Справа № 552/66/21
Провадження №2/552/463/21
У Х В А Л А

18.02.2021 Суддя Київського районного суду м.Полтави Самсонова О.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м.Полтави з позовом до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

У позові просив стягнути з держави Російської Федерації на його користь 300000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди.

Розглянувши подану позовну заяву та додані до неї документи, вважаю необхідним відмовити у відкритті провадження у справі, оскільки даний спір суб`єктно не належить до юрисдикції національних судів України.

Відповідно до Віденської конвенції про дипломатичні зносини від 18 квітня 1961 року, стороною якої є Україна, до іноземної держави, її дипломатичних представництв і консульських установ застосовується судовий імунітет. Відповідно до Положення про дипломатичні представництва та консульські установи іноземних держав в Україні, затвердженого Указом Президента України від 10 червня 1993 року № 198/93, держава гарантує додержання положень зазначеної Конвенції.

Крім того, порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, встановлює Закон України «Про міжнародне приватне право», який застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом.

Стаття 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет, відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України. Як передбачено частиною четвертою цієї статті, у тих випадках, коли в порушення норм міжнародного права Україні, її майну або представникам в іноземній державі не забезпечується такий же судовий імунітет, який згідно з частинами першою та другою цієї статті забезпечується іноземним державам, їх майну та представникам в Україні, Кабінетом Міністрів України може бути вжито до цієї держави, її майна відповідних заходів, дозволених міжнародним правом, якщо тільки заходів дипломатичного характеру не достатньо для врегулювання наслідків зазначеного порушення норм міжнародного права.

Таким чином, Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави за відсутності згоди компетентних органів відповідної держави на залучення її до участі у справі у національному суді іншої держави.

Найважливішою ознакою для держави є її суверенітет, оскільки саме суверенітет становить основну відправну засаду для її правосуб`єктності. Суверенітет держави має вияв у двох сферах - внутрішній та зовнішній. У зовнішній сфері суверенітет означає незалежність, самостійність і не підпорядкованість держави іншим державам.

У міжнародному приватному праві під імунітетом розуміють непідлеглість однієї держави законодавству та юрисдикції іншої. Імунітет ґрунтується на суверенітеті держав, їх рівності та означає те, що жодна з них не може здійснювати свою владу над іншою державою, її органами, майном. Це принцип вилучення держави та її органів з-під юрисдикції іншої держави. Судовий імунітет полягає в непідсудності держави без її згоди судам іншої держави.

Таким чином, бути учасником справи в судах іншої держави кожна суверенна держава може тільки з її явно вираженої або мовчазної згоди, висловленої через уповноважених на це осіб. Застосування судового імунітету вважається загальновизнаним у сучасній міжнародно-правовій практиці. Закріплення судового імунітету для кожної суверенної держави, виходячи із концепції загального імунітету, має безумовний характер.

Відповідно до чинного міжнародного законодавства та законодавства України не піддається сумніву той факт, що Російська Федерація є державою-агресором відносно України, однак, це не змінює того факту, що Російська Федерація як держава, яка користується суверенітетом, не може бути учасником справи у суді загальної юрисдикції держави України без її явно вираженої або мовчазної згоди, висловленої через уповноважених на це осіб. Крім того, на даний час не прийнято жодного ні міжнародного, ні внутрішнього документу, який би позбавив Російську Федерацію по відношенню до України судового імунітету.

У разі відсутності такої згоди рішення національних судів України можуть бути не визнані Російською Федерацією, а відповідно не будуть виконуватися нею, що не призведе до реального захисту та відновлення прав громадян України внаслідок ухвалення цих судових рішень.

Листом від 13 січня 2021 року за вихідним номером 9р/552/66/21/987/21 Київський районний суд м.Полтави повідомив Посольство Російської Федерації в Україні про надходження позовної заяви ОСОБА_1 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, та просив повідомити чи надає Російська Федерація згоду на пред`явлення до неї позову та на залучення до участі у вказаній вище цивільній справі в якості відповідача.

Як підтверджується повідомленням поштової організації про вручення поштового відправлення, штриховий ідентифікатор відправлення 398, вказаний лист вручений співробітнику посольства 15 січня 2021 року.

Але протягом місячного терміну згода на пред`явлення до неї позову та на залучення до участі в цивільній справі в якості відповідача Російською Федерацією не надана.

Оскільки вимоги ОСОБА_1 пред`явлені до Російської Федерації, тобто іншої держави, що користується судовим імунітетом, яка, в тому числі через свої компетентні органи, згоди на залучення її до участі у справі у суді України, як відповідача, не надавала, даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства місцевим загальним судом України, що є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Аналогічний висновок міститься у численних постановах Верхового Суду, зокрема, у постановах від 12 лютого 2020 року по справі № 710/784/19, від 21.08.2018 року за № 752/6366/16ц, від 30.01.2019 року за № 712/2008/17, від 04.11.2020 №280/1380/19-ц.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин даний позов не підлягає розгляду у судах у порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим у відкритті провадження на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України необхідно відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст.186, 260 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, оскільки заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі в п`ятнадцятиденний строк апеляційної скарги через Київський районний суд м. Полтави.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.А. Самсонова