КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/3229/2021 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 лютого 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Іванової І.В., Гаращенка Д.Р., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, 06 лютого 1999 року між нею та відповідачем у справі ОСОБА_4 було укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народився син ОСОБА_5 (у подальшому змінив прізвище на " ОСОБА_5 "). На теперішній час шлюб між сторонами справи розірвано. Позивач стверджувала, що малолітній ОСОБА_5 страждає на стійкий психічний розлад, у зв`язку з чим рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25 листопада 2019 року у справі №756/15938/18 його було визнано недієздатним. Як зазначила у своїй позовній заяві ОСОБА_3 , її син ОСОБА_5 є непрацездатним, мешкає з нею та перебуває на повному її утриманні. На підставі ст. 198 СК України, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, починаючи з 18 грудня 2019 року.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 02 червня 2020 року задоволено частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь його повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_5 аліменти на його утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 18 грудня 2019 року і на увесь період непрацездатності ОСОБА_5 .

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що у нього відсутня матеріальна можливість утримувати сина, оскільки пенсія вочевидь є недостатньою для сплати аліментів. Зазначає, що ОСОБА_5 отримає державну соціальну допомогу щомісяця, яка відповідає прожитковому мінімуму, визначеному на дату прийняття рішення. Вважає, що істотною обставиною, яка має значення для справи є те, що позивач та їхній син проживають у ФРН і відповідно мають джерела утримання походженням з ФНР, а також, що син відмовився від прізвища батька.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, у якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, і задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що враховуючи обставини, викладені у ч. 1 ст. 182 СК України, зокрема стан здоров`я ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , відсутність у відповідача інших дітей чи непрацездатних осіб на утирманні, наявність у ОСОБА_1 двох квартир та гаражного боксу, а також матеріальне становище матері ОСОБА_5 - ОСОБА_3 , яка не працює та не отримує жодного іншого доходу, окрім допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 02 серпня 2000 року №1192 "Про надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею", позов підлягає частковому задоволенню, і розмір аліментів, на утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_5 має становити 1/6 частину всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 18 грудня 2019 року і на увесь період непрацездатності ОСОБА_5 ..

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 8 та 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до ст. 200 СК України визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Тлумачення статті 198, 200 СК України свідчить, що при встановленні, чи повнолітні непрацездатні дочка чи син потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання повнолітнім непрацездатним дочкою, сином доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що вони не потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912)та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аналогічні висновки в постанові Верховного Суду від 12 вересня 2019 рокуу справі №459/1381/18 провадження № 61-9328св19.

Відповідно до ч. 4 ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" до осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані особами з інвалідністю в установленому порядку.

Відповідно до абз. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого ст. 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 СК України відносять до категорії "непрацездатні" осіб з інвалідністю I, II та III групи.

Отже, повнолітньою непрацездатною дитиною у розумінні ст. 198 СК України є повнолітні син або дочка, визнані в установленому порядку особами з інвалідністю (аналогічне тлумачення указаного поняття здійснено Конституційним Судом України у рішенні від 11 лютого 2014 року №1-рп/2014).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" залежно від ступеня стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, та можливого обмеження життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем внаслідок втрати здоров`я особі, визнаній особою з інвалідністю, встановлюється І, ІІ чи ІІІ група інвалідності.

Встановлено, що 06 лютого 1999 року ОСОБА_2 (у подальшому змінила прізвище на " ОСОБА_2 ") та ОСОБА_1 уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Мінського району м. Києва, актовий запис №144 (а. с. 11-13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народився син ОСОБА_5 (а. с. 14-16).

14 березня 2001 року шлюб, укладений між сторонами справи, було розірвано (а. с. 11).

Встановлено, що ОСОБА_5 страждає на стійкий психічний розлад, є особою з інвалідністю ІІ групи. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25 листопада 2019 року у справі №756/15938/18 його було визнано недієздатним (а. с. 18, 19).

ОСОБА_5 постійно мешкає з матір`ю ОСОБА_3 , яку призначено його опікуном (а. с. 19).

ОСОБА_5 перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації та отримує державну соціальну допомогу відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають право на пенсію, та особам з інвалідністю" у сумі 1638,00 грн. на місяць (а. с. 180-181). Відомостей про те, що ОСОБА_5 отримує будь-який інший дохід, зокрема пенсію по інвалідності, матеріали справи не містять (а. с. 86).

ОСОБА_1 хворіє на хронічне неврологічне захворювання, є особою, якій встановлено інвалідність ІІ групи (а. с. 50, 51). Незважаючи на це з урахуванням обмежень, встановлених Медико-соціальною експертною комісією, відповідач працює в комунальному концерні "Центр комунального сервісу" (а. с. 176).

Також, ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності (а. с. 48, 176) та є власником квартири АДРЕСА_1 , квартири АДРЕСА_2 , гаражного боксу, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 ) (а. с. 21-22). Інших дітей чи непрацездатних осіб на утриманні ОСОБА_1 немає. При цьому, суд звертає увагу на те, що непрацездатність батька ОСОБА_1 не свідчить про те, що відповідач надає йому утримання.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову, оскільки в матеріалах справи наявні належні, допустимі та достовірні докази про те, що ОСОБА_5 має важке захворювання, потребує лікування, а тому потребує у матеріальній допомозі. Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 має матеріальну можливість утримувати сина ОСОБА_5 ..

Доводи апеляційної скарги про те, що у нього відсутня матеріальна можливість утримувати сина, оскільки пенсія вочевидь є недостатньою для сплати аліментів, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки судом першої інстанції при визначенні розміру матеріальної допомоги враховано матеріальне становище відповідача та визначено аліменти у розмір 1/6 частини.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_5 отримає державну соціальну допомогу щомісяця, яка відповідає прожитковому мінімуму, визначеному на дату прийняття рішення, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки отримання повнолітнім непрацездатним сином доходів відповідно до прожиткового мінімуму, не свідчить про те, що він не потребує матеріальної допомоги.

Доводи апеляційної скарги про те, що істотною обставиною, яка має значення для справи є те, що позивач та їхній син проживає у ФРН і відповідно має джерела утримання походженням з ФНР, а також, що син відмовився від прізвища батька, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки позивачем надані належні та допустимі докази про наявність такої матеріальної допомоги від ФРН.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача було порушено відповідачем.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог та вірно застосував до правовідносин, що виникли між сторонами положення ст. 198 СК України.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі. На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «10» лютого 2021 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіІ.В. Іванова
Д.Р. Гаращенко