Постанова

Іменем України

17 червня 2021 року

м. Київ

справа № 759/4025/19

провадження № 61-1035св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про визнання нечинними транзакції щодо переказу коштів та стягнення безпідставно списаних коштів з банківської картки/рахунка

за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на постанову Київського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року у складі колегії суддів: Рубан С. М., Заришняк Г. М., Мараєвої Н. Є.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати нечинними транзакції щодо переказу коштів від 01 грудня 2017 року, від 11 грудня 2017 року, від 13 грудня 2017 року, від 26 грудня 2017 року, від 27 грудня 2017 року, від 28 грудня 2017 року;

зобов`язати Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК», банк) повернути йому безпідставно списані з банківського/карткового рахунка № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 21 300,00 дол. США, що на день подання позову становило 575 313,00 грн, шляхом їх відновлення на картковому рахунку НОМЕР_1 ;

вирішити питання про розподіл судових витрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що він є власником банківської картки № НОМЕР_1 , відкритої в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» як сумісний банківський рахунок разом зі своїм батьком, для оплати навчання у закладі вищої освіти в Канаді. На зазначений картковий рахунок було перераховано грошові кошти в розмірі 21 300,00 дол. США. З 25 серпня 2017 року до 30 листопада 2018 року він перебував на навчанні у Канаді, не користувався телефоном з номером НОМЕР_2 , який є ключем до банківської картки № НОМЕР_1 . У січні 2018 року йому стало відомо, що з його банківської картки зникли всі грошові кошти, і сім-карта до телефонного номера НОМЕР_2 є неактивною. Зателефонувавши до кол-центру банку, він дізнався, що із зазначеного банківського рахунка зникли кошти, а саме: 01 грудня 2017 року - 100,00 дол США, 11 грудня 2017 року - 1 800,00 дол. США, 13 грудня 2017 року - 5 000,00 дол. США, 26 грудня 2017 року - 5 000,00 дол. США, 27 грудня 2017 року - 4 500,00 дол США, 28 грудня 2017 року - 4 900,00 дол. США. У подальшому йому стало відомо, що сім-карта яка є ключем до зазначеної банківської картки, перевипущена в одному із центрів обслуговування абонентів «lifecell».

Будь-яких розпоряджень щодо переведення грошових коштів з належної йому банківської картки він не надавав, за цим фактом Святошинське УП ГУ НП в місті Києві 02 лютого 2018 року порушило кримінальне провадження № 0000865 за частиною п`ятою статті 185 КК України. Вважаючи дії відповідача щодо проведення вказаних транзакцій незаконними просив позовні вимоги задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Святошинський районний суд міста Києва рішенням від 20 липня 2020 року в задоволенні позову відмовив.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позивач не довів помилкового або неналежного переказу грошових коштів. Винної бездіяльності банку як сторони договору щодо проведення платежів суд не встановив, електронний платіж проводиться тільки з ініціативи клієнта, оскільки всі генеруючі ключі та паролі доступу до системи інтернет-банкінгу «Приват24», згідно з якими можливо розпоряджатися рахунком, знаходяться тільки у клієнта як власника рахунка. Таким чином, здійснене банком списання грошових коштів не може вважатись безпідставним.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Київський апеляційний суд постановою від 17 грудня 2020 року рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 липня 2020 року скасував та ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив частково. Зобов`язав АТ КБ «ПРИВАТБАНК» повернути ОСОБА_1 безпідставно списані з банківського/карткового рахунка № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 21 250,00 дол. США, що станом на день подання позову становило 573 962,50 грн, шляхом їх відновлення на картковому рахунку № НОМЕР_1 . Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд мотивував постанову тим, що з рахунків позивача списання коштів відповідач здійснив незаконно, а тому позовні вимоги в частині зобов`язання АТ КБ «Приватбанк» повернути ОСОБА_1 безпідставно списані з банківського/карткового рахунка № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 21 250, дол. США є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Доводи банку про те, що позивач взяв на себе зобов`язання щодо понесення збитків у зв`язку із несанкціонованим доступом до особистої інформації клієнта при реєстрації у системі інтернет-банкінгу «Приват24», ґрунтуються на припущенні, а не наявних у матеріалах справи доказах, які підтверджували б ці обставини. Твердження відповідача про те, що позивач несвоєчасно повідомив його про втрату/крадіжку платіжної картки чи персонального ідентифікаційного номера (далі - ПІН), інформація щодо незаконного використання картки, базуються на припущеннях, оскільки апеляційний суд встановив факт такого повідомлення.

При цьому апеляційний суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання нечинними транзакцій щодо переказу коштів від 01 грудня 2017 року, від 11 грудня 2017 року, від 13 грудня 2017 року, від 26 грудня 2017 року, від 27 грудня 2017 року, від 28 грудня 2017 року є некоректними, а тому не підлягають задоволенню.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи

У січні 2021 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просило скасувати постанову Київського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Підставою касаційного оскарження зазначає те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішення застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 370/476/16-ц та від 07 грудня 2020 року у справі № 182/5175/16-ц.

Касаційна скарга мотивована неврахуванням апеляційним судом того, що у позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що він є власником банківської картки, відкритої в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» як сумісний банківський рахунок разом з батьком. Таким чином, не лише на позивачеві лежить обов`язок не передавати персональні дані, й на його батькові. На момент зняття коштів із картки позивача його сім-карта, яка є фінансовим номером, у нього не знаходилася, що він не заперечує, тобто позивач передав цю сім-карку іншій особі, а саме своєму батькові. При цьому переказ коштів був із валютного рахунка позивача № НОМЕР_1 на його картковий рахунок № НОМЕР_3 відкритий у національній валюті, шляхом списання експрес-платежів за телефоном 3700. Для проведення платежу потрібно було зробити дзвінок обов`язково з фінансового номера телефона, під час проведення переказу клієнт мав пройти верифікацію. Без розголошення ОСОБА_1 паролю входу до системи інтернет-банкінгу « Приват24 », ПІНу своєї картки, номерів карток, інша особа, навіть перевипустивши сім-картку або маючи фінансовий телефон клієнта не змогла б ні зайти до «Приват24», ні змінити фінансовий номер клієнта, ні зняти чи переказати кошти. ОСОБА_1 приховав від суду, що він передав особисту конфіденційну інформацію третім особам, які в подальшому і зняли кошти з його рахунка. Ураховуючи, що зняття коштів стало можливим у зв`язку з розголошенням ОСОБА_1 персональних даних третім особам та до повідомлення позивачем про блокування рахунку, банк не повинен нести відповідальність за цю операцію.

У квітні 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Мадяра І. І. подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив відмовити в її задоволенні, а оскаржувану постанову залишити без змін, оскільки це судове рішення є законним та обґрунтованим, апеляційний суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, дав їм належну правову оцінку. При цьому зазначив, що доводи касаційної скарги є лише припущеннями відповідача, не відповідають обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 08 лютого 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

18 лютого 2021 року справа № 759/4025/19 надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи

Апеляційний суд встановив, що 18 вересня 2013 року ОСОБА_1 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» оформив анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Згідно з рахунком, відкритим в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», ОСОБА_1 є власником банківської картки № НОМЕР_1 . На цей рахунок було зараховано грошові кошти у розмірі 21 300,00 дол. США.

25 серпня 2017 року ОСОБА_1 залишив територію України, виїхавши на навчання до Канади до 30 листопада 2018 року.

У період з кінця листопада до початку грудня 2017 року сім-карта телефонного номера, який є ключем до банківської картки № НОМЕР_1 , знаходилася на території Канади разом з ОСОБА_1 стала та неактивною. В той же час ця сім-карта була перевипущена невідомою особою або особами в одному з центрів обслуговування абонентів «lifecell» на території України.

У період з 01 грудня 2017 року до 28 грудня 2017 року невідома особа з підробленими документами, які є ідентичними справжнім документам ОСОБА_1 , відкрила в Публічному акціонерному товаристві «Кредобанк» (далі - ПАТ «Кредобанк») банківський рахунок на ім`я позивача.

У зазначений вище період часу за допомогою в перевипущеної сім- невідома особа або особи здійснили низку переказів грошових коштів з банківської картки № НОМЕР_1 , про що свідчить виписка з карткового рахунка/картки, на інші рахунки/картки, в тому числі на банківський рахунок, який був відкритий невідомою особою в ПАТ «Кредобанк» на ім`я ОСОБА_1 .

У січні 2018 року ОСОБА_1 дізнався про те, що належні йому грошові кошти зникли з банківського рахунку, а саме: 01 грудня 2017 року - 50,00 дол. США; 11 грудня 2017 року - 1 800,00 дол. США; 13 грудня 2017 року - 5 000,00 дол. США; 26 грудня 2017 року - 5 000,00 дол. США; 27 грудня 2017 року - 4 500,00 дол. США; 28 грудня 2017 року - 4 900,00 дол. США, що разом становить 21 250,00 дол. США.

25 січня 2018 року представник позивача подав до Головного управління Національної поліції у місті Києві заяву про вчинення кримінального правопорушення.

02 лютого 2018 року Святошинське УП ГУНП України у місті Києві внесло до ЄРДР запис про кримінальне провадження, передбачене частиною п`ятою статті 184 КК України.

09 лютого 2018 року представник позивача направив до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» адвокатський запит про надання інформації щодо крадіжки грошових коштів з банківської картки № НОМЕР_1 , на який прямої відповіді банк не надав та послався на продовження строку розгляду запиту на 20 днів у зв`язку з необхідністю обробки значного обсягу інформації.

06 серпня 2018 року до Святошинського УП ГУНП України в місті Києві був направлений адвокатський запит щодо отримання інформації про стан проведення досудового розслідування та ознайомлення з матеріалами справи, на який отримано відповідь від 07 серпня 2018 року № 227 аз/54/125/08-2018 про те, що досудове розслідування триває.

03 жовтня 2018 року до представника компанії «Mastercardn Europe S.A.» також був направлений адвокатський запит щодо надання інформації або сприяння в отриманні інформації від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про рух грошових коштів на банківському рахунку ОСОБА_1 . Представник компанії «Mastercard Europe S.A.» відмовив у сприянні в отриманні інформації у зв`язку з тим, що для здійснення міжбанківських переказів за допомогою системи експрес-платежів не залучали інфраструктуру міжнародної платіжної системи Mastercard.

У зв`язку з тим, що Святошинське УП ГУНП у місті Києві жодних слідчих дій не проводило, ОСОБА_1 не запрошувася для надання пояснень щодо поданої заяви, 12 жовтня 2018 року представник позивача подав заяву про бездіяльність органу досудового розслідування до Київської місцевої прокуратури № 8 та Генеральної прокуратури України.

23 листопада 2018 року представник позивача направив звернення до Національного банку України щодо сприяння у отриманні інформації від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ПАТ «Кредобанк» на яке отримав письмову відмову у сприянні в отриманні відомостей від 22 грудня 2018 року

10 січня 2019 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайфселл» (далі - ТОВ «Лайфселл») надіслано адвокатський запит на отримання інформації за номером телефону НОМЕР_2 , який був ключем до банківської картки № НОМЕР_1 , коли, у якому місті і ким було проведено перевипуск сім-карти з цим номером.

Листом від 18 січня 2019 року № 326 ТОВ «Лайфселл» відмовило позивачу у наданні інформації щодо перевипуску сім-карти з абонентським номером НОМЕР_4 у період із серпня 2017 року до січня 2018 року.

До Адміністрації Державної прикордонної служби України був направлений адвокатський запит від 23 січня 2019 року щодо отримання інформації про перетин кордону України ОСОБА_1 в період з 01 січня 2017 року до 31 грудня 2018 року.

Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України відмовив у наданні інформації щодо перетину кордону України позивачем, посилаючись на статті 2, 21 Закону України «Про інформацію».

В ході перевірки за зверненням позивача про несанкціоновані списання 21 300,00 дол. США з картки № НОМЕР_1 встановлено, що в період з 01 грудня 2017 року до 28 грудня 2017 року з використанням ПК «Приват24» з рахунка картки № НОМЕР_1 , держателя ОСОБА_1 було здійснено зняття в банкоматі та перекази грошових коштів різними траншами на загальну суму 21 300,00 дол. США на власну картку клієнта ОСОБА_1 № НОМЕР_3 у національній валюті шляхом списання експрес-платежів за телефоном 3700. У подальшому з гривневої картки № НОМЕР_3 клієнта ОСОБА_1 грошові кошти переказувалися за різними реквізитами, а саме:

1) 11 грудня 2017 року в сумі 48 780,00 грн та 13 грудня 2017 року у сумі 135 750,00 грн на картку № НОМЕР_5 , держатель-емітент KREDOBANK;

2) 17 грудня 2017 року в сумі 3 002,00 грн на карту № НОМЕР_6 емітента АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (знято в банкоматі 03 січня 2018 року);

3) у період з 24 грудня 2017 року до 29 грудня 2017 року залишок коштів у сумі 455 865,00 грн перерахований на картку № НОМЕР_7 емітента АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (переведені в готівку в банкоматній мережі міста Дніпра);

4) 01 грудня 2017 року 100 дол. США були зняті готівкою з використанням картки НОМЕР_1 в банкоматі EDMONTON AB-NORTHGATE, EDMONTON в канадських доларах, в банкоматній мережі Канади.

В ході перевірки про несанкціоновані списання з картки № НОМЕР_1 не встановлено, а АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надало доказів, які підтверджували б, що користувач ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Зміст прохальної частини касаційної скарги з урахуванням принципу диспозитивності свідчить про те, що постанова Київського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року оскаржена тільки в частині задоволених вимог позову, а тому переглядається лише в частині вирішення цих вимог.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Відповідно до частин сьомої - дев`ятої розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17) від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц (провадження № 61-30583св18) та інших.

Встановивши, що жодними доказами не підтверджується, що ОСОБА_1 в період спірного списання грошових коштів реєструвався у системі інтернет-банкінгу «Приват24» та використовував її з метою доступу до відкритих на його ім`я у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» карткових рахунків, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність обставин, які безспірно доводять, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

На підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, зокрема, несанкціоноване списання грошових коштів з рахунків позивача, дійшов правильного висновку про те, що наявні правові підстави для задоволення позову в цій частині.

Посилання в касаційній скарзі на те, що позивач передав свою сім-карту іншій особі, а саме своєму батькові, тобто зняття коштів стало можливим у зв`язку з розголошенням ОСОБА_1 персональних даних третім особам та до повідомлення позивачем про блокування рахунка, а тому банк не повинен нести відповідальність за цю операцію не заслуговують на увагу, оскільки вони є лише припущенням відповідача та не підтверджені належними доказами.

Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки Верховного Суду в аналогічних справах, не беруться судом до уваги з таких підстав.

У справі № 370/476/16-ц (провадження №61-20391св18) Верховний Суд, направляючи справу на новий розгляд, виходив із того, що суд апеляційної інстанції, пославшись на те, що банк не надав доказів, що саме позивач не дотримав вимог щодо захисту інформації та проведення незаконних операцій з компонентом платіжних систем, не надав оцінки іншим доказам, які містяться у матеріалах справи, а саме: копії акта службового розслідування АТ КБ «ПРИВАТБАНК», роздруківці смс-повідомлень, даним щодо зміни акаунта, аудіозаписам розмов оператора із клієнтами, не навів мотивів прийняття або відхилення вказаних доказів.

У постанові від 07 грудня 2020 року у справі № 182/5175/16-ц Верховний Суд врахував те, що, оскільки операція з переказу спірних коштів була здійснена у мережі Інтернет з підтвердженням платежу 3D Secure, списання коштів з карткового рахунка ОСОБА_1 відбулося за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача, а позичальник підтвердив факт надходження на його телефон відповідних повідомлень від АТ КБ «ПРИВАТБАНК», то банк не повинен нести відповідальність за цю операцію.

Разом із тим у справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції встановив, що банк не довів, що вказані дії відбулись унаслідок дій чи бездіяльності саме позивача. Таким чином, висновок апеляційного суду не суперечить висновкам, наведеним у зазначених постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскаржувана постанова апеляційного суду відповідає вимогам закону, і підстав для її скасування немає.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки виконання постанови Київського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року було зупинено ухвалою Верховного Суду від 08 лютого 2021 року, у зв`язку із залишенням цього судового рішення без змін її виконання необхідно поновити.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року в частині задоволених вимог позову залишити без змін.

Поновити виконання постанови Київського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року.

Постанова касаційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:А. Ю. Зайцев

В. С. Жданова

Є. В. Коротенко