ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1539/21 Справа № 192/1790/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Тітова О. О. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2020 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірною та скасування постанови Головного державного виконавця Солонянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Загребельної Олени Леонідівни про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 14 вересня 2020 року ВП № 61381545, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2020 року до суду надійшла скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця, в якій просив суд визнати неправомірною та скасувати винесену постанову ВП 61381545 від 14 вересня 2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Скарга обґрунтована тим, що рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року у справі №192/1790/15-ц з нього стягувались аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 583, 50 грн. щомісячно, починаючи з 02 листопада 2015 року до досягнення дитиною повноліття. Однак, вважає, що вказане рішення втратило чинність у зв`язку зі зверненням ОСОБА_3 з позовом про зміну розміру аліментів, які стягуються за рішенням суду від 26 листопада 2015 року і частковим задоволенням її позову. Так, рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2020 року у справі №192/327/20 змінений розмір та спосіб стягнення аліментів з заявника на користь ОСОБА_3 за рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року на утримання сина ОСОБА_2 з твердої грошової суми в розмірі 583, 50 грн. на 1/6 частину заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. З посиланням на ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» вважає, що державним виконавцем мало бути закінчено виконавче провадження з виконання рішення суду про стягнення аліментів у справі №192/1790/15-ц від 26 листопада 2015 року після набуття чинності рішенням суду від 10 червня 2020 року у справі №192/327/20, оскільки виконавче провадження закінчується у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ. Вважає, що в даному випадку державним виконавцем грубо порушено вимоги чинного законодавства України у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2020 року відмовлено в задоволені скарги.

Не погоджуючись зі вказаною ухвалою ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на те, що дане судове рішення є незаконним, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 583, 50 грн. щомісячно, починаючи з 02 листопада 2015 року до досягнення дитиною повноліття. На виконання даного рішення суду 24 березня 2016 року було видано виконавчий лист №192/1790/15-ц.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується учасниками справи стягувач звернулась до органів виконавчої служби в лютому 2020 року, у зв`язку з чим 26 лютого 2020 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання зазначеного рішення суду№192/1790/15-ц-ВП 61381545.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2020 року змінено розмір та спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_3 за рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з твердої грошової суми в розмірі 583 грн. 50 коп. на 1/6 частину його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Постановою головного державного виконавця від 14 вересня 2020 року звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 , яка направлена для виконання за місцем роботи боржника. Загальна сума боргу ОСОБА_1 станом на 01 вересня 2020 року становить 7 374 грн. Зазначена постанова винесена при виконанні виконавчого листа №192/1790/815-ц, виданого 24 березня 2016 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області.

Постановою головного державного виконавця від 12 жовтня 2020 року звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 , яка направлена для виконання за місцем роботи боржника. Загальна сума боргу ОСОБА_1 станом на 01 жовтня 2020 року становить 8 633,65 грн. Зазначена постанова винесена при виконанні виконавчого листа №192/1790/815-ц, виданого 24 березня 2016 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Положеннями статті 71 Закону встановлено порядок стягнення аліментів.

Відповідно до ч.3 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Стягувач реалізувала своє право та пред`явила виконавчий лист №192/1790/15-ц від 24 березня 2016 року до виконання в лютому 2020 році в передбачений законом строк.

Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Державний виконавець на виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження» відкрила виконавче провадження та встановивши місце роботи платника аліментів 14 вересня 2020 року винесла оскаржувану постанову.

Після подання скарги, 12 жовтня 2020 року головним державним виконавцем винесено постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних, якою зазначені актуальні дані до Автоматизованої системи виконавчого провадження (АСВП) з урахуванням зміни розміру та способу стягнення аліментів з ОСОБА_1 з твердої грошової суми на 1/6 частину його заробітку (доходу) щомісячно.

Згідно вимог ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За таких обставин, на час розгляду справи у суді апеляційної інстанції у державного виконавця перебуває на виконанні виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_1 у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно. У зазначено розмірі також державним виконавцем звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

За таких обставин, підстави для визнання неправомірною та скасування постанови ВП 61381545 від 14 вересня 2020 року головного державного виконавця Загребельної О.Л. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, відсутні.

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку що суд першої інстанції належним чином перевірив фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності судового рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для його скасування, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала судом першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, а тому підстав для її скасування чи зміни не вбачає.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров