Справа № 156/688/19 Головуючий у 1 інстанції: Федечко М. О.
Провадження № 22-ц/802/787/21 Категорія: 8 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Концевич Я.О.,

позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну часток у праві спільної часткової власності на будинок, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 30 березня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про зміну часток у праві спільної часткової власності на будинок.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29 липня 1997 року ОСОБА_4 набула за договором довічного утримання від ОСОБА_5 37/100 частин житлового будинку, що в АДРЕСА_1 загальною площею 38,9 м.кв. У договорі довічного утримання вказані набуті приміщення, а саме, комора площею 6,3 м.кв.; кімната 1-3 площею 12,5 м.кв. та кімната 1-4 площею 20,1 м.кв. Оскільки відповідно до технічної характеристики будинку, загальна площа будинку станом на 29 липня 1997 року становила 87,9 м.кв., то у договорі довічного утримання допущена математична помилка в частині розміру відчужуваної площі, яка реально становила не 37 %, а 44,25 % загальної площі будинку. На момент укладення договору довічного утримання, будинок належав ОСОБА_5 на підставі свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок, виданого виконкомом Іваничівської районної ради народних депутатів від 30 листопада 1987 року згідно рішення виконкому за № 231 від 24 листопада 1987 року і зареєстроване у Волинському обласному бюро технічної інвентаризації 1987 року за реєстровим номером 496.

Після здійснення реконструкції житлового будинку у 2003 році проведеної за власний рахунок ОСОБА_4 , загальна площа будинку збільшилася до 102,7 кв.м. та була узаконена, що підтверджується технічним паспортом від 27 жовтня 2004 року. Стверджує, що відповідач не заперечувала проти здійсненої добудови. Таким чином, частка ОСОБА_4 станом на 2004 рік становила 52,29 % від загальної площі будинку.

Деталізація розрахунків площі згідно технічного паспорту 2004 року, які перебували у власності ОСОБА_4 : приміщення 1-2 = 9,1 м.кв.; приміщення 1-3 = 3,8 м.кв.; приміщення 1-4 = 5,1 м.кв.; приміщення 1-6 = 12,5 м.кв.; приміщення 1-8 =20,1 м.кв.; приміщення 1-1= 3,1 м.кв., що становить різницю між існуючим станом 9,0 м.кв. та станом приміщення до проведеної реконструкції 5,9 м.кв. Разом розмір площі приміщень належних ОСОБА_4 становив 53,7 м.кв. Загальна площа будинку 102,7 м.кв. 100 відсотків, площа 53,7 м.кв. 52,29 %.

Вважає, що збільшення частки співвласника у праві спільної часткової власності можливе лише за сукупності певних умов, а саме, в тому разі, якщо один із співвласників зробив поліпшення майна власним коштом, такі поліпшення не можна відокремити і вони зроблені за згодою всіх співвласників. Він є власником приміщень, які перейшли йому у власність за договором дарування укладеним між ним та ОСОБА_4 14 серпня 2004 року.

На підставі викладеного просить, змінити розмір часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 102,7 м.кв. встановивши, що частка його власності у розмірі 53,7 м.кв. становить 52,29 % або 5229/10000 частин.

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 30 березня 2021 року в задоволені позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким його позов задовольнити, з підстав неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи.

Заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Відмовляючи в задоволені позву суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи не здобуто доказів, що частка ОСОБА_1 в житловому будинку у зв`язку з укладенням договору дарування збільшилась та становить 52,29 % або 5229/10000 частин, а тому відсутні правові підстави для зміни розміру часток у праві спільної часткової власності у житловому будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

З такими висновками місцевого суду колегія суддів погоджується, вважає їх обґрунтованими і такими, що узгоджуються з нормами матеріального права та встановленими обставинами.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з свідоцтвом про право власності, яке зареєстроване в реєстрі, подружжю ОСОБА_5 та ОСОБА_3 належало по 1/2 частині житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 . Житловий будинок цегляний, житловою площею 56,8 кв.м. До будинку відносяться такі господарські, побутові будівлі та споруди: літня кухня В-1, гараж б1, хлів б, погріб з шийкою В-І, вбиральня Г, колодязь-К, огорожа І-2.

29 липня 1997 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладений договір довічного утримання, за змістом якого ОСОБА_5 передав у власність ОСОБА_4 належні йому на праві особистої власності 37/100 частин житлового будинку з такою самою частиною господарських будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 . 37/100 частин будинку становить: комора 1-2 площею 6,3 м.кв.; кімната 1-3 площею 12,5 кв.м.; кімната 1-2 площею 20 кв.м.; 1/2 колодязя; 1/2 огорожі; гараж Б. Того ж дня, ОСОБА_5 подарував своїй дружині ОСОБА_3 13/100 частин в житловому будинку, що знаходиться за вказаною адресою. Кімната 1-5 площею 18,2 кв.м., коридор 1-8 площею 4,2 м.кв. становить 13/100 частин житлового будинку з такою ж самою частиною господарських будівель. Договір дарування та договір довічного утримання посвідчені державним нотаріусом Іваничівської державної нотаріальної контори Кононенко Л.С. (аркуші інвентаризаційної справи 37-38).

Згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 4157240 від 15 липня 2004 року на праві власності ОСОБА_4 належить частка в розмірі 37/100 частини, а ОСОБА_3 - 63/100 частини житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 (аркуш інвентаризаційної справи 52).

З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 04 серпня 2015 року, загальна площа житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 становить 87,9 кв.м., житлова площа 50,8 кв.м. розміри часток ОСОБА_3 вказані -1/2 та 13/100 частин. (а.с.84-85).

14 серпня 2004 року ОСОБА_4 на підставі договору дарування житлового будинку подарувала позивачу ОСОБА_1 37/100 частини житлового будинку з такою ж самою частиною побутових будівель та спору, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Відповідно до договору дарування 37/100 частки житлового будинку позначені на плані літерою А 1 становить кімната 1-6, (по старому 1-3), площею 12,5 м.кв., кімната 1-8 (по старому 1-4) площею 20, 1 м.кв., кухня 1-2 площею 9, 1 кв.м.; кладова 1-3 площею 3,8 м.кв.; кладова 1-4 площею 5.1 м.кв.; коридор 1-1 площею 9 м.кв.у загальному користуванні; коридор 1-5 площею 4,2 м.кв. у спільному користуванні, а також надвірні будівлі та споруди, а саме, 1/2 гараж прибурівка; 1/2 колодязя; 1/2 огорожі. 37/100 частини житлового будинку з такою ж самою частиною будівель і споруд має наступні характеристики: будинок цегляний. Загальна площа будинку становить 102,7 м.кв. Житлова площа будинку становить 66,1 м.кв. позначений на плані літерою А-1. (аркуш інвентаризаційної справи 54).

Договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Іваничівського районного нотаріального округу Волинської області Л.П. Башинською та зареєстрований в реєстрі за № 1100. Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5253978 від 31.10.2004 року ОСОБА_1 на підставі вказаного договору дарування належить 37/100 частки житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 (аркуш інвентаризаційної справи 56).

Відповідно до копії технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1 приватного житлового фонду від 05 листопада 1998 року, загальна площа житлового будинку становить 87,9 кв.м., та власниками вказані ОСОБА_6 , які належить 37/100 частки, та ОСОБА_3 , якій належить 63/100 частки в житловому будинку, що знаходиться за вказаною адресою.

З копії технічного паспорту від 27 жовтня 2004 року слідує, що власниками житлового будинку є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яким належить: ОСОБА_7 37/100 частин, а ОСОБА_3 63/100 частин житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальна площа житлового будинку становить 102,7 кв.м. (а.с.7-16).

Звертаючись до суду, позивач визначив правовими підставами заявленого позову норми ст. 357 ЦК України, щодо права на збільшення розміру частки в праві часткової власності внаслідок здійснення добудови до своє частки.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Права власника житлового будинку визначені статтею 383 ЦК України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання та проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

У відповідності зі ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

При розгляді спорів між учасниками спільної часткової власності на жилий будинок про зміну часток суди повинні враховувати, що такі вимоги можуть бути задоволені, якщо учасник спільної власності збільшить в ньому за свій рахунок площу будинку (жилих і підсобних його приміщень) шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної з дозволу виконкому місцевої Ради і за згодою решти учасників спільної власності.

Спорудження господарських будівель (сараїв, гаражів тощо) не є підставою для збільшення встановленого раніше розміру частки в праві власності на будинок.

Отже, при здійсненні перебудов житлового будинку, позовні вимоги про перерозподіл часток співвласників у праві спільної частково власності про що відсутня згода кожного із таких співвласників, не можуть бути задоволені.

Відповідні правові висновки викладені в Постанові Верховного суду від 14 квітня 2020 року в справі № 457/238/18 (провадження № 61-2404св20)

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили, що ОСОБА_4 при реконструкції у 2003 році спірного житлового будинку отримувалась на це згода у ОСОБА_3 .

Ототожнення апелянтом надання ОСОБА_3 нотаріально посвідченої заяви про обізнаність щодо відчуження ОСОБА_1 частки житлового будинку в АДРЕСА_1 (а.с. 103) зі згодою на добудову( переобладнання) будинку є безпідставними та не ґрунтуються на положеннях Закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників.

Аналізуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 відповідно до договору дарування від 14 серпня 2004 року набув у власність саме 37/100 частин житлового будинку з такою ж самою частиною будівель та споруд в АДРЕСА_1 з конкретно визначеними приміщеннями, а саме: кімната 1-6, (по старому 1-3), площею 12,5 м.кв., кімната 1-8 (по старому 1-4) площею 20, 1 м.кв., кухня 1-2 площею 9, 1 кв.м.; кладова 1-3 площею 3,8 м.кв.; кладова 1-4 площею 5.1 м.кв.; коридор 1-1 площею 9 м.кв.. У загальному користуванні; коридор 1-5 площею 4,2 м.кв. у спільному користуванні, а також надвірні будівлі та споруди, а саме, 1/2 гараж прибурівка; 1/2 колодязя; 1/2 огорожі.

Перехід до ОСОБА_1 на праві власності визначених договором дарування від 14.08.2004 року конкретних приміщень в будинковолодінні по АДРЕСА_1 підтверджені відповідними правовстановлюючими документами, матеріалами інвентаризаційної справи та визнавались іншим співвласником часткової власності ОСОБА_3 про що свідчить особисто подана нею заява приватному нотаріусу під час посвідчення даного договору.

Таким чином здійснивши без згоди іншого співвласника добудову (перебудову) житлового будинку по АДРЕСА_1 , не порушивши при цьому права та законні інтереси іншого співвласника ( ОСОБА_3 ) ОСОБА_4 набула у власність збудовані приміщення, однак при цьому її частка у спільній частковій власності не збільшилась. Відповідно до позивача ОСОБА_1 перейшли усі права попереднього власника.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд ( ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені ( ч. 1 ст. 320 ЦК України).

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 , отримавши у власність нерухоме майно визначене договором дарування має усі правомочності власника щодо нього, однак його частка у спільній частковій власності не може бути збільшена.

З врахуванням викладеного суд першої інстанції правомірно та обґрунтовано констатував про відсутність підстав для задоволення позову.

Висновки суду ґрунтуються на повно і всебічно з`ясованих обставинах справи, перевірених належними доказами, на які є покликання в рішенні суду і яким суд дав правильну юридичну оцінку.

Доводи апеляційної скарги про підставність позовних вимог є власним тлумаченням встановлених обставин справи, були предметом дослідження суду першої інстанції і їм суд в сукупності з іншими доказами по справі дав правильну юридичну оцінку.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність ухваленого рішення не впливають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування.

Керуючись ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 30 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: