Справа № 315/1412/20
Номер провадження № 2/315/39/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2021 року м. Гуляйполе

Гуляйпільський районний суд Запорізької області у складі:

головуючої судді Романько О.О.

за участю секретаря судового засідання Денисенко Є.І.

представника позивача Коняшина А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Гуляйполе Запорізької області цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

29.09.2020 року до суду надійшла позовна заява АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

07.10.2020 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

В позові зазначили, що відповідно до укладеного договору № б/н від 12.09.2012 року відповідачу було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 34000 грн.

14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (ПАТ КБ «Приватбанк») на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (АТ КБ «Приватбанк»).

Далі в позові зазначив, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, згідно доданих до позовної заяви копій Витягу з «Умов та правил надання банківських послуг» та Витягу з «Тарифів Банку».

Як слідує з позову, відповідач ознайомлений із Умовами та Правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується його підписом у заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому вигляді.

АТ КБ «Приватбанк» вважає, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі.

У порушення умов договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «Приватбанк».

Таким чином, позивач зазначає, що він свої зобов`язання за договором виконав, тоді як відповідач у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором станом на 07.09.2020 року має заборгованість в розмірі 53170,01 грн., з яких: 36716,56 грн. заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту та 36716,56 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 16453,45 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК; 0,00 грн. нарахована пеня; 0,00 грн. нараховано комісії.

Свої вимоги позивач обґрунтовує ст.ст. 509, 525, 526, 527, 530, ч.1 ст.598, 599, 610, ч.2 ст.615, 629, 1050, 1054 ЦК України.

Прохають суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 12.09.2012 року станом на 07.09.2020 року в сумі 53170,01 грн. та судові витрати у розмірі 2102 грн. судовий збір.

17.12.2020 року до суду звернувся відповідач з відзивом на позов, в якому посилався на те, що він не заперечує той факт, що отримав у АТ КБ «ПриватБанк» банківську картку, однак, анкету-заяву заповнював працівник банку і сам вписував необхідну інформацію. В анкеті-заяві відсутня інформація про те, в якій же сумі встановлений кредитний ліміт, і чи встановлений він взагалі. Разом з тим до позовної заяви не додано документів, які б підтверджували факт встановлення кредитного ліміту. Вважає, що розмір заборгованості є завищеним. Так, прохають стягнути 53170,01 грн.: заборгованість за тілом кредиту 36 716,56 грн.; заборгованість за простроченим тілом кредиту 36716,56 грн.; заборгованість за простроченими відсотками 16453,45 грн.

З наданого розрахунку він здійснював останній платіж по кредитній картці - 13.12.2017 року. Вказані обставини підтверджуються випискою по рахунку клієнта наданою до позову від 09.09.2020 року, з якої безпосередньо вбачається, що він здійснював останній платіж по кредитній картці - 13.12.2017 року «Продукти АТБ», а з 13.12.2017 року він не здійснював жодного платежу, передбаченого договором, та взагалі не користувалася кредитною картою.

Відповідно до наказу ПАТ КБ «ПриватБанк» №906 СП 2014-6915682 від 18 серпня 2014 року з 01 вересня 2014 року були встановлені тарифи по карті «Універсальна»: з 01 вересня 2014 року розмір процентів за користування кредитом становив 34.80 % на рік, з 1 квітня 2015 року 43.20 % на рік. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 13.12.2017 року він мав виплачувати банку проценти за користування кредитом з розрахунку 34,80 % річних. Відповідно до пункту 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг, що затверджені наказом від 01 березня 2015 року, банк має право здійснювати зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк зобов`язаний не менше як за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку відповідно до п.1.1.3.1.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду із змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Пунктом 1.1.3.1 встановлені обов`язки банку. Підпунктом 1.1.3.1.9 встановлений обов`язок банку: не рідше одного разу на місяць способом, зазначеним у заяві, надавати власнику виписки про стан картрахунків і про здійснені за минулий місяць операції по картрахункам.

Він про зміни тарифів по карті «Універсальна» не повідомлявся. В матеріалах справи відсутні будь-які докази виконання банком своїх зобов`язань за кредитним договором щодо повідомлення клієнта про зміну тарифів. Таким чином, банк не мав права нараховувати проценти за підвищеними процентними ставками та розмір процентів повинен бути обрахованим виходячи зі ставки, що мала, місце на час припинення відповідачем виконання умов кредитного договору, тобто з 34,80 % річних. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що банком нараховувались проценти на поточну заборгованість за процентними ставками - 34,80 % річних, 43,20 % річних, та за аналогічними процентними ставками нараховувались проценти на прострочену заборгованість. Також вбачається, що банком окремо нараховувались проценти за «відсотки за використання кредитного ліміту» та проценти «відсотки за прострочений кредит». Цивільним законодавством визначено два види процентів, які можуть стягуватися з боржника: проценти за користування чужими грошовими коштами (ч.1 ст.536, ч.1 ст.1048, ч.1 ст.1054 ЦК України); проценти у зв`язку з простроченням сплати боргу (ч.2 ст.625, ч.1 ст.1050 ЦК України).

Розмір процентів за користування кредитом має становити: (2000 грн. х 34,80% : 360 днів х 1330 днів) = 2571,33 грн. (2000,00 грн. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту (кредитний ліміт); 34,80 % - процентна ставка за користування кредитом 360 днів - кількість днів в році, 1330 днів - кількість днів користування кредитними коштами (з 23.04.2014 року по 13.12.2017 року).

Також, прохає суд звернути увагу на те, що тіло кредиту-кредитний ліміт - 2000 грн., а не як зазначено у позові 36716,56 грн.

Прохає суд застосувати до вимог позивача позовну давність, оскільки, АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом 09 вересня 2020 року, а не на час порушення ним кредитних вимог, так як в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, які б підтверджували, що саме ці умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Крім того, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

Прохав частково задовольнити позов у розмірі 2571,33 грн. та застосувати позовну давність щодо вимог позивача (а.с.85-89).

18.01.2021 року до суду звернувся представник позивача ОСОБА_2 з відповіддю на відзив, в якій посилалася на те, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено, що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання. Підписавши заяву Банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати Умови та Правила надання банківських послуг. Отже, враховуючи вищевикладене, заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку, складають Договір про надання банківських послуг. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі.

На підставі поданої Заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку, складають Договір про надання банківських послуг Відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 - ключем до карткового рахунку є пластикова Картка, яку отримав відповідач та мобільний телефон, який вказав відповідач в заяві. Таким чином Банк забезпечив Позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою Карти та фінансового телефону, на який приходить пароль.

Необхідно відзначити, що виконання Позичальником умов кредитного договору засвідчує волю до настання відповідних правових наслідків передбачених кредитним договором. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 8 років. Позичальник в Банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості може слугувати розрахунок заборгованості, виписка по рахунку.

Зауважили, що ЗУ «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини. Так, вищевказаний Закон визначає поняття споживчого кредиту, а саме споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем споживачеві на придбання продукції. В даному ж випадку грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Тобто відповідач неправомірно посилається на вищевказаний Закон. Крім того, в Анкеті-Заяві зазначено: «Я ознайомився і згоден з Умовами та правилами. Своїм підписом я підтверджую факт отримання повної інформації про умови кредитування в Приватбанку». Таким чином, підписавши Анкету-Заяву відповідач підтвердив, що він був ознайомлений з умовами кредитування та погодився з ними, що засвідчив власним підписом. Погашаючи заборгованість по кредиту Відповідач прийняв умови договору та погодився з ними.

Щодо ознайомлення відповідача з умовами та правилами надання банківських послуг: позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 12.09.2012 року, з якої вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе, також з копії анкети-заяви вбачається, що ОСОБА_1 висловив згоду про укладення договору та виявив бажання оформити на своє ім`я Кредитку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та особистим підписом засвідчив, що «Я згоден з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді. Я зобов`язуюся виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку». Актуальність та правдивість внесених до анкети-заяви даних підтверджується особистим підписом відповідача. Також до матеріалів позовної заяви долучено Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», з якої вбачається, що на момент оформлення кредиту Банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 30% на рік, вказано розміри комісій та штрафів, розмір щомісячного платежу тощо. Тобто, сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору. Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг, а тому Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг.

З наданої суду виписки з карткового рахунку прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку, а тому є належним та допустимим доказом.

Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Враховуючи норми закону та докази, що містяться в матеріалах справи, можна дійти висновку, що правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту: в заяві-анкеті клієнта зазначено початкову суму кредитного ліміту, однак, умовами договору визначено, що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Згідно Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів для погашення заборгованості по кредитним картам для клієнтів передбачений пільговий період, що діє за умови погашення боргу до 25 числа наступного місяця з дати виникнення заборгованості. У разі не погашення заборгованості на протязі пільгового періоду за користування Кредитом і Овердрафтом Банк нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360/365 календарних днів на рік. Строк та порядок погашення кредиту здійснюється шляхом внесення щомісячних мінімальних обов`язкових платежів. Розмір та строки внесення щомісячних мінімальних обов`язкових платежів зазначені в Тарифах, а саме: - розмір щомісячного мінімального платежу складає 7% (з 02.04.2014 року Наказом СП-2014-6635230 від 02.04.2014 року розмір платежу було зменшено до 5%) від суми заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше решти заборгованості; - строк внесення щомісячного платежу до 25 числа місяця наступного за звітним. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою. У разі виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн. Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати Мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання Клієнта вважаються простроченими.

Щодо порядку нарахування відсотків на заборгованість за кредитом: розрахунок нарахування відсотків з урахуванням коефіцієнта на тіло/прострочене тіло кредиту за період. Нарахування за відповідною ставкою проводиться на максимальний залишок відповідної заборгованості по тілу/простроченому тілу кредиту за період (наприклад: 4600,35*2,5%*2*12/365*1*=7,56, де: 4600,35 - складова заборгованості; 2,5 - % ставка в міс.; 2 - коефіцієнт; 12 - кількість місяців у році; 365 - базис (кількість днів у році); 1 - кількість днів (перед множенням на кількість днів проводитися математичне округлення).

Щодо зміни процентної ставки: під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 30 % на рік, далі процентна ставка була змінена, що підтверджується наказами банку. Необхідно зазначити, що підвищення процентної ставки відбулося тільки за витратами з певної дати (дата зазначається в наказі), що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій процентній ставці, що являється суттєвою перевагою для клієнта і не порушує його право на незмінність процентної ставки по уже наявній кредитній заборгованості. Зазначені зміни повністю узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг. Таким чином, розмір процентної ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку.

Стосовно надання підтверджень відправлення повідомлень про зміну розміру відсоткової ставки: в Банку діє електронний документообіг та вказані відомості зберігаються в архіві не більше трьох років. Таким чином, надати підтвердження відправлення повідомлень не вбачається можливим.

Щодо строку позовної давності: звертає увагу суду, що даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загальноприйнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях ануїтет, тощо. Відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 07/22 року. Позивач же звернувся до суду з позовом 24.09.2020 року - до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим, вважають, що обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду.

Прохають задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.114-120).

01.02.2021 року до суду звернувся відповідач з запереченнями на відповідь на відзив, в яких посилався на те, що позивач не надав суду жодних доказів того, що він заборгував позивачу грошові кошти зазначені в позовній заяві. Позивачем на підтвердження начебто його боргу до суду подані: Розрахунок заборгованості, копія анкети позичальника, умови та правила надання банківських послуг, правила користування платіжною карткою, виписка за період з 12.10.2015 року по 12.05.2020 року - однак вказані документи не можуть підтверджувати факт існування боргу перед позивачем. Вважає, що розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування боргу оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших фінансових операцій. Він не погоджується з сумами зазначеними в розрахунку та вважає їх надуманими.

Так, Анкета позичальника не може підтверджувати існування боргу оскільки вона є лише пропозицією укласти договір (офертою) в розумінні Цивільного кодексу України і для укладення договору обов`язковим елементом процедури такого укладення є прийняття цієї пропозиції (акцепт), відсутність якого підтверджується матеріалами справи, що свідчить про не існування договору між сторонами. Додатково зазначили, що в анкеті відсутні будь-які умови, які є істотними для кредитного зобов`язання: в анкеті відрізняється сума грошових коштів від тієї, яку зазначає позивач в позові, відсутня умова про надання позивачем тієї чи іншої суми, відсутня умова про обов`язок повернення тієї чи іншої суми, відсутній строк надання грошових коштів позивачем та строк повернення цих коштів ним, відсутні будь-які посилання на картку, з якої він міг отримувати грошові кошти, відсутня умова про отримання ним цієї картки.

На думку відповідача, Умови та правила надання банківських послуг, а також правила користування платіжною карткою не можуть підтверджувати факт існування боргу, оскільки в цих документах немає жодного посилання на нього, а також вони не підписані ним, що свідчить про те, що вони на нього не розповсюджуються. Виписка за період з 12.10.2015 року по 12.05.2020 року не може підтверджувати факт існування боргу, оскільки в ній не зазначено інформацію про те, по якій саме картці і по якому саме рахунку ця виписка. Також в матеріалах справи немає жодного доказу, який би підтверджував ту обставину, що він отримував якусь картку або йому був відкритий рахунок. Також, прохає суд звернути увагу на те, що тіло кредиту кредитний ліміт - 2000 грн., а не як зазначено позивачем у позові 36716,56 грн., крім того, кредитний ліміт був наданий 12.09.2012 року. Фотокартка не може підтверджувати факт існування боргу, оскільки на ній не можна визначити її номер, а також в матеріалах справи відсутня будь-яка доказова база того, що ця картка є кредитною і неможливо визначити з фотокартки, яка сума грошових коштів надавалася за нею і чи вона взагалі надавалася.

Вважає, що всі доводи позивача, які містяться в позовній заяві є надуманими, а сама позовна заява є необґрунтованою. Прохає позов залишити без задоволення та застосувати позовну давність (а.с.104-106).

26.02.2021 року до суду звернувся представник позивача ОСОБА_2 з поясненнями, в яких додатково посилалася на те, що в заяві-анкеті зазначено початкову суму кредитного ліміту, однак, умовами договору визначено, що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Додатково повідомляють, що встановлення певної суми кредитного ліміту не є фінансовою операцією, що вимагає документального підтвердження. Відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту - як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ПІН-коду або підписанням чека, саме в цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальникові. При проведенні претензійно-позовних заходів ключову роль відіграє заборгованість клієнта (сума фактично отриманих коштів та нарахована плата за користування ними), а не сума стартового кредитного ліміту по карті. Тому належним доказом зняття коштів з карткового рахунку клієнта є виписка.

Зазначають, що видача кредиту здійснюється шляхом встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок. Кредитною лінією відповідач активно користувався, а тому виникнення кредитних зобов`язань має діючий характер. Зміна тіла кредиту безпосередньо пов`язана з продовженням відповідачем користуватися картою, що і спричинило зміну розміру тіла кредиту.

Стосовно отримання кредитної картки та користування кредитними коштами: банком надано до суду фото Клієнта з карткою та виписку по картрахунку, які є підтвердженням, що відповідачу було видано платіжну картку та відкрито картрахунок, на який встановлено кредитний ліміт та чітко прослідковується, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Звертають увагу суду, що кредитні карти мають характерні зовнішні особливості, а саме зображення « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що чітко можна побачити на долученим до матеріалів справи фото. Це є підтвердженням того, що відповідач отримав саме кредитну карту та користувався кредитними коштами.

Стосовно наданого банком розрахунку заборгованості: зауважують, що розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу, тому було надано виписку по рахунку. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів від 12.04.12 року №578/5, згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. Із виписки вбачається, що Відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. Прохають задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.141-146).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що відповідач звернувся до банку ще 22.05.2009 року, але старт саме кредитного рахунку рахується з 23.04.2014 року, що відображено у виписці. Тарифів та Умов підписаних відповідачем станом на 2012 рік немає. Але враховуючи те, що останній активно користувався коштами, позивач вважає, що він сприйняв всі умови кредитування, зокрема і збільшену відсоткову ставку. Також є підписані Умови та Тарифи станом на 26.09.2018 року. Порушення договору сталося з 01.10.2018 року. Підпису відповідача при зміні відсоткової ставки немає. Банк самостійно збільшував відсотки. Розрахунок складено за ставкою 42 %. 29.11.2017 року було збільшено кредитний ліміт до 34 000 грн.. Також нараховувалася комісія за користування кредитною картою в розмірі 20 грн. Щодо такої комісії підписів відповідача наразі немає. Остання картка була видана відповідачу як інструмент доступу до рахунку 26.09.2018 року і її строк дії визначено до 07/22 року. Картка є дійсною, знаходиться у відповідача, але кредитний ліміт на ній обнулено 18.01.2019 року та остання є заблокованою. Останній раз відповідач повертався до графіку платежів 31.10.2019 року, коли ним було сплачено 900 грн., після цього він до графіку вже не повертався. Затим було ще два платежі, останній який він здійснив 26.02.2020 року на суму 600 грн. Сума заборгованості була визначена станом на 12.05.2020 року в розмірі 53 170,01 грн. і більше не змінювалася. Тому, вважає, що банком не пропущено строків звернення з позовом до суду і позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, 24.03.2021 року надав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.151), подав відзив на позов (а.с.85-89) та заперечення на відповідь на відзив (а.с.104-106), прохав відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, вивчивши матеріали справи, надавши їм оцінку, вважає, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В статті 15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Крім того, згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За змістом ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд вивчивши матеріали справи прийшов до таких висновків.

При вирішенні справи суд керується наступним.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

З матеріалів справи вбачається, що 12.09.2012 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.15). При цьому в заяві зазначено, що відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується його підписом у заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому вигляді (а.с.15).

На підтвердження укладення даного кредитного договору позивач додав до позовної заяви Довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с.13), Довідку про видані кредитні карки (а.с.14) та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які відповідачем не підписані (а.с.16). Також, з пояснень представника позивача в судовому засіданні було встановлено, що станом на зазначену дату Умов та Правил, а також і Тарифів, які б були застережені підписом відповідача станом на 12.09.2012 року немає, а є більш пізніші, зокрема станом на 26.09.2018 року.

Згідно розрахунку заборгованості за вказаним договором та виходячи з позовних вимог, АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість станом на 07.09.2020 року в розмірі 53170,01 грн., з яких: 36716,56 грн. заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту та 36716,56 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 16453,45 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК; 0,00 грн. нарахована пеня; 0,00 грн. нараховано комісії (а.с.5-12).

До позову долучено виписку з банківського рахунку відповідача, яка є доказом у справі, оскільки має статус первинного документа, згідно Переліку типових документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 року № 578/5 (а.с.52-59).

Факту переказу банком кредитних коштів на картковий рахунок і факту користування банківськими коштами відповідачем не спростовано. Навпаки, у відзиві на позов вказані обставини останнім не заперечуються.

За таких обставин суд, дійшов висновку про наявність укладеного між сторонами кредитного договору № б/н від 12.09.2012 року та обов`язку відповідача повернути кошти, які фактично отримані ним та використані.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 36716,56 грн. суд зазначає наступне:

Відповідно довідки, наданої позивачем, відповідачу були надані три кредитні картки: № НОМЕР_1 , дата відкриття 23.04.2014 року, термін дії 02/18; № НОМЕР_2 , дата відкриття 05.10.2015 року, термін дії 10/18 та № НОМЕР_3 , дата відкриття 26.09.2018 року, термін дії 07/22.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що відповідачем було отримано кредитних коштів на суму 53977,72 грн., а внесено на погашення заборгованості за кредитом 70706,86 грн., різниця складає 16729,14 грн.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що за проведеними судом підрахунками, відповідачем повністю погашено суму заборгованості за тілом кредиту.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками в сумі 16453,45 грн. суд зазначає наступне.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, прохав у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути відсотки за несвоєчасну сплату кредиту.

Так, в анкеті-заяві позичальника від 12.09.2012 року, яка підписана сторонами, відсутні умови договору про встановлення розміру відсотків за користування кредитними коштами. Будь-яких комісій за вказаними правовідносинами немає.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати прострочених відсотків, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Представником позивача не було надано суду довідки з підписом відповідача ОСОБА_1 про ознайомлення останнього саме з Тарифами і Умовами та Правилами надання банківських послуг, які були додатком до цього позову та, у тому числі, в частині розміру відсотків.

При цьому суд вважає, що позивач був зобов`язаний відповідно до ч.2 ст.83 ЦПК України надати наявні у нього докази щодо підписання довідки про Тарифи, Умови та Правила відповідачем під час звернення з позовом до суду, або також згідно ч.4 даної норми зазначити про наявні перешкоди в цьому.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Також суд наголошує на такому. Так, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до ч.4 ст.42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з ч.1 ст.1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність що передбачено у п.3,6 ч.1 ст.3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У ч.1,3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно з п.22 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні по справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 року №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Окремо слід зазначити, що позивачем до позовної заяви додано клопотання про огляд веб-сайту в якому позивач просить здійснити огляд та фіксування змісту розділу 2.1 Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «Приватбанк» за посиланням https://privatbank.ua/terms та доступні за наступним шляхом: «Архів договорів», перейти за посиланням «більше», обрати сторінку №7, повний текст за посиланням «Повний договір (актуальний на 01.09.2012 р.)», розділ 2.1 знаходиться на сторінках 32-48 повного договору.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.85 ЦПК України письмові, речові та електронні докази, які не можна доставити до суду, оглядаються за їх місцезнаходженням.

Відповідно до ч.7 ст.85 ЦПК України суд за заявою учасника справи чи з власної ініціативи може оглянути веб-сайт (сторінку), інші місця збереження даних в мережі Інтернет з метою встановлення та фіксування їх змісту. У разі необхідності для проведення такого огляду суд може залучити спеціаліста.

В клопотанні про огляд веб-сайту представник позивача зазначає, що такий огляд надасть змогу підтвердити дійсність відповідної копії редакції Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» на час укладення кредитного договору, тобто станом 12.09.2012 року.

Огляд веб-сайту може бути проведений для фіксації лише тих даних, які можуть бути доказами у відповідній цивільній справі. Сам по собі огляд веб-сайту за своєю суттю є фіксацією на час такого огляду певного стану речей, відповідної інформації тощо.

Отже, огляд веб-сайту не зможе спростувати чи підтвердити наявність станом на 12.09.2012 року тієї чи іншої редакції Умов та Правил надання банківських послуг.

Враховуючи викладене, огляд веб-сайту не зможе довести обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивача, зокрема такий огляд не змінить тих обставин, що Умови та Правила неодноразово могли змінюватися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин, а саме 12.09.2012 року до моменту звернення до суду із вказаним позовом. Також, огляд веб-сайту не змінить і тих обставин, що вони відповідачем не підписані, а отже й обставини щодо недоведеності, що саме ці Умови та Правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Таким чином, клопотання позивача про огляд веб-сайту, яким позивач просить здійснити огляд та фіксування змісту розділу 2.1 Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «Приватбанк», слід відхилити.

Крім того, при ухвалені рішення суд враховує те, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine) від 09 грудня 1994 року, серія A № 303-A, параграф 29-30).

Також, Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).

Тому, з урахуванням наведених вище висновків, суд приходить до висновку, що між сторонами укладено кредитний договір № б/н від 12.09.2012 року, тому наявний обов`язок відповідача повернути кошти, які фактично ним отримані, однак за проведеним судом підрахунком тіло кредиту відповідачем виплачено в повному обсязі, навіть наявна переплата в розмірі 16729,14 грн., а інші позовні вимоги не підлягають задоволенню за недоведеністю.

Щодо вимоги відповідача застосувати строк позовної давності, суд зазначає наступне.

Посилання відповідача на те, що останній платіж по картці він здійснив 13.12.2017 року «продукти АТБ», а тому позивач пропустив строк позовної давності, - не відповідає дійсності, оскільки 26.09.2018 року відповідач отримав нову кредитну карту № НОМЕР_3 , яка має строк дії до 07/22 року, та користувався нею, що підтверджується випискою банку, в той час позивач звернувся до суду з позовом 24.09.2020 року, тобто до спливу строку позовної давності.

У зв`язку з чим суд вважає, що обставини, на які посилається відповідач щодо пропуску позивачем строку позовної давності, не відповідають дійсності, а строк позовної давності дотримано позивачем при зверненні до суду.

Але, при цьому, позов не підлягає задоволенню, як такий, що не підтверджений встановленими судом обставинами та наданими суду доказами.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому судовий збір не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 76, 77, 81, 83, 141, 211, 223, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 289, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Повний текст рішення складено 22.06.2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Гуляйпільський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О. О. Романько