Провадження № 2/537/575/2021
Справа № 547/683/19
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.06.2021 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі: головуючої судді Зоріної Д.О., за участю секретаря Савічевої М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кременчуці за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИВ :

19 березня 2020 року до Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області з Семенівського районного суду Полтавської області надійшли для розгляду матеріали цивільної справи №547/683/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним згідно ухвали від 27 лютого 2020 року.

Згідно змісту позову, позивач ОСОБА_1 просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 , складений на користь ОСОБА_2 .

Свої вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 . Після смерті матері позивач звернувся до Устимівської сільської ради Семенівського району Полтавської області із заявою про прийняття спадщини, де дізнався про наявність заповіту, який ОСОБА_3 склала за життя, та яким все своє майно заповіла сестрі позивача ОСОБА_2 , 1972 року народження. Вказаний заповіт позивач вважає недійсним з наступних підстав.

На час оспорюваного заповіту матері позивача виповнилося 77 років, а останні два роки вона хворіла на захворювання щитоподібної залози та перенесла інсульт, перед смертю перебувала на стаціонарному лікуванні. На час смерті матері позивач також перебував на стаціонарному лікуванні в місті Полтава, тому не зміг перебувати з нею в лікарні та поховати її. Позивач зазначає, що перед смертю мати передала йому на зберігання державні акти на землю та говорила, що заповіту не складала.

Спадкова справа на майно померлої ОСОБА_3 відкрита у приватного нотаріуса Семенівського районного нотаріального округу Литвин М.І. та, як вказує позивач ОСОБА_1 , йому відомо, що заповіт підписаний не його матір`ю, у зв`язку із чим він і звернувся до суду із даним позовом.

Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 23 березня 2020 року прийнято до розгляду цивільну справу, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 27 квітня 2020 року прийнято до розгляду суддею Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області Зоріною Д.О.

Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 03 червня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, викликано свідків, визначено проводити судове засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 15 жовтня 2020 року провадження у справі закрито.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 28 січня 2021 року ухвалу Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 15 жовтня 2020 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалами Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 31 березня 2020 року, 29 квітня 2020 року, 21 травня 2020 року, 17 липня 2020 року, 27 липня 2020 року, 19 серпня 2020 року, 02 березня 2021 року, 25 березня 2021 року, 20 квітня 2021 року визначено проводити судове засідання в режимі відеоконференції.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, його представник адвокат Грущенко С.Г. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, уточнивши, що предметом позову є заповіт, складений ОСОБА_3 10 липня 2015 року.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Милованов Р.В. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з тих підстав, що оспорюваний заповіт було оформлено з дотриманням вимог чинного законодавства України. Також вказали на необґрунтованість належними доказами тверджень позивача щодо недієздатності спадкодавця на час складання заповіту та його підпису іншою особою.

Суд, вислухавши думку представника позивача ОСОБА_1 адвоката Грущенка С.Г., приймаючи до уваги пояснення відповідача ОСОБА_2 та її представника адвоката Милованова Р.В., дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами статті 55 Конституції України, права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів.

Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно із положеннями статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до положень статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право.

Згідно до статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка села Вербки Семенівського району Полтавської області, що вбачається з матеріалів спадкової справи №23/2019, заведеної 05 квітня 2019 року приватним нотаріусом Семенівського районного нотаріального округу Полтавської області Литвин М.І., та підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 ? виданого виконавчим комітетом Устимівської сільської ради Семенівського району Полтавської області.

Згідно змісту вказаної вище нотаріальної справи, за життя ОСОБА_3 було складено заповіти: 10 липня 2015 року секретарем сільської ради села Устимівка Семенівського району Полтавської області Кришталь Т.О. за реєстровим номером 47; 09 листопада 2018 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Спірідович М.В. за реєстровим номером 1019, бланк ННР 443031.

Згідно заповіту, посвідченого 10 липня 2015 року секретарем сільської ради села Устимівка Семенівського району Полтавської області Кришталь Т.О., зареєстрованого за номером 47, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зробила на випадок своєї смерті таке розпорядження: належну їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку (пай) серії ПЛ №113531 від 12 липня 2005 року, загальною площею 5,42 га, яка розташована на території Устимівської сільської ради Семенівського району Полтавської області, заповіла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно заповіту, посвідченого 09 листопада 2018 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Спірідович М.В. за реєстровим номером 1019, бланк ННР 443031, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в присутності двох свідків зробила на випадок своєї смерті таке розпорядження: належну їй на праві особистої приватної власності земельну ділянку кадастровий номер :00003:0031, загальною площею 5,49 га, розташовану за межами села Вербки Семенівського району Полтавської області, заповіла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 21 січня 1984 року Устимівською сільською радою Семенівського району Полтавської області, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , доводиться ОСОБА_3 сином.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого повторно 05 липня 2019 року Семенівським районним ВДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області, та свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 від 07 вересня 1996 року, відповідач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , доводиться ОСОБА_3 донькою.

18 лютого 2019 року секретарем сільської ради села Устимівка Семенівського району Полтавської області Курченко Н.М. було посвідчено заяву ОСОБА_1 про прийняття ним спадщини за законом згідно статті 1261 Цивільного кодексу України, та яку зареєстровано за номером 19.

05 квітня 2019 року відповідач ОСОБА_2 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини з усіх підстав, що залишилась після смерті її матері ОСОБА_3

05 липня 2019 року відповідач ОСОБА_2 як законний представник малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті її матері ОСОБА_3 згідно заповіту, посвідченого 09 листопада 2018 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Спірідович М.В. за реєстровим номером 1019, на земельну ділянку кадастровий номер :00003:0031, яку спадкодавець заповіла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Також, 05 липня 2019 року відповідач ОСОБА_2 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті її матері ОСОБА_3 згідно заповіту, посвідченого 10 липня 2015 року секретарем сільської ради села Устимівка Семенівського району Полтавської області ОСОБА_6 , зареєстрованого за номером 47, на земельну ділянку кадастровий номер :00:003:0188, яку спадкодавець заповіла ї й.

Згідно наявної в матеріалах справи заяви, 03 липня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Семенівського районного нотаріального округу Полтавської області Литвин М.І., згідно якої просив не видавати свідоцтв про право на спадщину, оскільки він має намір оскаржувати до суду складений його матір`ю ОСОБА_3 заповіт, згідно якої нотаріусом йому направлено повідомлення за вих.№320/02-14 від 08 липня 2019 року про наслідки незвернення його до суду із позовом протягом одного місяця з дня одержання цього повідомлення.

Заявляючи позовні вимоги про визнання заповіту, складеного ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , недійсним, позивач ОСОБА_1 посилається на частину 1 статті 225 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені, а також на положення статті 1257 Цивільного кодексу України, згідно із якою заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Щодо вказаного позивачем порушення вимог щодо форми складання заповіту, суд виходить з наступного.

Заповіт є одностороннім правочином, а тому він повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до статті 1233 Цивільного кодексу України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1236 Цивільного кодексу України передбачено, що заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Вимоги, які висуваються законом до складання заповітів, вказані у статті 1247 Цивільного кодексу України, а саме заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Стаття 207 Цивільного кодексу України визначає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Окрім того, згідно з положеннями статті 1248 Цивільного кодексу України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Зі змісту оспорюваного позивачем заповіту, посвідченого 10 липня 2015 року секретарем сільської ради села Устимівка Семенівського району Полтавської області Кришталь Т.О., зареєстрованого за номером 47, вбачається, що він відповідає вимогам, встановленим до заповітів чинним цивільним законодавством, зокрема: заповіт посвідчений посадовою особою сільської ради, що відповідає положенням статті 1247 Цивільного кодексу України та статті 1251 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування; заповіт написаний за допомогою загальноприйнятих технічних засобів на прохання особи з її слів; заповіт прочитаний вголос заповідачем і підписаний ним; в заповіті зазначено місце та час його складення; відомості про реєстрацію заповіту внесено до Спадкового реєстру за номером 58121685.

За таких обставин, суд вважає помилковим твердження позивача ОСОБА_1 щодо порушення форми складання оскаржуваного ним заповіту, як одну з підстав його скасування.

Окрім того, за приписами статті 1257 Цивільного кодексу України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заповіт як односторонній правочин, підпорядковується загальним правилам Цивільного кодексу України щодо недійсності правочинів. При цьому, недійсним заповіт може бути визнаний у випадках, у яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, коли заповіт складений особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту).

Відповідно до статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Позивач посилається на відсутність волевиявлення у заповідача ОСОБА_3 під час складання заповіту, у зв`язку із чим було заявлено клопотання про витребування доказів та на виконання відповідної ухвали суду про витребування доказів суду було надано:

- з адміністрації КП «Семенівська центральна районна лікарня» Семенівської районної ради копії історій хвороб громадянки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - за вих.№99 від 31 січня 2020 року;

- повідомлення з КНП Кременчуцької районної ради «Кременчуцька центральна районна лікарня» за вих.№01-21/330 від 06 лютого 2020 року, згідно якого в архівах підприємства відсутня медична документація, що стосується ОСОБА_3 .

Інших доказів стороною позивача не надано.

Тобто, в обґрунтування заявленого позивачем твердження про відсутність волевиявлення спадкодавця під час складання заповіту не підтверджено жодними доказами.

Окрім того, суд звертає увагу, що історії хвороб, надані адміністрацією КП «Семенівська центральна районна лікарня» Семенівської районної ради, свідчать про періодичне перебування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на лікуванні у вказаному медичному закладі в період часу з 17 серпня 2018 року по 06 листопада 2018 року, тобто через три роки після складання нею оскаржуваного позивачем заповіту. Жодної медичної документації, яка б за хронологією передувала складанню заповіту, позивачем не надано.

В судовому засіданні за клопотанням сторони позивача надав пояснення свідок ОСОБА_7 , яка повідомила, що ОСОБА_3 вона знала, як мати відповідача ОСОБА_2 , яка доводиться свідку кумою. Свідок ОСОБА_7 була присутня під час складання заповіту у листопаді 2018 році ОСОБА_3 на користь сина ОСОБА_2 . Нотаріус особисто спілкувався з ОСОБА_3 , задавав їй питання, остання вказала, що хоче скласти заповіт на користь її онука. Нотаріус поїхав та через деякий час повернувся, зачитав заповіт, після чого під ним підписались свідки. Згодом свідки поїхали до нотаріуса та ще раз зробили необхідні підписи. Свідок вказала, що ОСОБА_3 під час складання заповіту була фізично слабою, однак все розуміла, всіх присутніх знайомих їй осіб впізнавала.

Водночас, пояснення свідка ОСОБА_7 суд не приймає до уваги, оскільки події, про які вона повідомила, стосувалися складання заповіту, посвідченого 09 листопада 2018 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Спірідович М.В. в той час, коли предметом позову є визнання недійсним заповіту, складеного на користь ОСОБА_2 , а саме 10 липня 2015 року секретарем сільської ради села Устимівка Семенівського району Полтавської області Кришталь Т.О., зареєстрованого за номером 47.

Відповідно до статті 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Статтею 79 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до вимог статті 80 Цивільного процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Всупереч зазначених вище норм чинного законодавства стороною позивача не надано суду належних, допустимих та достовірних доказів, які б засвідчували, що на момент складання заповіту від 10 липня 2015 року спадкодавець ОСОБА_3 не розуміла значення своїх дій та не могла ними керувати, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало її волі.

Зокрема, суду не надало доказів перебування заповідача на лікуванні, наявності в неї тяжкого стану здоров`я, необхідності стороннього догляду, перебування на відповідних медичних обліках в закладі охорони здоров`я, наявного психічного розладу, психічного захворювання тощо, внаслідок чого заповідач не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними на момент складання заповіту

Так само, стороною позивача не надано суду жодного доказу на підтвердження його позиції про те, що оспорюваний заповіт підписаний не особисто ОСОБА_8 .

Відтак, враховуючи вищенаведене, аналізуючи документи, надані сторонами на підтвердження їх вимог та заперечень, суд не вбачає підстав для визнання заповіту, посвідченого 10 липня 2015 року секретарем сільської ради села Устимівка Семенівського району Полтавської області Кришталь Т.О., зареєстрованого за номером 47, складеного на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , недійсним, у зв`язку із чим суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позову.

Керуючись статтями 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 133, 141, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , адреса: Полтавська область, Семенівський район, село Вербки) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) про визнання заповіту недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 17 червня 2021 року.

Суддя Д.О. Зоріна