Справа № 362/4412/20
Провадження № 2/362/728/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2021 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Кравченко Л.М.,

за участі секретаря судового засідання - Яренко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Васильківської міської ради Київської області про визначення розміру часток в спільній сумісній власності та визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить суд визначити частку залишкового спадкового майна та визнати за ОСОБА_1 право власності на залишкову Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 (що буде дорівнювати Ѕ + Ѕ разом один розмір частки на вищезазначене житлове приміщення).

Позов обгрунтовує тим, що він є єдиним спадкоємцем до майна померлих ІНФОРМАЦІЯ_1 його батька ОСОБА_2 та ІНФОРМАЦІЯ_2 його брата ОСОБА_3 , який прийняв спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 своєї матері ОСОБА_4 , але оформити своїх прав не встиг.

Оскільки постановою нотаріуса у оформленні спадкових прав йому відмовлено через невизначеність часток у спадковому майні, звернувся до суду із вказаним позовом.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належно.

Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав заяву про слухання справи у їх відстуності та визнання позову.

За таких обставин, враховуючи визнання відповідачем позову, суд вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні, у відповідності до ч.3 ст. 200 ЦПК України.

На підставі ст. 247 ч. 2 ЦПК України справа розглянута за відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

Перевіривши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до насупного висновку.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

29.11.2018 р. рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області, що набрало законної сили, у справі № 362/1469/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності, встановлено факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , спадкоємцями до майна якого першої черги в сенсі ст.1261 ЦК України є ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_3 звернувся до Васильківської державної нотаріальної контори з заявою про відмову від спадщини після смерті батька на користь дружини померлого ОСОБА_4 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на квартиру від 02 березня 2000р. виданого на ОСОБА_2 . Однак, як вбачається з матеріалів справи, вказана квартира є предметом спільної сумісної власності, оскільки придбана в період шлюбу.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29.11.2018 р., що є чинним, визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже відповідна обставина не підлягає доказуванню в рамках даної справи, з урахуванням положень ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України і дані обставини носять преюдиційний характер.

Державна реєстрація належної Ѕ частки у квартирі АДРЕСА_1 проведена 12.04.2019 р., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 163821915, та згідно якого вид спільної власності: спільна часткова.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_3 , спадщину після смерті якого прийняв, шляхом подання заяви про вступ у спадщину в межах визначеного законодавством строку, ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Васильківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис № 93, та матеріалами спадкової справи № 6/2020 до майна померлого ОСОБА_3 , заведеної 23.04.2020 р. приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Київської області, номер у спадковому реєстрі 65773832. Інших спадєкомців до майна померлого нотаріусом не закликалося через невстановлення осіб таких.

15.08.2020 р. Постановою № 61/02-14 приватного нотаріуса Васильківського міського нотаріального округу Київської області відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки неможливо визначити склад спадкового майна.

За змістом ч. 2 ст. 1226 ЦК та норми пункту 224 Інструкції про вчинення нотаріальних дій, учасник спільної сумісної власності має право заповідати свою частку до її визначення та виділу, а після смерті учасника спільної сумісної власності свідоцтво про право на спадщину видається лише після виділу або визначення частки померлого у спільному майні. Проте визначення частки та виділ її в натурі є різними за юридичними наслідками юридичними діями. Визначення частки передбачає встановлення ідеальної (арифметичної) частки у праві на спільне майно, в той час як виділ передбачає отримання учасником, який виділяється, певного майна із складу спільного у натурі та (або) грошової компенсації і тягне за собою припинення права спільної власності для того учасника, який виділився. Чинне законодавство не надає нотаріусу права здійснювати виділ частки.

Таким чином, у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності передусім необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка і буде об`єктом спадкування.

Разом з тим видачі нотаріусом свідоцтва про частку в спільному майні за заявою інших учасників спільної сумісної власності законодавство не передбачає, відтак слід припустити, що для успадкування частки у спільній сумісній власності після смерті іншого учасника спільної сумісної власності, крім подружжя, справа про визначення належної йому частки вирішується судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Частина 1ст. 1267 ЦК України передбачає, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженогонаказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів.

Згідно зі ст. 182 ЦК Українитаст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов`язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Частка померлого учасника спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах і може переходити як до спадкоємців за заповітом, так і до спадкоємців за законом. Якщо хтось із спадкоємців одночасно виступає співвласником спільного майна, це не дає йому жодних переваг при спадкуванні. Водночас такий спадкоємець-співвласник при розподілі спадщини має переважне перед іншими спадкоємцями право на виділ його у натурі майна у межах його спадкової частки, якщо це не порушує інтересів інших спадкоємців, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 1279 ЦК України).

Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Об`єктом розпорядження співвласника є частка у праві спільної часткової власност, а не частка в майні. Тобто право самостійного розпорядженн часткою у праві власності не тотожне розпорядженн частиною майна. Частка в праві спільної часткової власност, що належить кожному зі співвласникі, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна (Постанова Верховного Суду від 16.09.2020 р. у справі № 344/5437/17 (провадження № 61-124св20).

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом.

Відповідно до абз. 2 п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Таким чином, суд приходить до обгрунтованого висновку про необхідність захисту цивільного права позивача, шляхом визначення частки померлого ОСОБА_3 у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 , щоскладає Ѕ частину.

У визнанні за позивачем права власності на залишкову Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 (що буде дорівнювати Ѕ + Ѕ разом один розмір частки на вищезазначене житлове приміщення) слід відмовити, оскільки нотаріуси не можуть вчинювати нотаріальні дії за умови існування спору про право або про факт, але й суд під час розгляду спадкових справ не має вирішувати правові питання, що становлять собою нотаріальну компетенцію.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

З огляду на викладене, судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права та інтереси позивача та інших осіб.

Згідно із ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 р., визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

За таких обставин,суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки воно не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідачів), в судовому засіданні встановлено наявність законних підстав для часткового задоволення позову, враховуючи, що позивач є єдиним спадкоємцем до майна померлих та його співвласником у розмірі Ѕ частини, тому наявні всі підстави для визначення належної спадкодавцю частки у нерухомому майні.

Враховуючи викладене, керуючись вимогами ст.ст.2,10,76-81,141,200,247,263-265,273,352,354,355 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Васильківської міської ради Київської області про визначення розміру часток в спільній сумісній власності та визнання права власності в порядку спадкування задовольнити частково.

Визначити, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Василькові Київської області ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 , складає 1/2 частину.

В решті заявлених вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Кравченко