"16" червня 2021 р.
Справа №642/2015/21
Провадження №2/642/1149/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року Ленінський районний суд м.Харкова в складі:

головуючого судді Грінчук О.П.,

за участю секретаря Мотора В.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Харківській обл. про скасування арешту майна,

встановив:

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила суд зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , вказуючи, що вона є співвласником вказаної квартири, згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 04.12.2006 Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету ХМР. На підставі постанови слідчого відділу розслідування ДТП при ГУ МВС України в Харківській обл. від 29.05.2007 по кримінальній справі №56050367 було накладено арешт на все її майно, в тому числі, і на зазначену квартиру. Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова ОСОБА_2 від 26.07.2007 кримінальну справу відносно неї за ч.1 ст. 286 КК України припинено, однак, питання щодо скасування арешту не вирішувалось. Тому позивач звернулась з даним позовом.

Ухвалою суду від 15.04.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

28.04.2021 до суду надійшов відзив на позов, згідно якого представник відповідача проти позову заперечує повністю з тих підстав, що ГУ НП в Харківській обл. не є правонаступником ГУ МВС України в Харківській обл., а тому не є належним відповідачем.

27.05.2021 представником позивача подано відповідь на відзив, в якому останній з посиланням на практику вказав, що територіальні органи МВС були фактично реорганізовані, адже їх функції фактично перейшли до територіальних органів Національної поліції.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його та позивача участі, просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1ст. 13 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 04.12.2006 належить квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2

Відносно ОСОБА_1 була порушена кримінальна справа №56050367 за ч. 1 ст. 286 КК України.

На підставі постанови слідчого відділу розслідування ДТП при ГУ МВС України в Харківській обл. від 29.05.2007 ОСОБА_3 по кримінальній справі №56050367 було накладено арешт на все належне їй майно, в тому числі, і на вищезазначену квартиру.

З відповіді директора КП «ХМ БТІ» ХМР Оберемок О.М. від 17.12.2020 за №12773/04-11/20 вбачається, що відомості про накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , були внесені Державного реєстру обтяжень на підставі вказаної постанови слідчого Люленко П.В. від 29.05.2007.

Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова Музиченко В.А. від 26.07.2007 кримінальну справу відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 286 КК України припинено, однак, питання щодо скасування арешту не було вирішено.

Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Під час розгляду справи суд керується тим, що арешт на майно ОСОБА_1 було накладено під час дії КПК України 1960 року за процедурою, встановленою цим нормативно-правовим актом.

Відповідно до пункту дев`ятого розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна позивача, поширюються норми КПК України 1960 року.

Відповідно до статті 126 КПК України (в редакції 1960 року), чинного на час накладення слідчим арешту на майно позивача, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.

Як було зазначено в цій же статті, накладений арешт на майно мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. У разі закриття кримінальної справи постановою слідчого арешт майна, згідно з ч.1 ст. 214 КПК України 1960 року, підлягав скасуванню на підставі цього ж процесуального рішення.

Після припинення кримінальної справи за процедурою КПК України 1960 року відповідне втручання у право власності фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Такі правомірні очікування ґрунтуються на закріпленому у статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції головному обов`язку держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність, утверджувати й забезпечувати права і свободи та надавати людині ефективний засіб їх юридичного захисту.

Водночас, способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття після припинення кримінальної справи обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна, у виниклих правовідносинах кримінальний процесуальний закон не передбачає.

Тобто положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі.

Шляхів виправлення помилки, допущеної слідчим, прокурором або судом у зв`язку з неприйняттям обов`язкового рішення про скасування арешту майна, після припинення кримінальної справи КПК України 1960 року не встановлював.

З урахуванням зазначеного, а також тривалого часу, що минув після припинення кримінальної справи, вирішення питання про припинення втручання у право власності ОСОБА_1 шляхом звернення до слідчого або прокурора на підставі КПК України 1960 року не буде ефективним способом захисту порушеного права.

Таким чином, спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та незнятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи, слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

Такий висновок щодо застосування відповідних норм права викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі №727/2878/19, провадження № 14-516цс19.

Щодо послання представника відповідача щодо неналежного відповідача у справі суд зазначає наступне.

16.09.2015 КМ України видав постанову №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів МВС», якою утворені як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції.

Так, постановою КМУ було ліквідовано територіальні органи МВС без визначення правонаступника та утворені нові територіальні органи Національної поліції.

У правових висновках, викладених в постановах №21-8а14 від 04.03.2014 та №21-108а14 від 27.05.2014, ВС України вказав, що ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обгрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У раз ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію.

02.07.2015 ВР України прийняла ЗУ «Про національну поліцію, який набрав чинності 07.11.2015. Відповідно до п.5 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону з 07.11.2015 втратив чинність ЗУ «Про міліцію».

ЗУ «Про національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII визначає правові засади організації та діяльності НП, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до ст.ст. 1, 13 ЗУ «Про національну поліцію» поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Систему поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції. Діяльність поліції спрямовується та координується КМ України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Таким чином, випливає, що територіальні органи МВС були фактично реорганізовані, адже їх функції фактично перейшли до територіальних органів Національної поліції.

Тому, суд вважає, що ГУ національної поліції в Харківській обл. є належним відповідачем у даній справі.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

У відповідності до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Виходячи з вищевикладеного, оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не має змоги, на час звернення із позовною заявою до суду за наявності арешту, накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, враховуючи, що кримінальна справа, в межах якої був накладений арешт, припинена, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 908,00 грн. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, 141, 247, 259, 263-265, 273, 279, 354 ЦПК України, ст.ст. 321, 391 ЦК Украъни, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Головного управління національної поліції в Харківській обл. (код 40108599, адреса місцезнаходження: м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 5) про скасування арешту майна задовольнити.

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , який накладений на підставі постанови слідчого відділу розслідування ДТП при ГУ МВС України в Харківській обл. Люленко П.В. від 29.05.2007 по кримінальній справі №56050367.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління національної поліції в Харківській обл. на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня його проголошення.

Головуючий: