ПОСТАНОВА

Іменем України

10 червня 2021 року м. Кропивницький

справа № 404/6189/19

провадження № 22-ц/4809/874/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Єгорової С.М., Чельник О.І.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

представник ОСОБА_1 -Москаленко Ю.В.

представник товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт»-Зоря А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.02.2021 року, суддя Мохонько В.В., по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28 жовтня 2013 року між Публічним акціонерним товариство «Всеукраїнський банк розвитку» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №IKAPUG.187598.001.

Відповідно до умов кредитного договору ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» надав відповідачу кредит (грошові кошти) в сумі 108 150 грн., а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 27 жовтня 2017 року та сплатити відсотки за його користування.

Згідно п.1.7 кредит надається позичальнику на придбання автомобіля SKODA OCTAVIA А5, 2007 року випуску, ДНЗ НОМЕР_1 та сплату комісії за реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Відповідно до п.п. 2.4. період сплати кредиту, комісії та процентів: з 1-го по 10-те число кожного місяця, починаючи з наступного місяця, після дати підписання даного договору. При несплаті кредиту, комісії та відсотків у зазначений строк вони вважаються простроченими.

28 жовтня 2013 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №РХ029031.187600.001, предметом цього договору, є надання поруки поручителем перед ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та позичальником.

28 жовтня 2013 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ОСОБА_1 укладено договір застави рухомого майна ZXA019500.187598.002, предметом цього договору є надання заставодавцем в заставу рухомого майна, в забезпечення виконання зобов`язань заставодавцем перед ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», в силу чого ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» має право в разі невиконання заставодавцем зобов`язань, забезпечених заставою, одержати задовільнення своїх вимог за рахунок предмету застави переважно перед іншими кредиторами заставодавця.

Відповідно до п. 35.4, в забезпечення заставодавцем зобов`язань за кредитним договором заставодавець надав в заставу автомобіль марки SKODA OCTAVIA А5, 2007 року випуску, чорного кольору, номер шасі № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 .

06 березня 2019 року укладено договір № 146 про відступлення (купівлю -продаж) прав вимог між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ТОВ «Глобал Спліт».

У відповідності з вищезазначеним договором до ТОВ «Глобал Спліт» перейшли права вимоги за Кредитним договором, а також всі інші пов`язані з ним права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, в тому числі звернення стягнення.

Банк виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі.

Всупереч умов кредитного договору відповідач своєчасно не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту, та має значну заборгованість по нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов`язання.

Через невиконання відповідачем своїх зобов`язань по кредитному договору загальний розмір заборгованості станом на 25.06.2019 року складає 391 656,79 грн., з яких: сума основної заборгованості за кредитом - складає 92 542,49 грн.; сума заборгованості по відсоткам по кредиту - складає 125 327,50 грн.; сума комісії - 17 196,75 грн.; сума пені - 156 590,05 грн. /т.с. 1, а.с. 2-4/.

Позивач просив суд стягнути із відповідачів солідарно, заборгованість за кредитним договором №IKAPUG.187598.001 від 28.10.2013 року у розмірі 391 656,79 грн., а саме: 92 542,49 грн. - сума основної заборгованості за кредитом, 125 327,50 грн. - сума заборгованості по відсоткам по кредиту, 17 196,75 грн. - сума комісії, 156 590,05 грн. - сума пені, а також понесені судові витрати.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.02.2021 року позов задоволено частково.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зокрема зазначається, що суд першої інстанції не встановив дійсні обставини справи, не звернув увагу, що позовна заява підписана особою, яка не має процесуальної дієздатності, а також відсутня процесуальна дієздатність ТОВ «Глобал Спліт» для звернення до суду з вимогою про стягнення коштів за кредитним договором від 28.10.2013. Додаток №1 до договору про відступлення (купівлю -продаж) прав вимог містить лише набір цифр, які не підтверджені сторонами, а саме не підписані та не скріплені печатками сторін договору, що є підтвердженням надання до суду неналежного доказу. Позивачем не надано первинного документа на підтвердження проведення необхідного обліку щодо видачі грошових коштів. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не може бути доказом безспірності заборгованості та її розміру. В матеріалах справи відсутні оригінали кредитного договору та договору застави.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 05.04.2021 по справі відкрито апеляційне провадження.

До суду не надано відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 11.05.2021 справу призначено до розгляду.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені доводи знайшли своє підтвердження частково.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції встановив, що 28 жовтня 2013 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № IKAPUG.187598.001, за яким останньому видано кредит в розмірі 108 150,00 грн., зі сплатою 15,5 % річних, з терміном користування кредитом до 27 жовтня 2017 року.

Відповідно до умов договору, кредит надається на наступні цілі: в розмірі 108 000,00 грн. надається на споживчі потреби під заставу позичальником автомобіля; в розмірі 150,00 грн. надається на сплату комісії за реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Згідно п. 2.4 договору, період сплати кредиту, комісії та процентів: з 1 по 10 число кожного місяця, починаючи з наступного місяця, після дати підписання даного договору. При несплаті кредиту, комісії та процентів у зазначений строк вони вважаються простроченими.

За п. 4.2.1 договору позичальник зобов`язується здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати нараховані проценти та комісії та виконувати всі свої зобов`язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором /т.с. 1, 186-191/.

28 жовтня 2013 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ОСОБА_1 укладено договір застави рухомого майна № ZXA019500.187598.002, предметом цього договору є надання заставодавцем в заставу майна, в забезпечення виконання зобов`язань позичальника перед заставодержателем, в силу чого заставодержатель має право в разі невиконання позичальником зобов`язань, забезпечених заставою, одержати задовільнення своїх вимог за рахунок предмету застави переважно перед іншими кредиторами заставодавця.Відповідно до п.35.4 договорув забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором заставодавецьнадав у заставу автомобіль марки SKODA OCTAVIA А5, 2007 року (а.с.180-186).

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до виписки по особовому рахунку за період з 28.10.2013 по 31.10.2013 року /т.с.1, а.с. 195-196/, ОСОБА_1 отримав кредит в повному обсязі в сумі 108 150,00 грн.

Суд першої інстанції зробив висновок, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає передбачене ч.1 ст.509 ЦК України право кредитора вимагати їх повернення.

Суд першої інстанції зазначив, що Розділом 6 кредитного договору №IKAPUG.187598.001 від 28 жовтня 2013 року передбачена відповідальність сторін.

Крім того, 28 жовтня 2013 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №РХ029031.187600.001, предметом цього договору, є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором від 28 жовтня 2013 року №IKAPUG.187598.001, згідно якого кредитор надав боржнику кредит в сумі 108 150,00 грн.

У випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники /т.с. 1, а.с. 192-193/.

Суд першої інстанції встановив, що вимог про визнання договорів в цілому або його частин недійсними, а також про зміну або розірвання договорів з передбачених законом підстав відповідачі не заявляли, зустрічний позов у строк для подання відзиву не пред`являли.

Суд першої інстанції зазначив,що 06 березня 2019 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ТОВ «Глобал Спліт» укладено договір № 146 про відступлення прав вимог, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем В.В.

Відповідно до вказаного договору до ТОВ «Глобал Спліт» перейшли права вимоги за кредитним договором, а також всі інші пов`язані з ним права в обсязі на умовах, що існували на момент переходу цих прав, що підтверджується договором відступлення права вимоги № 146 від 06 березня 2019 року разом з витягом з додатку № 1 та, який містить реєстр боржників, серед яких зазначені ОСОБА_1 за кредитним договором №IKAPUG.187598.001 від 28 жовтня 2013 року, сума заборгованості 88197,14 грн., за договором застави рухомого майна № ZXA019500.187598.002 від 28 жовтня 2013 року, та ОСОБА_2 за договором поруки №РХ029031.187600.001 від 28 жовтня 2013 року на загальний залишок заборгованості на дату укладення договору 06.03.2019 року в розмірі 775 207,91 грн., а саме: 92 542,49 грн. залишок по тілу кредиту, 125 327,50 грн.- залишок по відсотках, 17 196,75 грн.- залишок по комісії, 540 141,17 грн. залишок по пеням і штрафам.

Згідно розділу 4 договору № 146 про відступлення прав вимог, сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за основними договорами, відповідно до цього договору новий кредитор сплачує банку грошові кошти у сумі 2 680 940,00 грн. (ціна договору). Ціна договору слачується новим кредитором банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором, відповідно до пункту 6.5 цього договору, на підставі протоколу електронного аукціону №UA-EA-2018-12-22-000001-b від 12.02.2019 року, складеного за результатами відкртих торгів (аукціону), переможцем яких став новий кредитор.

Відповідно п. 6.5 цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і скріплення відтисками печаток сторін та нотаріального посвідчення /т.с.1, а.с. 197-200, 201-202, т.с. 2, а.с. 60-62/.

05.03.2019 року ТОВ «Глобал Спліт» сплатив ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» кошти в сумі 2 680 940,00 грн. за придбаний актив згідно протоколу №UA-EA-2018-12-22-000001-b від 12.02.2019 року, що підтверджується платіжним дорученням №5 від 05.03.2019 року /т.с. 2, а.с. 59/.

Суд першої інстанції зазначив, що у відповідності до матеріалів справи, стороною позивача до суду надано належним чином посвідчені документи щодо набуття ТОВ «Глобал Спліт» прав кредитора /т.с. 1, 180-186, 186-191, 192-193, 195-196, 197-200, 201-202, т.с. 2, а.с. 59, 60-62/, які являються належними і допустимими доказами вказаних вище обставин. Крім цього, в судовому засіданні 15.12.2020 року здійснено огляд їх оригіналів /т.с. 2 а.с. 96-97/.

Тому, згідно ст.ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України, на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, ТОВ «Глобал Спліт» набуло статусу нового кредитора та, відповідно, всіх процесуальних прав та обов`язків нового кредитора у фінансових правовідносинах з відповідачами.

Згідно розрахунку, наданого позивачем, загальний розмір кредитної заборгованості ОСОБА_1 станом на 06 березня 2019 року складає- 775 208,21 грн., а саме: 92 542,49 грн. прострочена заборгованість за кредитом, 125 327,50 грн.- поточна заборгованість за процентами по кредиту, 17 196,75 грн.- поточна заборгованість за комісією по кредиту, 540 141,17 грн. заборгованість за штрафами та/або пенею за кредитним договором /т.с. 1, а.с. 203-250, т.с. 2, а.с. 8-58/.

Суд перої інстанції зазначив, що банк продовжував нараховувати проценти за користування кредитними коштами та пеню за період з 28 жовтня 2017 року по 06 березня 2019 року, тобто вже після закінчення строку кредитування, що є недопустимим.

Частиною 3 статті 13 ЦПК передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Так, позивачем заявлений та підтриманий його представником в ході розгляду справи розмір заборгованості станом на 25.06.2019 року в сумі 391 656,79 грн., а саме: 92 542,49 грн. - сума основної заборгованості за кредитом, 125 327,50 грн.- сума заборгованості по відсоткам по кредиту, 17 196,75 грн.- сума комісії, 156 590,05 грн. - сума пені /т.с. 1, а.с. 3-зворотня сторона, 5/.

Відповідачі на спростування виниклої суми заборгованості свого розрахунку заборгованості не надали, як і не заявляли клопотання про призначення по справі судової експертизи із визначення законності вказаних нарахувань.

Суд першої інстанції не погодився із заявленим стороною позивача розміром заборгованості по відсоткам по кредиту і зазначив.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Таким чином кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.

Суд першої інстанції послався на правову позицію викладену у постановах Верховного суду від 19 вересня 2018 року справа № 643/16336/16-ц, провадження № 61-12848св18 (ЄДРСРУ № 76596781), від 12 вересня 2018 року справа № 473/825/16-ц, провадження № 61-3240св18 (ЄДРСРУ № 76502922), 12 вересня 2018 року справа № 186/1974/14-ц, провадження № 61-24172св18 (ЄДРСРУ № 76502947) та ін.

Станом на 27 жовтня 2017 року (дата закінчення строку кредитного договору) розмір заборгованості ОСОБА_1 по відсоткам по кредиту становив 79 481,74 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості /т.с. 1, а.с. 203-250, т.с. 2, а.с. 8-58/.

Суд першої інстанції зазначив, що зазначений розмір пені в сумі 156 590,05 грн. станом 25.06.2019 року, який не відповідає розрахунку на вказану дату та становить 540 141,17 грн.- нарахованого вже після закінчення строку кредитування, однак суд не може вийти за межі позовних вимог, відтак вважає за доцільне стягнути саме заявлену суму пені в розмірі 156 590,05 грн., яка нарахована до закінчення строку кредитування.

При цьому, суд не може погодитись з позицією сторони позивача про наявність правових підстав для стягнення з відповідачів заборгованості по комісії, з огляду на наступне.

Згідно абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Пунктом 1.6 кредитного договору визначено, що позичальник сплачує банку комісію за надання кредитних ресурсів у розмірі 0,30 % від суми кредиту по договору, щомісяця в період сплати. Нарахування комісії здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму кредиту.

Встановивши у кредитному договорі сплату щомісячної комісії як винагороду банку за надання кредитних ресурсів, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, позивач нараховував, а відповідач мав сплатити комісію фактично за обслуговування кредиту Банком, що є незаконним, не відповідає вимогам справедливості та суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів».

Отже, умови кредитного договору в частині встановлення щомісячної комісійної винагороди банку за обслуговування кредитної заборгованості (за надання кредитних ресурсів) є нікчемними, та вони є недійсними з моменту укладення кредитного договору.

Таким чином, суд вважає, що стягнення комісії в даному випадку є незаконним.

Суд першої інстанції зазначив, що оскільки ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» як первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором перед ОСОБА_1 виконав у повному обсязі, будь-яких доказів в спростування чого судом не встановлено, та враховуючи правомірність набуття ТОВ «Глобал Спліт» прав вимоги, виходячи з розрахунку заборгованості, не спростованого відповідачами будь-якими належними та допустимими доказами, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог щодо стягнення, солідарно, із відповідачів заборгованості за кредитним договором №IKAPUG.187598.001 від 28.10.2013 року у розмірі 328 614,28 грн., а саме: 92 542,49 грн. - сума основної заборгованості за кредитом, 79 481,74 грн. - сума заборгованості по відсоткам по кредиту, 156 590,05 грн. - сума пені.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись у суд з позовом позивач зазначав, що 28 жовтня 2013 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № IKAPUG.187598.001, за яким останньому видано кредит в розмірі 108 150,00 грн., зі сплатою 15,5 % річних, з терміном користування кредитом до 27 жовтня 2017 року.

Відповідно до умов договору кредит надається в розмірі 108 000,00 грн. на споживчі потреби під заставу позичальником автомобіля; в розмірі 150,00 грн. надається на сплачу комісії за реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

28 жовтня 2013 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ОСОБА_1 укладено договір застави рухомого майна № ZXA019500.187598.002, предметом цього договору є надання заставодавцем в заставу майна, в забезпечення виконання зобов`язань позичальника перед заставодержателем, в силу чого заставодержатель має право в разі невиконання позичальником зобов`язань, забезпечених заставою, одержати задовільнення своїх вимог за рахунок предмету застави переважно перед іншими кредиторами заставодавця.

28 жовтня 2013 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №РХ029031.187600.001, предметом цього договору, є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором від 28 жовтня 2013 року №IKAPUG.187598.001, згідно якого кредитор надав боржнику кредит в сумі 108 150,00 грн.

06 березня 2019 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ТОВ «Глобал Спліт» укладено договір № 146 про відступлення прав вимог, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем В.В.

Відповідно вказаного договору до ТОВ «Глобал Спліт» перейшли права вимоги за кредитним договором, а також всі інші пов`язані з ним права в обсязі на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Згідно розділу 4 договору № 146 про відступлення прав вимог, сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за основними договорами, відповідно до цього договору новий кредитор сплачує банку грошові кошти у сумі 2 680 940,00 грн. (ціна договору).

Ціна договору сплачується новим кредитором банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором, відповідно до пункту 6.5 цього договору, на підставі протоколу електронного аукціону №UA-EA-2018-12-22-000001-b від 12.02.2019 року, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став новий кредитор.

Відповідно п. 6.5 цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і скріплення відтисками печаток сторін та нотаріального посвідчення /т.с.1, а.с. 197-200, 201-202, т.с. 2, а.с. 60-62/.

05.03.2019 року ТОВ «Глобал Спліт» сплатив ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» кошти в сумі 2 680 940,00 грн. за придбаний актив згідно протоколу №UA-EA-2018-12-22-000001-b від 12.02.2019 року, (копія платіжного доручення №5 від 05.03.2019 року т.с. 2, а.с. 59).

Загальний розмір кредитної заборгованості ОСОБА_1 станом на 06 березня 2019 року складає - 775 208,21 грн., яка складається: 92 542,49 грн. прострочена заборгованість за кредитом, 125 327,50 грн. - поточна заборгованість за процентами по кредиту, 17 196,75 грн. - поточна заборгованість за комісією по кредиту, 540 141,17 грн. заборгованість за штрафами та/або пенею за кредитним договором /т.с. 1, а.с. 203-250, т.с. 2, а.с. 8-58/.

Відповідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір факторингу належить до цивільно-правових договорів.

Оскільки в цьому договорі фінансування здійснюється із залученням механізму передачі права вимоги кредитора, до цих відносин можуть субсидіарно застосовуватися норми гл. 47 ЦК, що містять загальні положення про заміну кредитора.

Поняття договору факторингу закріплено у ст. 1077 ЦК.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Матеріальний предмет договору факторингу становлять грошові вимоги клієнта до третьої особи, що випливають з надання товарів, виконання ним робіт чи надання послуг третій особі. При цьому грошові вимоги можуть бути як такими, за якими вже настав термін платежу, так і майбутніми, термін платежу за якими настане пізніше.

Юридичним предметом договору факторингу є дії сторін - надання фінансування під відступлення грошової вимоги.

Відповідно до норм діючого законодавства, які регулюють право вимоги, позивач повинен надати належні та допустимі докази на підтвердження, що він набув право вимоги по виконанню відповідачем боргових зобов`язань по кредитному договору №IKAPUG.187598 укладеного 28.10.2013 року між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 95 ЦПК України :

1. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

2. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

3. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.

4. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

5. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

6. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

На підтвердження позову позивач послався як на належні докази:

- копію кредитного договору від 28.10.2013 року,

- копію договору поруки від 28.10.2013 року.

- копію договору застави від 28.10.2013 року

- копію договору №146 про відступлення (купівлі продажу) прав вимоги від 06.03.2019 року,

-копію додатку до договору №146 про відступлення (купівлі продажу) прав вимоги від 06.03.2019 року,

-копію випискиТОВ «Глобал Спліт»

-копію рішення №29-10/18від 29.10.2018

-копію Положення про Дирекцію товариства

-копію наказу №11квід 31.10.2018 року

- довідку про стан кредитної заборгованості Б/Н і дати

Суд апеляційної інстанції дослідив зазначені докази і дійшов висновку, що копію кредитного договору від 28.10.2013 року, на який посилається позивач, як на належний та допустимий доказ не може бути визнаний судом таким в розумінні глави 5 ЦПК України і не береться судом до уваги.

При розгляді апеляційної скарги встановлено, що сторона відповідача наполягала на огляді оригіналу договору, мотивуючи вимоги тим, що копія спірного договору є сумнівною.

Представник позивача зазначив, що оригінал зазначеного договору відсутній і не може бути пред`явлений позивачем в суд для огляду.

З матеріалів справи вбачається, що в матеріалах справи також відсутній договір застави рухомого майна(оригінал).

Представник позивача зазначив, що надати в суд апеляційної інстанції оригінал зазначаненого договору не зміг у звязку з відсутністю такого.

Копію додатку до договору №146 про відступлення (купівлі продажу) прав вимоги від 06.03.2019 року, на яку посилається позивач по справі, як на належний та допустимий доказ, суд апеляційної інстанції не визнав належним та допустимим доказом, оскільки зазначена копія не містить підпису уповноважених осіб від Банку та ТОВ «Глобал Спліт», а також відсутній відтиск печаток юридичних осіб.

Встановлені обставини свідчать, що позивачем не надані належні, допустимі та достовірні докази на підтвердження позову, що є підставою для відмови у задоволені позову.

Висновки суду першої інстанції, що у відповідності до матеріалів справи, стороною позивача до суду надано належним чином посвідчені документи щодо набуття ТОВ «Глобал Спліт» прав кредитора /т.с. 1, 180-186, 186-191, 192-193, 195-196, 197-200, 201-202, т.с. 2, а.с. 59, 60-62/, які являються належними і допустимими доказами вказаних вище обставин є не обґрунтованими, оскільки не підтверджуються належними, допустимими, достовірними доказами.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи до уваги встановленні обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції при розгляді справи не встановив дійсні обставини по справі, допустив порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким в у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, відмовити.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.02.2021 року, скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» в дохід держави судовий збір у розмірі 8 812 грн.

Повний текст постанови складено 16.06.2021.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: