Дата документу 18.06.2021 Справа № 315/43/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2021 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 315/43/21

Провадження № 22-ц/807/2149/21

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 15 березня 2021 року в складі судді Окладнікової О.І. в справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 17.01.2010.

В обґрунтування позову зазначено, що позичальник ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» та підписала заяву б/н від 17.01.2010. Підписанням анкети-заяви, між сторонами було укладено договір про надання послуг, що за своєю природою є змішаним договором і містить умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Також 20.05.2010 ОСОБА_1 було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». В подальшому Банком було відкрито на ім`я позичальника картковий рахунок та надано у користування ОСОБА_1 кредитну картку з встановленим кредитним лімітом, що змінювався.

Користуючись кредитними коштами відповідач в порушення умов кредитного договору не надавав своєчасно Банку кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку, в результаті чого утворилась заборгованість.

Розмір заборгованості станом на 02.11.2020 становить 11081,54 грн, та складається з 11044,41 грн - заборгованості за кредитом, з яких 11044,41 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 37,13 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у сумі 11081,54 грн. та судові витрати у вигляді сплаченого судового збору.

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 15 березня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що на підставі укладеного між сторонами договору ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 5400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,5 % на місяць, на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позикодавець в силу положень ст. 1048 ЦК України має право на одержання процентів від суми позики.

Також апелянт зазначав, що відповідач разом з анкетою-заявою підписав «Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій, серед іншого, зазначено тип картки, розмір базової відсоткової ставки, розміри щомісячних платежів та строк їх внесення, порядок нарахування пені, розміри штрафів при порушенні термінів платежів. розмір комісії за зняття готівки та інше.

Вказана довідка не була належним чином досліджена судом першої інстанції, в результаті чого суд помилково прийшов до висновку, що між сторонами кредитного договору не досягнуто згоди, щодо всіх складових кредиту.

ОСОБА_1 отримала копію апеляційної скарги і ухвали про відкриття апеляційного провадження 14.05.2021 року. Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась, що у відповідності до положень ст. 360 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: малозначні справи; що виникають з трудових відносин; про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно ізч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на такі обставини.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом, виходив з безпідставності позовних вимог в частині стягнення прострочених відсотків за користування кредитом, через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті у анкеті-заяві, а також виходив з того, що витяг з Тарифів, Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті банку, не може вважатися складовою частиною спірного договору.

Окрім того, відмовляючи у стягненні заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що АТ КБ «ПриватБанк» не узгодивши з позичальником розмір штрафних санкцій та пені, а також відсотків за користування кредитом не мав права їх нараховувати та стягувати з позичальника, в результаті чого прийшов до висновку, що відповідачем було отримано кредитних коштів на суму 20601,81 грн. та внесено на погашення заборгованості 27638,57 грн., що свідчить про повне погашення заборгованості.

Колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції у цій справі.

Судом встановлено, що 17.01.2010 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву якою виявила згоду на отримання кредитної картки з встановленим лімітом у 1500 гривень ( а.с.18).

За змістом вказаної заяви ОСОБА_1 погодилась, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Своїм підписом ОСОБА_1 підтвердила, що ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були наданні останній для ознайомлення в письмовому вигляді.

В подальшому, 20.05.2010 ОСОБА_1 було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Підписанням вказаної довідки між позивачем та ОСОБА_1 узгоджено розмір базової відсоткової ставки в розмірі 2,5% на місяць, розмір щомісячних платежів, комісію за зняття готівки, розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості, розмір штрафу при порушенні строків платежів та вартість інших послуг (а.с. 19).

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, кредитний ліміт за карткою позичальника ОСОБА_1 збільшувався до 5400 грн. 31.01.2017 та 11.10.2018 був зменшений до 0 грн ( а.с.16).

Згідно довідки, виданої АТ КБ «ПриватБанк» вбачається,що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, за яким видавались наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 термін дії до 12/13; № НОМЕР_2 термін дії до 08/17; № НОМЕР_3 термін дії до 14/18; № НОМЕР_4 термін дії до 12/21 ( а.с.17).

Відповідач використовувала надані позивачем кредитні кошти, в тому числі за збільшеним кредитним лімітом, у власних цілях, що підтверджується випискою про рух коштів по картковим рахункам (а.с.39-44).

Згідно з розрахунком долученим до позовної заяви, розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 17.01.2010 року станом на 02.11.2020 складає 11081,54 грн, та складається з 11044,41 грн - заборгованості за кредитом з яких 11044,41 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту та 37,13 грн. заборгованості за простроченими відсотками ( а.с.8-15).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "Приватбанк").

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти до висновку про те, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, при цьому умови договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Тобто, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Саме такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, судом першої інстанції не було враховано, що розмір базової процентної ставки за кредитом на рівні 2,5 % на місяць на залишок заборгованості було письмово узгоджено з ОСОБА_1 .

Судом помилково не прийнято до уваги наявну в матеріалах справи «Довідку про умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка містить підпис позичальника.

Вказаною довідкою узгоджено між сторонами умови кредитування, в тому числі, базову відсоткову ставку за користування кредитом, розмір щомісячних платежів, строк їх внесення, порядок нарахування пені, розмір штрафів та розмір комісії за зняття готівки, відсоткову ставку, що нараховується на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування, тощо.

Підраховуючи суми кредитних коштів, які були витрачені ОСОБА_1 з кредитної картки та суми внесених ОСОБА_1 коштів, суд першої інстанції не врахував, що позивач мав право нараховувати, відсотки за користування кредитом на рівні 2,5% від суми залишку заборгованості, пеню та штрафи за несвоєчасне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, оскільки такі умови були письмово узгоджені між сторонами.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» та вимоги апеляційної скарги позивача підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розміру вказаної заборгованості, колегія суддів виходить з наступного.

З розрахунку заборгованості, який долучено банком до позовної заяви (а.с. 8-15) та виписки по рахункам (а.с. 39-44) вбачається, що в період з червня 2016 року по жовтень 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» періодично відраховувало з карткового рахунку ОСОБА_1 вартість комісії за обслуговування (членський внесок) у розмірі 20 грн., наявність якої не передбачено, а ні анкетою-заявою, а ні Довідкою про умови кредитування.

Отже, Банком з кредитного рахунку відповідача ОСОБА_1 за період з 10.06.2016 до 12.10.2020 було списано коштів з призначенням «комісія за обслуговування» на загальну суму 1000 грн.

Також з матеріалів справи вбачається, що Банком в період з 01.12.2015 до 01.05.2016 було збільшено відсоткову ставку з 2,5% на місяць, до 3,6% на місяць, що нараховувалась на залишок заборгованості по кредиту, а починаючи з 01.06.2016 до 01.04.2020 розмір відсоткової ставки на місяць встановлено Банком у розмірі 3,5%, що не відповідає умовам договору, укладеному між сторонами, та вимогам ст.1056-1 ЦК України.

АТ КБ «ПриватБанк» нарахувавши відсотки за користування кредитом на рівні 3,5% та 3,6% щомісяця, загалом за період з 01.12.2015 до 01.04.2020 списало на їх погашення з кредитного рахунку ОСОБА_1 коштів на загальну суму 15484,28 грн.

При цьому, за умови нарахування відсотків за користування кредитом на рівні 2,5% щомісяця, як це передбачено «Довідкою про умови кредитування» ОСОБА_1 мало би бути сплачено лише 11058,11 грн. в рахунок їх погашення.

Відповідно до п. 5.3 «Умов та правил надання банківських послуг»: «Банк має право здійснювати зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого Кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не пізніше ніж за 7 днів до введення змін повідомити Клієнта, зокрема у виписці по картковому рахунку, згідно п. 4.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів Банк не отримав повідомлення від Клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що Клієнта приймає нові умови. Право на зміну розміру наданого на платіжну карту Кредиту (кредитного ліміту) Банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням Банка та без попереднього повідомлення клієнта.» (а.с. 23).

Проте, долучена до позовної заяви копія «Умов та правил надання банківських послуг» позичальником ОСОБА_1 не підписана.

Матеріали справи та підписані відповідачем ОСОБА_1 заява на оформлення кредитки та «Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» не передбачають права банку, в тому числі в односторонньому порядку, змінювати погоджену сторонами відсоткову ставку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, а також те, що вказані документи станом на 17.01.2010 містили умови, зокрема й щодо права банку змінювати розмір відсоткової ставки за наданим кредитом, колегія суддів не вбачає підстав для підвищення банком процентної ставки за кредитом.

Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк» за період з 01.12.2015 по 12.10.2020 надлишково стягнуло з карткового рахунку ОСОБА_1 відсотків на загальну суму 4426,17 грн. (15484,28 грн. 11058,11 грн.) та «комісії з обслуговування» на 1000 грн., а загалом 5426,17 грн., що не передбачено умовами укладеного між сторонами кредитного договору.

Як передбачено ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Ураховуючи, що АТ КБ «ПриватБанк» заявлено вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом на суму 11081,54 грн. що складається з 11044,41 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту та 37,13 грн. заборгованості за простроченими відсотками, колегія суддів вважає, що 5426,17 грн. які були надлишково списані АТ КБ «ПриватБанк» з карткового рахунку відповідача, підлягають зарахуванню в рахунок погашення заборгованості за відсотками та частково за тілом кредиту.

З мотивів, викладених вище, апеляційний суд приходить до висновку,що з відповідача на користь Банку підлягає стягненню залишок несплаченого тіла кредиту на суму 5655,37 грн. виходячи з розрахунку (11044,41 грн.+37,13 грн.-5426,17 грн.).

Отже, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що оскаржуване рішення на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту з прийняттям в цій частині постанови про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором від №б/н від 17 січня 2010 року за тілом кредиту в розмірі 5655,37 грн. В іншій частині позову про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитом відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, судові витрати у цій справі підлягають перерозподілу.

Ураховуючи, що позовні вимоги задоволені на 51,03 %, розмір сплаченого банком судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 1172,65 грн.

Апеляційну скаргу задоволено на 51,03%, тому з ОСОБА_1 на користь АТ КБ

«Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 1608,97 грн.

Отже, у підсумку з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2681,62 грн.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 15 березня 2021 року в цій справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту скасувати та прийняти в цій частині постанову наступного змісту:

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) за кредитним договором №б/н від 17.01.2010 заборгованість за тілом кредиту в розмірі 5655,37 грн. (п`ять тисяч шістсот п`ятдесят п`ять гривень тридцять сім копійок).

В іншій частині позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту та за відсотками за кредитним договором залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) судовий збір в розмірі 2681,62 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят одна гривня шістдесят дві копійки ).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 18 червня 2021 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова