Справа № 127/1339/20
Провадження № 22-ц/801/233/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Луценко Л. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 рокуСправа № 127/1339/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Берегового О.Ю., Ковальчука О. В.,

секретар судового засідання Куленко О. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Толстікова Олеся Миколаївна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , подану її представником адвокатом Шкварко Андрієм Володимировичем, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 листопада 2020 року, ухвалене у складі судді Луценка Л. В. у м. Вінниця, дата складення повного судового рішення відповідає даті його ухвалення,-

в с т а н о в и в :

20 січня 2020 року ОСОБА_1 подав позов до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Толстікової О. М. про стягнення авансового платежу за попереднім договором.

Позов мотивовано тим, що 10.12.2019 року між сторонами було укладено попередній договір про укладення у майбутньому договору купівлі-продажу квартири у м. Києві. На забезпечення виконання зазначеного договору ОСОБА_1 (сторона 2) як майбутній покупець передав відповідачу ОСОБА_2 як майбутньому продавцеві грошові кошти у розмірі 23 688 грн 50 коп. Пунктом 2.2. договору вказано, що своїми підписами під попереднім договором сторони підтверджують передачу авансу стороною 2 і відсутність будь-яких претензій фінансового характеру. Однак, договір купівлі-продажу квартири у м. Києві укладено не було з вини відповідача, оскільки вона не повідомила про арешт, який було накладено на квартиру на підставі ухвали Солом`янського районного суду м. Києва у кримінальній справі №760/14616/19, а також до обумовленого строку укладення основного договору подарувала квартиру іншій особі ОСОБА_3 . Позивач стверджував, що вони досягли згоди про повернення суми авансового платежу в разі неукладення договору з вини продавця, а тому просив стягнути з відповідача 47 377 грн 00 коп.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 листопада 2020 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 23 688 грн. 50 коп. Вирішено питання про розподіл судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення мотивовано тим, що договір купівлі-продажу квартири між сторонами у справі укладено не було, вони домовилися укласти такий договір в майбутньому на підставі попереднього договору від 10.12.2019 року. У зв`язку з чим передана відповідачу за попереднім договором грошова сума в розмірі 23 688, 50 грн. є авансом і не має забезпечувальної фугкції, не має підстав вважати цю суму завдатком в розумінні ст. 570-571 ЦК України, а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача суму сплаченого авансу.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_2 , діючи через свого представника адвоката Шкварко А. В., подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 листопада 2020 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Основні доводи апеляційної скарги полягають у тому, що заявник стверджує, що саме позивач відмовився від підписання основного договору, у зв`язку з чим вона подарувала квартиру своїй матері ОСОБА_3 . Вважає, що вона виконала умови попереднього договору. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 листопада 2020 року в частині відмови в задоволенні позову не оскаржується

19 січня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , в якому позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, посилаючись на порушення відповідачем умов попереднього договору.

01 лютого 2020 року до апеляційного суду надійшла заяві від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Толстікової О. М. про розгляд справи без її участі.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

По справі встановлено та не заперечується сторонами.

1)10 грудня 2019 року між сторонами укладено попередній договір, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толстіковою О.М. та зареєстровано у реєстрі за №5080 (а.с.6-7);

2)В зазначеному вище договорі передбачено, що:

-Відповідно до п.1.1. вказаного договору сторони зобов`язувалися у строк не пізніше 27 грудня 2019 року укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 на умовах, установлених попереднім договором, де позивач ОСОБА_1 мав виступити покупцем (сторона 2), а відповідач ОСОБА_2 продавцем (сторона 1).

-На підтвердження зобов`язання, встановленого цим договором і на забезпечення його виконання, сторона 2 видає стороні 1 в рахунок належних з неї за основним договором платежів аванс у розмірі 23 688 гривень 50 копійок (п.2.1. договору).

-Своїми підписами під попереднім договором сторони підтвердили передачу авансу стороною 2 і відсутність будь-яких претензій фінансового характеру у відповідності до п. п. 2.2 зазначеного договору.

- Права та взаємні зобов`язання сторін, щодо авансу у розмірі 23 688 гривень 50 копійок у разі їх порушення визначені у пунктах 3.1.1., 3.1.2, 3.2.2 договору.

3)відповідно до договору дарування від 21.12.2019, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Миргородською Н.Г. та зареєстрованого у реєстрі за №2471, квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_3 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.12.2019 року (а.с.12-13);

4)Сторонами не заперечується та у матеріалах справи відсутні будь які докази направлення сторонами одна одній письмових пропозицій щодо укладення договору, проектів такого договору, листів тощо.

Між сторонами виник спір стосовно повернення коштів, внесених за попереднім договором в зв`язку з ухиленням продавця від його виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором (ч. 1, 4 ст. 635 ЦК України).

Як вірно встановлено судом першої інстанції укладений між позивачем та відповідачем договір від 10.12.2019 року відповідає вимогам законодавства щодо попереднього договору, у ньому міститься волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору. В якому міститься вимога про укладення у строк не пізніше 27.12.2019 року договору купівлі-продажу квартири. Однак основний договір купівлі-продажу, щодо якого укладався попередній договір від 10.12.2019, між сторонами укладено не було. А відповідач всупереч умовам вказаного договору 21.12.2019 року подарувала квартиру ОСОБА_3 (а. с.12-13).

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Отже, ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.

Аванс це спосіб платежу, він не має забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку не виконання зобов`язання.

З огляду на викладене, встановивши, що у передбачений попереднім договором строк, тобто до 27 грудня 2019 року (п. п. 1.1 Договору на а. с. 6), сторони не уклали договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна, натомість відповідач ОСОБА_2 до настання обумовленої дати тобто 21.12.2019 року подарувала квартиру іншій особі.

Отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що платіж, переданий ОСОБА_1 ОСОБА_2 за попереднім договором, є авансом та підлягає поверненню власникові в розмірі 23 688, 50 грн.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження 14-727цс19).

Частиною третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі заявника на те, що саме позивач відмовився від виконання взятих на себе зобов`язань, апеляційний суд відхиляє, оскільки у матеріалах справи відсутні докази такої відмови, натомість укладення ОСОБА_2 21.12.2019 року договору дарування квартири, що була об`єктом попереднього договору, до закінчення обумовленого в попередньому договір терміну, однозначно свідчить про порушення умов попереднього договору саме з її боку.

Виходячи з викладеного вище, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків місцевого суду.

Отже, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає до задоволення, судові витрати, понесені ОСОБА_2 у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, слід залишити за нею (п. 6 ч. 1 ст. 382, ст. 141 ЦПК України).

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану її представником адвокатом Шкварко Андрієм Володимировичем, залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 листопада 2020 року залишити без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції залишити за сторонами.

Відновити дію рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 листопада 2020 року

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. Ю. Береговий

О. В. Ковальчук