Ухвала

08 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 442/6523/18

провадження № 61-4615св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 28 січня 2020 року в складі колегії суддів: Курій Н. М., Ванівського О. М., Цяцяка Р. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у 2014 році між нею та ОСОБА_2 було досягнуто домовленості щодо укладення договору купівлі - продажу житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також було обумовлено вартість нерухомого майна. 25 липня 2014 року нею було передано ОСОБА_2 завдаток в розмірі 3 000,00 доларів США та визначено, що подальша доплата за придбання будинку становитиме 548 000,00 грн, а сама домовленість триватиме до 31 грудня 2014 року.

Зазначала, що на виконання домовленостей відповідачу передана частина грошових коштів, що підтверджується розпискою, складеною 25 липня 2014 року, але з незалежних від неї причин, вищевказана попередня домовленість щодо купівлі-продажу нерухомого майна не відбулася.

З урахуванням викладеного, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 42 000,00 грн як аванс, а також грошові кошти в сумі 7 000,00 доларів США, з яких 1 000,00 доларів США як аванс та 6 000,00 доларів США як завдаток у подвійному розмірі, в національній валюті України - гривні відповідно до офіційного курсу Національного банку України на день ухвалення рішення суду у цьому спорі та понесені судові витрати.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 грудня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аванс в сумі 42 000,00 грн та 4 000,00 доларів США, що еквівалентно 110 840,00 грн.Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 1 880,40 грн. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що в розписці не було визначено строку повернення коштів та не було вчинено правочину щодо переходу права власності на будинок, а тому підстав для відмови у позові у зв`язку з пропуском позовної давності немає.

Постановою Львівського апеляційного суду від 28 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 грудня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку зі спливом позовної давності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що з часу виникнення у позивача права на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав і до часу звернення позивача до суду пройшло більше трьох років, причини пропуску позовної давності є необґрунтованими, оскільки не підтверджені особливими і непереборними обставинами, а посилання у рішенні на проживання ОСОБА_1 в будинку після 31 грудня 2014 року та продовження переговорів щодо укладення договору не підтверджує, що домовленість між сторонами було продовжено із визначенням іншої дати, ніж 31 грудня 2014 року.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У березні 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 28 січня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначене вище судове рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Станом на дату розгляду справи відзивів на касаційну скаргу ОСОБА_1 до Верховного Суду не надходило.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 12 березня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 28 січня 2020 року передано на розгляд судді-доповідачу Сердюку В. В.

Ухвалою Верховного Суду від 30 квітня 2020 року (після усунення заявником недоліків касаційної скарги) поновлено строк на касаційне оскарження та відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 з підстав визначених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України); витребувано із Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області матеріали справи № 442/6523/18; надано учасникам справи строк для подання відзиву.

У травні 2020 року матеріали справи № 442/6523/18 надійшли до Верховного Суду.

Розпорядженням керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2020 року № 2230/0/226-20 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями на підставі службової записки секретаря Третьої судової палати Висоцької В. С.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 вересня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 та матеріали справи № 442/6523/18 передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування

Провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ).

Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Враховуючи те, що касаційна скарга подана 06 березня 2020 року, тому вона підлягає розгляду відповідно до положень ЦПК України в редакції Закону № 460-ІХ.

Отримавши матеріали цивільної справи, під час підготовки справи до касаційного розгляду судом виявлено, що провадження за касаційною скаргою відкрито помилково та підлягає закриттю з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову у цій справі є: стягнення коштів у розмірі 42 000,00 грн + 7 000,00 доларів США, що у гривневому еквіваленті станом на час подання касаційної скарги складає 173 180,00 грн, що у сукупності не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102, 00 грн х 250 = 525 500, 00 грн), а тому постанова Львівського апеляційного суду від 28 січня 2020 року, відповідно до вимог ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 761/10509/17, провадження № 14-53цс19, сформулювала правову позицію, згідно з якою, якщо касаційна скарга прийнята до провадження суду касаційної інстанції помилково, тому у зв`язку з цим касаційне провадження у справі належить закрити. Наведена правова позиція підлягає застосуванню судом до процесуальних правовідносин, що виникли під час розгляду цієї касаційної скарги.

З урахуванням наведеного, оскільки Верховним Судом помилково відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на судове рішення з ціною позову що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка не підлягає касаційному оскарженню, касаційне провадження необхідно закрити.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про закриття касаційного провадження у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 260, 389 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 28 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів закрити.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак

Г. І. Усик