Провадження № 2/266/339/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2021 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі :

головуючого судді Шишиліна О.Г.,

за участі секретаря Воропаєвої О.Є.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на дитину, що продовжує навчання та додаткових витрат

ВСТАНОВИВ:

30.10.2020 року, позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на його утримання, оскільки він навчається в Запорізькому державному медичному університеті на денній формі навчання на бюджетній основі, та потребує матеріальної допомоги до закінчення навчання, але не більш ніж до досягнення ним 23 років. Відповідач ухиляється від його утримання, добровільно матеріальної допомоги на навчання не надає. Просив стягнути з відповідача аліменти на його користь в розмірі 10000 грн. щомісячно, починаючи з 29.10.2020 року і до 30.06.2025 р., але не більше 23 років за умов продовження навчання. Також просив стягнути на його користь додаткові витрати в розмірі 20090,65 грн., що становить половину вартості корекції зору.

Справа надійшла до Приморського районного суду м. Маріуполя 21.12.2020 р. на підставі ухвали судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 25.11.2020 р. за підсудністю.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін.

Ухвалу суду від 22.12.2020 р. про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі відповідачу направлено за визначеною адресою та визначено строк для подання відзиву на позовну заяву.

19.03.2021 р. відповідач ОСОБА_4 особисто в суді отримав копію позовної заяви разом із додатками до неї, що підтверджується його підписом у довідковому листі до справи.

На підставі поданої представником відповідача ОСОБА_2 заяви, останнього було ознайомлено із матеріалами справи (а.с. 47).

У визначений строк відповідач відзив на позовну заяву не подав.

Позивач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився приймав участь через свого представника ОСОБА_1 , який в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав зазначених у позові. Додатково вказав, що незважаючи на те, що позивач навчається за держзамовленням він потребує матеріальної допомоги від батька, який має достатню матеріальну можливість надавати грошову допомогу саме у розмірі 10000 грн., оскільки має постійне місце роботи, є засновником та директором двох медичних центів, у нього у власності є нерухоме майно та автомобіль, він відпочиває за межами України. Враховуючи, що навчальний заклад перебуває у іншому місті, тому позивач має витрачати грошові кошти на проїзд, їжу, одяг та оренду житла. Додаткові витрати складаються із половини вартості лікування органів зору в клініці сучасної офтальмології ТОВ «ВІЗУС», що загалом склали 40181,30 грн. Тому вважає, що половину вартості лікування слід покласти на відповідача. Просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, приймав участь у розгляді справи через свого представника ОСОБА_2 , який позов не визнав. Посилався на те, що відповідач не ухиляється від надання сину матеріальної допомоги. Крім того вважає, що позивачем не доведено потреба у необхідності спочувати грошові кошти за оренду житла оскільки фактично він мешкає у період карантину у зв`язку із дистанційним навчанням в м. Маріуполі та в нього відсутня потреба витрачати додаткові кошти на проїзд до місця навчання. Наявність у відповідача нерухомого майна, автомобіля та постійного місця роботи не є доказом можливості сплачувати аліменти у розмірі 10000 грн. Що стосується вимоги про додаткові витрати на лікування то ці вимоги не ґрунтуються на законі. Просив відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ч.3, 4 ст. 12, ч.1, 2 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши докази, дійшов висновку про таке.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували з 07.08.1999 року в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 06.08.2019 року на підставі рішення суду (а.с.12).

Під час шлюбу у подружжя народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 виданим відділом реєстрації актів громадянського стану юстиції м. Маріуполя Донецької області, про що зроблено відповідний актовий запис №1012, де в графі батько записано ОСОБА_4 , мати ОСОБА_5 , що також не заперечується відповідачем (а.с.61).

Як вбачається з довідки Запорізького державного медичного університету від 31.08.2020 №353, ОСОБА_3 , дійсно навчається на другому курсі зазначеного університету на денній формі навчання (держзамовлення), термін навчання з 01.09.2019 р. по 30.06.2025 р. (а.с.9).

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що 20.10.2019 року позивачу батьком якого є відповідач виповнилось 18 років і він є таким, що продовжує навчання, термін якого спливає 30.06.2025 р., тобто після досягнення ним 23 років.

Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, якщо вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей).

Саме таких висновків дійшов ВС у своїй постанові у справі № 635/1139/17 від 20.05.2020 р.

Згідно зі ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України.

За вимогами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з вимогами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Відповідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається зі справи, обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на його утримання позивач посилається на те, що навчається у м. Запоріжжі, у зв`язку із чим вимушений орендувати квартиру, також витрачає кошти на харчування та міжміський транспорт, а відповідно потребує матеріальної допомоги з боку відповідача. Вважає, що розмір аліментів повинен становити 10000 грн., оскільки відповідач має реальну матеріальну можливість сплачувати аліменти саме в такому розмірі тому, що має постійне місце роботи, володіє нерухомим майном у виді будинків та земельної ділянки та рухомим майном у виді автомобіля, є засновником та директором двох медичних центів, відпочиває за межами України.

З витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, вбачається, що ОСОБА_3 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 з 02.09.2019 (а.с. 19).

Згідно довідки голови правління ЖБК «МАЯК» від 06.05.2020 р. ОСОБА_3 мешкає разом із матір`ю ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_2 (а.с.28).

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що на даний час позивач мешкає разом із матір`ю в м. Маріуполі у зв`язку із дистанційним навчанням на період карантину.

Позивач на підтвердження потреби у матеріальній підтримці з боку відповідача надав копію договору оренди від 30.11.2019 р., в якому у п. 1 зазначено, що предметом договору є квартира АДРЕСА_3 , строк оренди до 1 червня 2020 р., орендатором якої є ОСОБА_5 , та який підписаний останньою (а.с.20-21). В договорі оренди відсутні відомості, що вона орендується для проживання позивача.

Таким чином, враховуючи, що орендатором квартири є ОСОБА_5 , а також строк оренди, який сплив 01.06.2020 р. і той факт, що позивач з травня 2020 р. фактично мешкає у м. Маріуполі, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено необхідність сплачувати орендну плату за житло. Крім того суд враховує, що позивач має зареєстроване місце проживання у м. Запоріжжі, а відтак має можливість у разі потреби проживати за місцем реєстрації, що позбавить батьків нести витрати на оренду житла.

Позивач в обґрунтування спроможності відповідачем сплачувати аліменти в розмірі 10000 грн. посилається на наявність у останнього постійного місця роботи, нерухомого та рухомого майна, а також можливість відпочивати за межами України, що є дороговартісним.

З довідки з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців вбачається, що ОСОБА_4 є засновником та директором ТОВ «АС МЕДІКЕЛ» та ТОВ «МЕД АС» (а.с.26,27).

В судовому засіданні представник відповідача не заперечував про те, що ОСОБА_4 працює у зазначених медичних центрах.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач має постійне місце роботи.

Сторонами доказів про доходи відповідача не надано. Як і не надано доказів про доходи матері позивача ОСОБА_5 , яка також має обов`язок утримання свого повнолітнього сина, який продовжує навчання. З копії трудової книжки ОСОБА_5 вбачається, що вона звільнена за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП наказом директора ТОВ «АС Медикел» від 03.09.2020 р. №96 (а.с.17-18).

За результатами перевірки в єдиному державному реєстрі МВС від 28.10.2020 ОСОБА_4 належить автомобіль HYUNDAI SANTA FE, 2017 року випуску (а.с. 24).

Подані позивачем у якості доказу роздруківка, яка міститься на а.с. 25 та фото зі сторінки в соціальній мережі Інтернет, у відповідності до вимог ст. 79 ЦПК України суд визнає недостовірним оскільки не містять будь-яких реквізитів, не відомо їх походження, а отже не підтверджують обставини, на які поссилається позивач.

Доказів на підтвердження наявного у відповідача нерухомого майна позивачем не подано.

Доводи представника відповідача, що відповідач надає матеріальну допомогу синові також не знайшли свого підтвердження, оскільки відповідачем не подано доказів надання такої допомоги. Також відповідачем не доведено, що на його утриманні перебувають інші особи.

Натомість суд враховує, що позивач навчається у вищому у м. Запоріжжі на денній формі навчання, не працює, а відтак має потребу у продуктах харчування, має нести витрати на проїзд до місця навчання у необхідності буд`яких інших витрат стороною позивача не доведено.

Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Нормами ч.1 ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а тому аліменти підлягають стягненню з дати подачі позову - з 30 жовтня 2020 року.

Таким чином з урахуванням того, що позивач навчається на денній формі навчання у м. Запоріжжі, отже на період навчання він не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків для підтримки своєї життєдіяльності, враховуючи, що прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на день розгляду справи становить 2270 грн., дані про матеріальне становище сторін, їх стан здоров`я, сімейний стан, вік відповідача, який є працездатним, з урахуванням обов`язку матері також утримувати повнолітнього сина поки він навчається, суд дотримуючись принципів розумності, справедливості та пропорційності, як основних засад цивільного процесуального законодавства вважає достатнім, розумним та справедливим стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на його утримання в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 30 жовтня 2020 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення 23р. віку тобто до 20 жовтня 2024 р.

Що стосується вимоги про стягнення додаткових витрат, суд дійшов висновку про таке.

Чинним сімейним законодавством передбачено: стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини (статті 181 - 185 СК України) та стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання (статті 198-200 СК України).

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).

Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, вимоги закону, щодо додаткових витрат на повнолітнього сина у зв`язку із його навчанням не поширюються, оскільки зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу, а відтак вимоги позиввача про стягнення додаткових витрат в сумі 20090,65 грн не підлягають задоволенню.

Саме такі висновки щодо застосування статей 185, 199 СК України висловлені в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15 та підтримані у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2018 року, справа № 622/373/16-ц, провадження № 61-1717 св 18.

Оскільки суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів, з відповідача підлягають стягненню на підставі ст.. 141 ЦПК України судові витрати в дохід держави в розмірі 840,80 гривень.

Інші документи додані сторонами до справи не спростовують встановлених судом обставин і не змінюють висновків суду.

До матеріалів справи позивачем додано договір про надання правової допомоги адвокатом Криворучко В.Ж. (а.с.13-15) та квитанцію №11 від 07.10.2020р.про прийняття від позивача суму 6000 грн. (а.с.16)

Як зазначено в ч.1 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

На виконання цих вимог, позивач до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат не подав і з заявою про відшкодування ціх витрат до суду не звертався.

Відповідно до ч.2 ст.134 ЦПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Таким чином суд, куруючись ч.2 ст.134 ЦПК України відмовляє позивачу у відшкодуванні судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1,2,5,7, 141, 274,278,279 ЦПК, ст.ст. 180, 181, 182, 184 СК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на дитину, що продовжує навчання та додаткових витрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (іпн НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 (іпн НОМЕР_3 ) аліменти на його утримання, який продовжує навчання до 30.06.2025р. у твердій фіксованій сумі в розмірі 2000 грн., починаючи з 30 жовтня 2020 року, щомісячно і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення 23р. віку тобто до 20 жовтня 2024 р.

В задоволені іншої частини вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (іпн НОМЕР_2 ) на користь держави 840,80 грн. суму судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Приморський районний суд м. Маріуполя протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, у разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

повний текст рішення складено 18.06.2021 р.

Суддя: Шишилін О. Г.