1 , в якому зазначив, що станом на дату смерті ОСОБА_3 заборгованість за договором складає 9 121,27 гривень та рекомендував сплатити існуючу заборгованість (а.с.73).

21.08.2019 року ОСОБА_2 , надіслала поштою рекомендованим листом з повідомленням письмове звернення, в якому повідомила Позивача про смерть ОСОБА_3 , про те що вже надсилала копію свідоцтва про смерть сина, та просила списати заборгованість за кредитним договором. (а.с.74,75).

19.10.2019 року ОСОБА_2 надіслала поштою рекомендованим листом з повідомленням лист-звернення, в якому просила Позивача списати заборгованість за кредитним договором її померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 сина ОСОБА_3 . (а.с.76,77).

30.10.2019 року Позивач надіслав ОСОБА_2 , письмову відповідь № 20.1.0.0.0/7-191024/6139 про результати розгляду її звернення, в якому зазначили що Банк не має змоги виконати її вимоги, оскільки це не передбачено чинним законодавством. (а.с.78).

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1).

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1). Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ч. 2).

Крім того відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Таким чином виключно на позивача, яким виступає банк у цій справі, покладено тягар доведення фактів: укладання кредитного договору на певних умовах, видачі певної кредитної картки, активація цієї картки саме відповідачем, зарахування банком кредитних коштів, отримання відповідачем готівки або використання іншим способом кредитних коштів, укладання кредитного договору, невиконання відповідачем кредитного договору, обґрунтований розрахунок заборгованості, тощо.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належними та допустимими доказами, які підтверджують факт заборгованості інших осіб перед боржником, можуть бути виключно первинні документи, адже саме вони посвідчують виконання зобов`язань - констатують (фіксують) певні факти фінансово-господарської діяльності у правовідносинах між сторонами та мають юридичне значення для встановлення обставин дотримання сторонами умов договору; саме первинні фінансові документи виступають підставою для формування фінансової та податкової звітності підприємства, а не навпаки.

Відповідно до статті 1 Закон України від 16 липня 1999 року № 996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: відомості про господарську операцію і підтвердження її реального (фактичного) здійснення. Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Разом з тим, відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з вимогами ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що кредитний договір від 09.08.2008 року укладений з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач подає до нотаріальної контори претензію кредитора 27 березня 2012 року, у зв`язку з тим, що право кредитора спадкодавця на пред`явлення вимог до спадкоємців виникло з моменту, коли він дізнався про смерть боржника та відкриття спадщини, тобто з 01.08.2011 року, то позивач мав право пред`явити свої вимоги до відповідача ОСОБА_2 до 01.02.2012 року. Позивач отримав відповідь з Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори 13 квітня 2012 року, однак звернувся з позовною заявою до суду тільки 06.12.2019 року, тобто через 7 років після спливу строку позовної давності.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором, яка складається у тому числі з 227,69 грн. - заборгованість за відсотками, 415,65 грн. - заборгованість з комісії, 6 166,53 грн. - заборгованість з пені, однак відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що банк подав претензію кредитора через 7 років після подачі претензії кредитора позивачем та отримання відповіді від Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори, яка датована 13 квітня 2012 року, а позивач звернувся з позовом до суду 06.12.2019 року, отже порушив строки спеціальної позовної давності звернення до суду за захистом своїх прав - що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Також, позивач пред`явив свої вимоги до ОСОБА_1 , який є рідним братом померлого ОСОБА_3 і після смерті брата спадщину не приймав, оскільки відноситься до кола спадкоємців другої черги за законом, а не першої, як передбачено статтею 1262 ЦК України, у другій черзі право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері, з таких підстав ОСОБА_1 є неналежним відповідачем.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 ; що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 є неналежним відповідачем; що судом не було перевірено інформацію про те, хто є власником квартири, де мешкав спадкодавець, не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги, оскільки підставою для відмови у задоволенні позовних вимог є пропуск позивачем строків позовної давності.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що відповідачі своєчасно не повідомили банк про смерть позичальника; що про смерть останнього Банк дізнався лише 10.06.2018 року після чого банк 26.07.2018 року звернувся до нотаріальної контори з претензією, не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги, оскільки зазначене спростовується матеріалами справи.

20.07.2011 року ОСОБА_2 надіслала поштою рекомендованим листом з повідомленням письмове звернення, в якому повідомила Позивача про смерть ОСОБА_3 , просила списати заборгованість за кредитним договором та додала до свого листа копію свідоцтва про смерть. (а.с.68,69).

05.08.2011 року Позивач надіслав ОСОБА_2 , письмову відповідь № 30.1.0.0/2-110729/934 про результати розгляду звернення, в якому наполягав на необхідності сплати заборгованості за кредитним договором № DZXRRX13870053 від 09.08.2008 року у розмірі 3046,47 грн. (а.с.70).

В матеріалах справи міститься лист від 27.03.2012 року вихідний № 0178 ПАТ КБ «ПриватБанк», в якому останній в порядку статті 1281 ЦК України направив претензію кредитора до першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори відносно боржника ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.104).

Тобто, банк був повідомлений про смерть позичальника набагато раніше ніж 10.06.2018 року.

Положення ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачають, що що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 77-79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішення.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку ПриватБанк залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова