Ухвала

09 червня 2021 року

м. Київ

справа № 522/14356/17-ц

провадження № 61-6790св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Райффайзен банк Аваль»

в особі Одеської обласної дирекції публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль», публічне акціонерне товариство «Комерційний Індустріальний Банк», товариство з обмеженою відповідальністю «Стандард Фінанси Групп», ОСОБА_2 ,

третя особа - Одеське обласне управління національного банку України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2018 року у складі судді Бойчука А. Ю. та постанову Одеського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Сегеди С. М.,

Комлевої О. С., Цюри Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом

до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен банк Аваль») в особі Одеської обласної дирекції

ПАТ «Райффайзен банк Аваль», публічного акціонерного товариства «Комерційний Індустріальний Банк» (далі - ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк»), товариства з обмеженою відповідальністю «Стандард Фінанси Групп» (далі - ТОВ «Стандард Фінанси Групп») та ОСОБА_2 , третя особа - Одеське обласне управління національного банку України, про визнання договорів відступлення права вимоги (цесії) від 14 березня

2017 року недійсними та про визнання договору відступлення права вимоги від 15 березня 2017 року недійсним.

Позовну заяву мотивовано тим, що оспорювані договори відступлення права вимоги за кредитним договором укладені з порушенням вимог частини першої статті 512 ЦК України через відступлення права вимоги, яке

не належало кредиторові на момент укладання договорів.

ОСОБА_1 зазначав, що аналіз істотних умов (змісту) договорів про відступлення права вимоги за кредитним договором дає підстави встановити, що цей договір за своєю правовою природою є договором факторингу, оскільки за умовами договору про відступлення права вимоги

за кредитним договором фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги до третьої особи (боржника), що є основною ознакою договору факторингу. Укладаючи оспорювані договори відступлення права вимоги, відповідач ТОВ «Стандард Фінанси Групп» надавало фінансові послуги, не маючи ліцензії на здійснення зазначеної послуги, а відповідач ОСОБА_2 - не маючи спеціального статусу фінансової установи та ліцензії на здійснення зазначеної послуги.

З урахуванням зазначеного та уточнень позовних вимог, ОСОБА_1 просив суд:

визнати недійсним, з моменту укладання, договір відступлення права вимоги за кредитним договором № 014/79729/82/80584, який укладено 14 березня 2017 року між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк»;

визнати недійсним, з моменту укладання, договір відступлення права вимоги за кредитним договором № 014/79729/82/80584, який укладено 14 березня 2017 року між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ТОВ «Стандард Фінанси Групп»;

визнати недійсним, з моменту укладання, договір відступлення права вимоги від 14 березня 2017 року № 14-03/17/1, укладений між ТОВ «Стандард Фінанси Групп» та ОСОБА_2 ;

зобов`язати ПАТ «Райффайзен банк Аваль» прийняти у ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором № 014/79729/82/80584

у розмірі 449 783,22 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним з моменту укладання договір відступлення права вимоги за кредитним договором № 014/79729/82/80584, який укладено 14 березня 2017 року між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк».

Визнано недійсним з моменту укладання договір відступлення права вимоги за кредитним договором № 014/79729/82/80584, який укладено 14 березня 2017 року між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ТОВ «Стандард Фінанс Групп».

Визнано недійсним з моменту укладання договір відступлення права вимоги від 14 березня 2017 року № 14-03/17/1, укладений між ТОВ «Стандард Фінанс Груп» та ОСОБА_2 .

Зобов`язано ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» прийняти у ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором № 014/79729/82/80584

у розмірі 449 783, 22 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПАТ «Райффайзен банк Аваль» за спірним договором було передано ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк», а в подальшому ТОВ «Стандард Фінанс Групп», а також ОСОБА_2 право первісного кредитора, яке не існувало на момент переходу цього права, що суперечить приписам статті 514 ЦК України.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що за своєю природою оспорювані договори відступлення права вимоги є договорами факторингу (фінансування від відступлення права грошової вимоги), оскільки

за їх умовами відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останньому грошової вимоги цієї особи до третьої особи (боржника).

Разом із тим суд першої інстанції, з урахуванням розміру заборгованості, право вимоги якої відступається згідно додатку № 1 до договорів

та становить 13 545 802, 27 грн, виходив із того, що різниця, яка становить

12 645 802,27 грн за договором між ПАТ «Райффайзен банк Аваль»

та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк», а також 11 736 802,27 грн -

за договорами між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк»

та ТОВ «Стандард Фінанс Групп», між ТОВ «Стандард Фінанс Групп»

та ОСОБА_2 , є дисконтом, тобто платою (фінансовою вигодою), яку отримує фактор за договором факторингу, у даному випадку -

ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» за договором з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ТОВ «Стандард Фінанс Групп» за договором з ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк», ОСОБА_2 за договором з ТОВ «Стандард Фінанс Групп». Таким чином, відповідач ОСОБА_2 , здійснивши фінансування коштів у розмірі 909 000,00 грн, отримав право вимоги по борговим зобов`язанням у розмірі 13 545 802, 27 грн, тому різниця, яка становить

11 736 802,27 грн є нічим іншим як дисконтом, тобто платою (фінансовою вигодою), яку отримує фактор за договором факторингу, у цьому випадку - ОСОБА_2 .

При цьому суд першої інстанції вважав, що ОСОБА_2 не може бути фактором за договором відступлення права вимоги з ТОВ «Стандард Фінанс Групп», оскільки він є фізичною особою, а не банком чи іншою фінансовою установою, які відповідно до закону мають право здійснювати факторингові операції.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2018 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що виходячи із встановлених судом обставин та у відповідності до статей 203, 215, 227, 236 ЦК України спірні правочини підлягають визнанню недійсними з моменту їх вчинення,

та зобов`язання первісного кредитодавця прийняти залишок заборгованості за кредитним договором, встановлений рішенням суду, яке набрало законної сили.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що за своєю природою оспорювані договори відступлення права вимоги є договорами факторингу (фінансування від відступлення права грошової вимоги), оскільки

за їх умовами відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останньому грошової вимоги цієї особи до третьої особи (боржника).

При цьому суд першої інстанції, з урахуванням розміру заборгованості, право вимоги якої відступається згідно додатку № 1 до договорів та становить

13 545 802, 27 грн, правильно виходив із того, що різниця, яка становить

12 645 802,27 грн за договором між ПАТ «Райффайзен банк Аваль»

та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк», а також 11 736 802,27 грн -

за договорами між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк»

та ТОВ «Стандард Фінанс Групп», між ТОВ «Стандард Фінанс Групп»

та ОСОБА_2 , є дисконтом, тобто платою (фінансовою вигодою), яку отримує фактор за договором факторингу, у даному випадку -

ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» за договором з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ТОВ «Стандард Фінанс Групп» за договором з ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк», ОСОБА_2 за договором з ТОВ «Стандард Фінанс Групп». Таким чином, відповідач ОСОБА_2 , здійснивши фінансування коштів у розмірі 909 000,00 грн, отримав право вимоги по борговим зобов`язанням у розмірі 13 545 802, 27 грн, тому різниця, яка становить

11 736 802,27 грн є нічим іншим як дисконтом, тобто платою (фінансовою вигодою), яку отримує фактор за договором факторингу, у цьому випадку - ОСОБА_2 .

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що ОСОБА_2 не може бути фактором за договором відступлення права вимоги з ТОВ «Стандард Фінанс Групп», оскільки він є фізичною особою, а не банком чи іншою фінансовою установою, які відповідно до закону мають право здійснювати факторингові операції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2020 року до Верховного Суду,

АТ «Райффайзен банк Аваль», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня

2018 року у справі № 465/646/11 та постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 31 січня 2018 року у справі № 910/7038/17

та від 21 березня 2018 року у справі № 910/2489/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), просило скасувати судові рішення судів першої

та апеляційної інстанцій й ухвалити нове судове рішення, яким відмовити

у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неналежним чином досліджено докази у їх сукупності.

АТ «Райффайзен банк Аваль» вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку щодо визнання спірних договорів про відступлення права вимоги договором факторингу.

Банк зазначає, що позивачем не було надано суду експертного висновку про визначення реальної ціни права вимоги як доказу на обґрунтування своїх позовних вимог, тому у судів попередніх інстанцій, на його думку, не було достатніх правових підстав дійти висновку про наявність дисконту.

Вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій помилково розрахували дисконт виходячи із різниці між розміром відступленої грошової вимоги

та ціною відступлення права грошової вимоги, оскільки дисконт розраховується між реальною ціною вимоги та ціною відступлення права грошової вимоги, яка втрачена договором.

На думку АТ «Райффайзен банк Аваль», висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення вимог позивача про зобов`язання його прийняти у позичальника суму заборгованості за кредитним договором № 014/79729/82/80584 у розмірі 449 783,22 грн не ґрунтується на приписах чинного законодавства, оскільки зазначена заборгованість, встановлена судовим рішенням у 2010 році, і ця заборгованість має значення лише для процесу виконання цього рішення, проте ця сума боргу не є дійсною, станом на час можливого виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, оскільки такі зобов`язання мають, виходячи з умов кредитного договору виконуватися в іноземній валюті, або, якщо в гривні,

то за офіційним курсом гривні до долару США, встановленим на дату розрахунку.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 04 травня 2020 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали цивільної справи № 522/14356/17-ц із Приморського районного суду м. Одеси.

У травні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 02 червня 2021 року справу № 522/14356/17-ц призначено до розгляду.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У червні 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на касаційну скаргу у якому зазначено, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів вважає за необхідне зупинити провадження у справі, виходячи з наступного.

Ухвалою Верховного Суду від 09 грудня 2020 року справу № 346/1305/19 (провадження № 61-145св20) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Безрукий Олег Васильович, про звільнення майна з-під арешту,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 серпня 2019 року

та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

17 грудня 2020 року зазначеній справі присвоєно № 14-181цс20 та передано судді-доповідачу Гудимі Д. А.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 17 грудня 2020 року справу

№ 14-181цс20 прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами.

Судові рішення у справі, яка переглядається, та судові рішення у справі, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах, а саме: щодо можливості укладати договір про відступлення прав з фізичною особою. При цьому перед Великою Палатою Верховного Суду поставлено процесуальне питання про відступлення

від висновку Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2020 року

у справі № 638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20).

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено,

що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах

(в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи,

а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу - до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, суд вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі, що переглядається, до закінчення перегляду

в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи

№ 346/1305/19 (провадження № 14-181цс20).

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль», публічного акціонерного товариства «Комерційний Індустріальний Банк», товариства з обмеженою відповідальністю «Стандарт Фінанси Групп» та ОСОБА_2 , третя особа - Одеське обласне управління національного банку України, про визнання договорів відступлення права вимоги (цесії) від 14 березня

2017 року недійсним та про визнання договору відступлення права вимоги від 15 березня 2017 року реєстраційний номер 1017 недійсним до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Безрукий Олег Васильович, про звільнення майна з-під арешту (справа № 346/1305/19).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович