Справа № 154/224/20 Головуючий у 1 інстанції: Лященко О. В.
Провадження № 22-ц/802/134/21 Категорія: 1 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Киці С.І., Федонюк С.Ю.,

секретар с/з Галицька І.П.,

з участю:

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир-Волинський, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,- Міністерство оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, про визнання бездіяльності незаконною та забов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою представника відповідача Квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир-Волинський Бачинської Олени Володимирівни на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 27 жовтня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_2 звернувся в суд із зазначеними позовними вимогами, які обгрунтував тим, що він є підполковником запасу Збройних Сил України та має вислугу на військовій службі понад 25 років. Він перебував на квартирному обліку у Волинському обласному військовому комісаріаті в загальній черзі з 03 березня 1995 року.

Позивач також зазначав, що на підставі ордеру № 5 від 30 листопада 2007 року під час проходження військової служби йому було надано житло, а саме: трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Ця квартира перебуває на обліку Квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир-Волинський.

Згідно із Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання. Позивач у червні 2019 року звернувся до житлової комісії Волинського обласного військового комісаріату із заявою про підготовку і подання на розгляд Комісії з контролю за розподілом житла у гарнізонах Збройних Сил України матеріалів для вирішення питання про виключення квартири, в якій він проживає разом зі своєю сім`єю, з числа службових.

Рішенням житлової комісії позивачу та членам його сім`ї надано квартиру АДРЕСА_2 для постійного проживання та виключено її із числа службових. Це рішення разом із обліковою справою військовослужбовця, витягом із наказу командира військової частини, копією протоколу засідання житлової комісії військової частини передано для подальшого розгляду Квартирно-експлуатаційному відділу міста Володимир-Волинський.

Однак, на час звернення позивача із цим позовом до суду, Комісія з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями не повідомила про рішення за результатами розгляду документів щодо надання ОСОБА_2 квартири у постійне користування.

Посилаючись на те, що Комісія з контролю за забезпеченням війсьвослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями не вчиняє будь-яких дій, спрямованих на надання його сім`ї жилого приміщення для постійного проживання, позивач просив суд визнати таку бездіяльність відповідача протиправною та зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ міста Володимир-Волинський вчинити певні дії, спрямовані на надання позивачу та його сім`ї квартири для постійного проживання, а також просив стягнути з відповідача в його користь витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 27 жовтня 2020 року позов задоволено повністю.

Ухвалено визнати протиправною бездіяльність Квартирно-експлуатаційного відділу м. Володимир-Волинський щодо не підготовки і не направлення документів та матеріалів підполковника у відставці ОСОБА_2 на розгляд Комісії з контролю за розподілом житла у Збройних Силах України.

Зобов`язано Квартирно-експлуатаційний відділ м. Володимир-Волинського у відповідності до вимог пунктів 3-7 розділу VII Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра оборони України № 380 від 31 серпня 2018 року, підготувати список надання підполковнику у відставці ОСОБА_2 житлової площі для постійного проживання, який разом з обліковою справою військовослужбовця, витягом із наказу командира військової частини, копією протоколу засідання житлової комісії військової частини направити до Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних сил України для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями.

Стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Володимир-Волинський в користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн.

Стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Володимир-Волинський в дохід держави 840,80 грн судового збору.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, представник відповідача Бачинська О. В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість та незаконність рішення суду першої інстанції, просить судове рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в позові ОСОБА_2 .

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав і просив скаргу задовольнити, інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Апеляційну скаргу представника відповідача Квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир-Волинський Бачинської О. В. слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правову допомогу скасувати з таких підстав.

Задовольнячи позовні вимоги ОСОБА_2 , судом першої інстанції враховано, що відповідач вчинив протиправну бездіяльність щодо вирішення питання про надання позивачу, який є підполковником запасу Збройних Сил України, жилого приміщення для постійного проживання.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

За матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_2 проходив військову службу в Збройних Силах з 13 листопада 1989 року по 16 листопада 2018 року, загальна вислуга на військовій службі складає понад 20 років, звільнений з військової служби у запас на підставі підпункту «к» статті 26 Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу і виключений зі списків особового складу військової частини з 16 листопада 2018 року (а.с.8).

Також в судовому засіданні встановлено, що підполковник запасу ОСОБА_2 перебуває на квартирному обліку у Волинському обласному військовому комісаріаті з 03 березня 1995 року (а.с.9).

30 листопада 2007 року на ім`я позивача ОСОБА_2 був виданий спеціальний ордер № 5 на право зайняття жилої квартири АДРЕСА_2 (а. с. 10).

У червні 2019 року позивач звернувся до житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про підготовку і подання на розгляд Комісії з контролю за розподілом житла у гарнізонах Збройних Сил України матеріалів для вирішення питання про виключення цієї квартири із числа службових та надання її для постійного проживання.

Житлова комісія ІНФОРМАЦІЯ_1 , на своєму засіданні 15 серпня 2019 року вирішила надати квартиру АДРЕСА_3 для постійного проживання ОСОБА_2 та членам його сім`ї шляхом виключення цієї квартири із числа службових (а. с. 11).

На підставі зазначеного рішення житлової комісії Волинського обласного військового комісаріату військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_2 видано наказ № 230 агд про надання зазначеної квартири для постійного проживання ОСОБА_2 шляхом виключення цієї квартири із числа службових, а також доручено голові житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 до 30 серпня 2019 року направити на розгляд до житлової групи Квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир-Волинський документи в обліково-житлову справу підполковника запасу ОСОБА_2 , витяг з протоколу засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 15 серпня 2019 року № 112 та витяг із наказу військового комісара. (а. с. 12).

05 грудня 2019 року начальник КЕВ міста Володимир-Волинський своїм листом повідомив ОСОБА_2 про те, що будь-яких документів стосовно виключення квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 із числа службових, до КЕВ м. Володимир-Волинський не надходило, а також про те, що посадовими особами Головного Квартирно-експлуатаційного Управління в телефонній розмові повідомлено, що в зв`язку із розробленням нових критеріїв, виведення квартир із числа службових призупинено (а. с. 25). 27 січня 2020 року начальник КЕВ міста Володимир-Волинський повідомив представника позивача ОСОБА_2 адвоката Коваленко Є.В. про те, що згідно із рішенням заступника Міністра оборони України №303/4/2760 від 13 грудня 2019 року заборонено надавати пропозиції щодо виключення житла із числа службового до окремого розпорядження (а. с. 26).

Позивач уважає, що така бездіяльність відповідача щодо підготовки та направлення відповідних документів та матеріалів на розгляд Комісії з контролю за розподілом житла у Збройних Силах України є протиправною та порушує його соціальні права, як військовослужбовця.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон) військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 року № 380 «Про затвердження Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» передбачено порядок надання житлових приміщень військовослужбовцям та членим їх сімей для постійного проживання (далі Інструкція).

Зокрема, відповідно до пуктів 3-6 розділу VІІ Інструкції для прийняття рішення про надання житлових приміщень для постійного проживання житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) розглядає документи облікових справ військовослужбовців, після чого приймає рішення про надання житлового приміщення для постійного проживання. Затверджений командиром військової частини протокол засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) разом з обліковою справою направляється військовою частиною до КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, що є підставою для видання наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання. На підставі отриманих документів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району готує список надання житлової площі для постійного проживання. Список надання постійного житла, підписаний начальником КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, з обліковою справою військовослужбовця, витягом із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю жилого приміщення для постійного проживання, копією протоколу засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) направляється до ГКЕУ для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю. За результатами розгляду Списку надання постійного житла Комісія з контролю приймає рішення окремо щодо кожного військовослужбовця про: погодження надання постійного житла; відмову в погодженні надання постійного житла із зазначенням причини такої відмови. Рішення Комісії з контролю оформлюється протоколом. Рішення Комісії з контролю є обов`язковим для виконання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, військовими комісаріатами та військовими частинами.

ГКЕУ на підставі рішення Комісії з контролю готує список надання постійного житла у Збройних Силах України, що подається, на затвердження заступнику Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків).

Натомість, Комісією з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями відповідно до вимог пункту 7 розділу VII Інструкції № 380 про рішення за результатами розгляду документів щодо підполковника запасу Збройних Сил України ОСОБА_2 не повідомлено.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина 2 статті 19 Конституції України).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, чим порушено право позивача на реалізацію в майбутньому його права щодо забезпечення його та членів його сім`ї житлом для постійного проживання шляхом виключення зазначеної квартири із числа службових.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача про те, що підставою для невиконання вимог Інструкції, затвердженої наказом МОУ від 31.07.2018 року № 380 «Про затвердження Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» стало окреме доручення заступника Міністра Оборони України, а тому, як вважає відповідач, КЕВ не вчиняла неправомірних дій відносно позивача.

На думку колегії суддів рішення заступника Міністра оборони України про заборону надавати пропозиції щодо виключення житла із числа службових до окремого розпорядження не може впливати на виконання відповідачем положень Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яка регламентує саме організацію забезпечення військовослужбовців житлом.

Разом з тим колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з відповідача в користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За положеннями статті 26, частини 3 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. До договору про надання правової допомоги застосовується загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю природою є договором про налання послуг. Стаття 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (обчислений розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Горорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону).

При цьому за матеріалами справи встановлено, що до позовної заяви ОСОБА_2 додано копію договору із захисником на ведення справи від 16 січня 2020 року, копію квитанції до прибуткового касового ордера № 01, з якої убачається, що від ОСОБА_2 адвокатом Коваленко Є. В. прийнято 3000 грн за складання позовної заяви, та заява за підписом ОСОБА_2 про відсутність попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат, які поніс і які очікує понести позивач у зв`язку з розглядом справи (а.с.13,14,15).

ОСОБА_2 у своїй позовній заяві просив суд стягнути з відповідача в його користь 3000 грн за надання правової допомоги.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 137 ЦПК України).

Проте, всупереч зазначеним вимогам закону, позивач не подав суду детальний опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача в користь позивача витрат за надання правової допомоги в розмірі 3000 грн, в зв`язку з чим рішення суду в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката слід скасувати.

В решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника відповідача Квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир-Волинський Бачинської Олени Володимирівни задовольнити частково.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 27 жовтня 2020 року в цій справі в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу скасувати.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді