Справа № 342/1472/20
Провадження № 2/342/222/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Федів Л.М.

з участю: секретаря судового засідання Матієк І.П.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городенка в режимі відеоконференції з Кременчуцьким районним судом Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить стягнути з відповідача в його користь заборгованість в сумі 252884,93 грн. з яких 200000,00 грн. сума основного боргу. В обґрунтування позову зазначає, що 02 грудня 2017 року між ним, ОСОБА_2 , як позикодавцем, та ОСОБА_3 , як позичальником, був укладений договір позики грошових коштів, згідно якого він передав відповідачу в борг грошові кошти в сумі 200 000,00 (двісті тисяч) гривень, а відповідач прийняв зазначені кошти та зобов`язався повернути їх до 07 грудня 2017 року, що підтверджується відповідною розпискою, яка власноруч була написана відповідачем. Сума позики відповідачем була отримана в повному обсязі. У визначені в розписці терміни відповідач борг в сумі 200 000,00 грн. не повернув. На неодноразові прохання та вимоги повернути борг, відповідач не реагує, а на даний час відмовляється повернути залишок коштів. Станом на сьогоднішній день позика відповідачем не повернута в повному обсязі, внаслідок чого змушений звернутися до суду з даним позовом. Крім того, у зв`язку з тим, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, посилаючись на ч.2 ст.625 ЦПК України, просить стягнути, за період з 08.12.2017 по 01.11.2020, 41000,00 грн. інфляційних збитків та 3% річних за період з 08.12.2017 по 01.11.2020 в розмірі 11884,93 грн.

Із повідомлення Городенківського районного відділу УДМС України в Івано-Франківській області № 2616-549/2616.1-20 від 11.12.2020 вбачається, що станом на 04.04.2016 громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно повідомлення Городенківської міської ради Івано-Франківської області № 535 від 14.12.2020, громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Городенківським РВ УМВС Україна в Івано-Франківській області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач в судове засідання не з`явився. На підтвердження заявлених позовних вимог до позовної заяви на адресу суду надіслав оригінал розписки від 02.12.2017 року.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просив заявлені вимоги позивача задоволити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судові засідання, які були призначені для розгляду даної цивільної справи жодного разу не з`явився, хоча про розгляд справи повідомлявся належним чином і у встановленому законом порядку. Причин неявки суду не повідомив. Відзиву на позов не подав.

З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши письмові докази у справі, які мають значення для її розгляду, вислухавши пояснення представника позивача, суд приходить до наступного.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 до ОСОБА_3 02.12.2017 року, у присутності двох свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , було укладено договір позики у простій письмовій формі (розписка), згідно умов якого ОСОБА_3 отримав у ОСОБА_2 у борг, як позику, гроші в сумі 200 000,00 гривень, які зобов`язався повернути позивачу 07.12.2017 року.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1 ст.509 ЦК України).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України: за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно зі ст. 1049 ЦК Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження факту отримання відповідачем коштів позивачем надано оригінал договору позики (розписки) від 02.12.2017 року.

Відповідач до суду не з`явився, факт написання розписки від 02.12.2017 року не оспорював, а тому виникнення боргового зобов`язання за договорами позики (розпискою) є встановленим належним доказом, а саме: оригіналом розписки від 02.12.2017 року.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, такої позиції дотримується Верховний Суд України у правовому висновку, викладеному у Постанові ВСУ від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13.

Зі змісту договору позики (розписки) від 02.12.2017 року можна зробити висновок, що відбулася передача грошових сум від позикодавця ОСОБА_2 до позичальника ОСОБА_3 .

Однак, отримані в якості позики кошти ОСОБА_3 , у вказаний в договорі позики (розписці) від 02.12.2017 року, 07.12.2017 року, не повернув, доказів протилежного відповідачем надано не було.

Оригінал договору позики (розписки) від 02.12.2017 рокунадано суду позивачем, що доводить невиконання відповідачем своїх зобов`язань.

За змістом ч.1 ст.526 та ч.1 ст.530 ЦК України: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

З врахуванням наведеного суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_3 на його користь заборгованості за договором позики (розпискою) від 02.12.2017 рокупідлягають до задоволення, та з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу у розмірі 200 000,00 грн.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача 41000,00 грн. інфляційних збитків та 3% річних в розмірі 11884,93 грн. слід зазначити наступне.

У частині першій статті 1050 ЦК України встановлено, що у разі несвоєчасного повернення позичальником суми позики він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Сума заборгованості, інфляційних витрат та 3% річних підтверджується наведеним позивачем розрахунком заборгованості, з якого вбачається, що за період часу з 08.12.2017 по 01.11.2020 сума несплаченої позики становить 200 000,00 грн., інфляційні втрати - 41000,00 грн., 3% річних (723 дні прострочення) -11884, 93 грн.

Відповідачем не надано спростувань відносно нарахування сум заборгованості, які позивач заявив у позові до стягнення, отже у суду не має підстав не брати до уваги наведений позивачем розрахунок.

З огляду на наведене, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 200 000,00 грн. основного боргу, 41000,00 грн інфляційних втрат та 11884, 93 грн. 3% річних.

З огляду на те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову та оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 5 ч.1 п. 9 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі ст. ст. 207, 253, 257, 509, 526, 530, 549, 610, 611, 612, 625, 638, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 81, 258, 259, 264, 265, 268, 280-289, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 суму боргу в розмірі 200 000,00 грн. (двісті тисяч гривень 00 коп.), інфляційні витрати в розмірі 41000,00 грн. (сорок одну тисячу гривень 00 коп.) та 11884,93грн. (одинадцять тисяч вісімсот вісімдесят чотири гривні 93 коп.) 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до державного бюджету судовий збір в розмірі 2528,85 грн. (дві тисячі п`ятсот двадцять вісім гривень 85 коп).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня його складення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду або через Городенківський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Зареєстроване місце проживання позивача: ОСОБА_2 - АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Зареєстроване місце проживання відповідача: ОСОБА_3 - АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 18.06.2021.

Суддя: Федів Л. М.