ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-2084/2006 Номер провадження 22-ц/814/591/21Головуючий у 1-й інстанції Демиденко І.О. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
У Х В А Л А

09 лютого 2021 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду Пікуль В.П., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 грудня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які діють в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання права власності на об`єкти нерухомості -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 грудня 2006 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які діють в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання права власності на об`єкти нерухомості задоволено в повному обсязі. Визнано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0969 га, розташованих по АДРЕСА_1 цільове призначення якої: для обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка): за ОСОБА_2 на 2/5 частину; ОСОБА_3 та неповнолітніми дітьми ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 по 1/5 частині за кожним.

Не погодившись з вищевказаним судовим рішенням його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не відповідає вимогам статтей 185, 356, 357, 358ЦПК України.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підпунктом 13 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України встановлено, що судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Право апеляційного оскарження передбачене статтею 292 ЦПК України (в редакції на час постановлення оскаржуваного рішення), зокрема в частині першій зазначено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом частини першої статті 294 ЦПК України (в редакції на час постановлення оскаржуваного рішення) заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Разом з апеляційною скаргою до Полтавського апеляційного суду було подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 не знала про існування даної справи та її розгляд, а дізналася про існування оскаржуваного рішення від свого батька ОСОБА_2 тільки 23 січня 2021 року.

На підтвердження вищевказаного додає копію електронного листа, в якому зазначається про існування рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 грудня 2006 року.

Що ж стосується поняття «доказу», то в розумінні цивільного процесуального законодавства доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У ЦПК України встановлені вимоги до доказів, а саме вони мають бути належними, допустимими, достовірними і достатніми.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина перша статті 79 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Виходячи з вищевказаного, питання щодо наявності обов`язкових властивостей доказів, передбачених статтями 77-80 ЦПК України, за наявності яких певна інформація може бути врахована судом як доказ, та достатності доказів, що мають такі властивості, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У пункті 45 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року, яке набуло статусу остаточного 17 червня 2011 року, зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (…). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (…)».

Що ж стосується обов`язку доказування, то частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до внутрішнього переконання суду, достовірність доказів, наданих на обґрунтування наявності підстав для поновлення строку на подання апеляційної скарги, знаходиться поза розумним сумнівом. Оскільки достовірність єдиного доказу (копія електронного листа) не підтверджується матеріалами справи, а інших доказів на обґрунтування наявності підстав для поновлення строку на подання апеляційної скарги ОСОБА_1 не надано, в сукупності надані докази не відповідають критерію достатності, а відповідно, особою, що подає апеляційну скаргу не виконано обов`язку по доказуванню, передбаченого частиною першою статті 81 ЦПК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 не наводить поважних причин пропуску строку на оскарження рішення суду протягом більше ніж 14 років.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 не надано достатніх доказів на підтвердження обставин зазначених у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

За таких обставин, апеляційна інстанція позбавлена можливості відкрити апеляційне провадження по справі, а тому необхідно апеляційну скаргу залишити без руху та надати строк для усунення недоліків, зокрема, для звернення до апеляційного суду з мотивованою заявою із зазначенням обґрунтованих підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Керуючись статтями 356, 357 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без руху та надати строк для усунення наведених недоліків - десять днів з дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання у десятиденний термін вимог ухвали щодо звернення до апеляційного суду з мотивованою заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Пікуль