Житомирський апеляційний суд
Категорія 68 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря судового засідання Лісової Т.С.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 05 лютого 2021 року та на додаткове рішення Богунського районного суду м.Житомира від 17 лютого 2021 року, ухвалені під головуванням судді Лєдньова Д.М.

у цивільній справі №296/11579/1820 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сєтака В.Я., про визнання факту проживання однією сім`єю, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності, поділ майна в натурі, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на спадкове майно, поділ майна з виплатою грошової компенсації за частку у спільному майні, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом. Просила визнати факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період з 01 вересня 2006 року до 16 вересня 2017;

- визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 і ОСОБА_3 та поділити, як спільне сумісне майно подружжя:

- автомобіль ВАЗ-11183, легковий седан В, кольору «аспарагус», 2006 року випуску, кузов НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ;

- депозитний вклад в Публічному акціонерному товаристві «Альфа-Банк» на суму 130 000 гривень із відповідними відсотками і нарахованими компенсаціями, що рахуються на картковому рахунку № НОМЕР_3 , згідно довідки ПАТ «Альфа-Банк» в сумі 7600 гривень;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 06 вересня 2018 року № 9429, видане приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. на ім`я ОСОБА_2 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на: Ѕ частину автомобіля ВАЗ -11183, легковий седан В, кольору «аспарагус», 2006 року випуску, кузов НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , як об`єкт права спільної сумісної власності осіб, що проживали однією сім`єю, та на ј в порядку спадкування за законом, як спадкоємниці першої черги;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину депозитного банківського вкладу в Публічному акціонерному товаристві «Альфа-Банк» на суму 130 000 гривень із відповідними відсотками і нарахованими компенсаціями, що рахуються на картковому рахунку № НОМЕР_3 , згідно довідки ПАТ «Альфа-Банк» в сумі 7 600 гривень, як спільного сумісного майна подружжя, та на ј частину депозитного банківського вкладу в Публічному акціонерному товаристві «Альфа-Банк» на суму 130 000 гривень із відповідними відсотками і нарахованими компенсаціями, що рахуються на картковому рахунку № НОМЕР_3 , згідно довідки ПАТ «Альфа-Банк» в сумі 7600 гривень в порядку спадкування за законом, як спадкоємиці першої черги;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину неотриманої пенсії чоловіка за лютий місяць 2018 року в сумі 4 765,96 грн., які розміщено на рахунку Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, як спільного сумісного майна подружжя, та на ј частину неотриманої пенсії чоловіка за лютий місяць 2018 року в сумі 4765,96 грн., які розміщено на рахунку Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в порядку спадкування за законом , як спадкоємиці першої черги;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину гаражу № НОМЕР_4 в гаражному кооперативі «Кам`янка» , що розташований за адресою: 10004, м.Житомир, вул.Миру 100, в порядку спадкування за законом, як спадкоємиці першої черги;

- визнати за ОСОБА_1 право власності Ѕ частину автомобілю ВАЗ-2101, кузов НОМЕР_5 , державний номерний знак НОМЕР_6 , в порядку спадкування за законом , як спадкоємиці першої черги.

- поділити в натурі майно, яке перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , та припинити право власності відповідачки ОСОБА_2 на ј частину автомобілю ВАЗ-1183, легковий седан-В, кольору «аспарагус», 2006 року випуску кузов НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , і виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості ј частини цього автомобілю відповідно до висновку судового експерта, та визнати за ОСОБА_1 , право власності на весь об`єкт рухомого майна-автомобіль ВАЗ-11183, легковий седан В, кольору «аспарагус», 2006 року випуску, кузов НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ;

- припинити право власності відповідача ОСОБА_2 на Ѕ частину гаражу № НОМЕР_4 в гаражному кооперативі «Кам`янка», що розташований за адресою 10004, м.Житомир вул.Миру 100, і виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості Ѕ частини цього нерухомого майна відповідно до висновку судового експерта, та визнати за ОСОБА_1 право власності на весь об`єкт нерухомого майна гараж № НОМЕР_4 в гаражному кооперативі «Кам`янка»;

- припинити право власності ОСОБА_1 на автомобіль ВАЗ-2101, кузов НОМЕР_5 номерний знак НОМЕР_6 , і виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості Ѕ частини цього нерухомого майна відповідно до висновку судового експерта, визнати за ОСОБА_2 право власності на весь автомобіль ВАЗ-2101, кузов НОМЕР_5 , державний номерний знак НОМЕР_6 ;

- відшкодувати судові витрати.

В обґрунтування поданого позову зазначала, що з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона проживала без реєстрації шлюбу в період з 01 вересня 2006 року до 16 вересня 2017 року.

16 вересня 2017 року Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області було зареєстровано шлюб між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , про що вчинено актовий запис №1924 від 16 вересня 2017 року.

В період шлюбу, а саме 19.12.2017 року, спільно накопичені подружжям грошові кошти в сумі 130 000,00 грн. було внесено на депозитний рахунок, розміщений в Публічному акціонерному товаристві «Альфа-Банк». При цьому, у виданому свідоцтві про право на спадщину за законом нотаріусом помилково визначено весь розмір вкладу як спадкове майно, що, на думку позивача, не відповідає приписам ст.ст. 60,74 СК.

В період спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 ними було придбано спільне майно: побутова техніка, автомобіль ВАЗ-11183 «Калина», кузов НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який зі згоди ОСОБА_1 оформлено на ім`я чоловіка ОСОБА_3 . Наведене майно є спірним з огляду на невизнання з боку відповідача іншого спадкоємця першої черги, набутих прав спільної сумісної власності.

Позивач також зауважує на неможливості спільного використання із відповідачем гаражу № НОМЕР_4 в гаражному кооперативі «Кам`янка», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві власності належав спадкодавцю ОСОБА_3 .

Позивач вважає за необхідне позбавити відповідача як співвласника наведеного нерухомого майна, права на частку у майні шляхом виплати грошової компенсації.

Також з підстав утрудненого спільного використання належного спадкодавцеві рухомого майна - автомобіля ВАЗ-2101, кузов НОМЕР_5 , державний номерний знак НОМЕР_6 , позивач вказує на потребу у виплаті на її користь грошової компенсації вартості частини даного майна.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 05 лютого 2021 року позов задоволено частково.

Визнано об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 депозитний вклад з відповідними відсотками та нарахованими компенсаціями, що розміщений у ПАТ «Альфа-Банк» - картковий рахунок № НОМЕР_7 на суму 137 599,75 грн.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.09.2018 року за №9429, видане нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. на ім`я ОСОБА_2 , в частині визначення спадкового майна - вкладу з відповідними відсотками та нарахованими компенсаціями, що розміщений у ПАТ «Альфа-Банк» - картковий рахунок № НОМЕР_7 на суму 137 599,75 грн.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини депозитного вкладу з відповідними відсотками та нарахованими компенсаціями, що розміщений у ПАТ «Альфа-Банк» - картковий рахунок № НОМЕР_7 на суму 137 599,75 грн. як спільного сумісного майна подружжя та на 1/4 частини депозитного вкладу з відповідними відсотками та нарахованими компенсаціями, що розміщений у ПАТ «Альфа-Банк» - картковий рахунок № НОМЕР_7 на суму 137 599,75 грн. в порядку спадкування. У задоволенні інших вимог відмолено.

Додатковим рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 17 лютого 2021 у задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Повернуто ОСОБА_1 внесені на депозитний рахунок Богунського районного суду м.Житомира грошові кошти в сумі 29033,40 грн. Платіж здійснено відповідно до квитанції №29 територіального відокремленого безбалансового відділення №10005/030 філії Житомирського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від 15.01.2020 року.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні її позовних вимог та в частині стягнення судових витрат на правничу допомогу та ухвалити в цих частинах нове рішення про задоволення її позову. На думку апелянта, рішення та додаткове рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказує, що вона з чоловіком ОСОБА_3 - люди вільні внутрішньо і незалежні від зовнішніх чинників у вигляді засуджень сусідів та знайомих, вільно переміщувались то в її квартиру, то в квартиру чоловіка, в залежності від стану здоров`я її матері. Тобто, жили там, де ним було зручно і в кожному місці проживання забезпечували спільний комфорт та зручність проживання. Також зазначає, що гараж № НОМЕР_4 в гаражному кооперативі «Кам`янка», що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на який зареєстровано на її ім`я в Ѕ його частині і в такій же частині належить відповідачці, утримується по цей час нею, що підтверджується документами гаражного кооперативу «Кам`янка». З огляду на обставини неподільності об`єкту і неможливості спільного використання за цільовим призначенням, може бути поділеним в натурі із визнанням за нею права власності на Ѕ частину гаражу із припиненням права власності ОСОБА_2 на цю Ѕ частину цього нерухомого майна із виплатою їй грошової компенсації вартості Ѕ частини гаражу відповідно до висновку судової експертизи. Крім того, суд їй відмовив в задоволенні вимог про визнання права власності на два спадкових автомобілі, в одному з яких Ѕ частка дружини, незважаючи на наявність відмови у вчиненні нотаріальних дій постановою нотаріуса Сєтака В.Я. Нотаріусом ОСОБА_4 їй було відмовлено в оформлені спадкових прав на автомобілі, зареєстровані за ОСОБА_3 , що є передбаченою законом підставою для вирішення цього питання в судовому порядку. Таким чином, висновок суду про відсутність підстав для застосування ст.392 ЦК України у питанні визнання права власності на транспорті засоби, що є спадковим майном, і на які орган нотаріату відмовив у видачі документів є необгрунтованими. Також, судом незаконно відмовлено у вирішенні її позовних про поділ спільного майна в натурі. Крім того, нею виконано обов`язок та внесена на депозит Богунського районного суду м. Житомира грошову компенсацію. Таким чином, на думку апелянта, судом першої інстанції допущено порушення її конституційних і законних прав, гарантованих нормами статей 3,8,9,21,22,41,51,55,56,129 Конституції України. Крім того додатковим рішенням від 17 лютого 2021 року відмовлено їй у стягненні витрат на правничу допомогу в розмірі 28120 грн. Відтак, судом не було прийнято до уваги докази, подані нею і наявні в матеріалах справи, а тому зроблено помилковий висновок, чим порушено вимоги ст.ст. 12,89 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 16.09.2017 року зареєстровано шлюб Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.

Сторони по справі є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач як дружина, а відповідач донька.

Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, право на частки у якій є предметом спору.

Згідно повідомлення регіонального сервісного центру в Житомирській області за громадянином ОСОБА_3 зареєстровано наступні транспортні засоби: автомобіль ВАЗ-2101, кузов НОМЕР_8 , державний номерний знак НОМЕР_6 ; автомобіль ВАЗ-1183, кузов НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Судом встановлено, що сторони на підставі виданих свідоцтв про право на спадщину за законом є співвласниками приміщення гаражу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , гаражний кооператив «Кам`янка», у частці по 1/2 кожна.

Постановою приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Сєтака В.Я. від 11.03.2019 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку спадкового майна ОСОБА_3 на спадкове майно, яке складається з транспортного засобу марки ВАЗ 11183, реєстраційний номер НОМЕР_9 , та транспортний засіб марки ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_6 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Вказаним нотаріусом 06.09.2018 року на ім`я ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом в розмірі Ѕ частини спадкового майна, що зареєстровано в реєстрі № 9429.

Згідно свідоцтва спадщина складається з:

вкладів з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що розміщені на рахунках: у ТВББ № 10005/030 філії Житомирського обласного управління АТ «Ощадбанк» :

- № НОМЕР_10 на суму 1177,31 грн.; у ПАТ «Укрсоцбанк» - картковий «зарплатний» рахунок № НОМЕР_11 на суму 77,79 грн.; у ПАТ «Альфа-Банк» - картковий рахунок № НОМЕР_7 /980 на суму 137 599,75 грн.

1/2 частини вкладів з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що розміщені на рахунках: у АБ «Укргазбанк» - рахунок в національній валюті № НОМЕР_12 на суму 11992,48 грн.; у ТВБВ № 1005/030 філії Житомирського обласного управління АТ «Ощадбанк» - № НОМЕР_13 на суму 88,62 грн.

1/2 частини грошових коштів (недоотримана пенсія за лютий 2018 року) в сумі 4765,96 грн.

На ім`я позивача 06.09.2018 року приватним нотаріусом видано свідоцтво про право власності на Ѕ частику у праві спільної сумісної власності на майно, набутого подружжям у період шлюбу: вкладів з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що розміщені на рахунках: у АБ «Укргазбанк» - рахунок в національній валюті № НОМЕР_12 на суму 11992,48 грн.; у ТВБВ № 1005/030 філії Житомирського обласного управління АТ «Ощадбанк» - № НОМЕР_13 на суму 88,62 грн.; грошові коштів (недоотримана пенсія за лютий 2018 року) в сумі 4765,96 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку показанням свідків, суд вважав необхідним охарактеризувати їх у взаємній прив`язці до істотних за виниклим спором обставин, а саме, щодо спільного ведення господарства, утримання майна, тощо, надати висновок про дійсне виявлення такими свідченнями зазначених фактів.

Будь-яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів, апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин апеляційний суд вважає обгрунтованими висновки суду першої інстанції в частині вимог про визнання факту проживання однією сім`єю.

При цьому суд вірно зауважив, що показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 466/3769/16.

Обов`язковими умовами для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є: наявність спільного бюджету; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».

Крім того, судом враховано, що вирішення питання про встановлення факту проживання однією сім`єю, не можливе без дослідження характеру зв`язку осіб, про який йдеться, з помешканням, що визнається ними як житло. Суд має завданням встановити, чи набуло будь-яке приміщення ознак житла в широкому розумінні саме у прив`язці до сімейного.

Поняття «житло» в контексті ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) тлумачиться як «домівка». Воно охоплює місце, облаштоване особою як її дім.

Надаючи оцінку доказам за внутрішнім переконанням, судом не отримано належного підтвердження набуття, а в подальшому визнання та підтримання особами внутрішнього відчуття будь-якого помешкання як сімейного, яке вони сприймали спільним навіть за умови тимчасового перебування. Вказане стосується налагодження відносно постійних умов для відпочинку, харчування, проведення вільного часу, пристосування побутових зручностей у вказаних питаннях сім`ї.

А тому суд обгрунтовано вважав, що позивачем не надано належних, достовірних та допустимих доказів її постійного проживання зі ОСОБА_3 як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, ведення ними спільного господарства, піклування один про одного з усіма притаманними ознаками шлюбно-сімейних відносин.

За наведених обставин підстав для зміни чи скасування рішення суду в цій частині вимог апеляційний суд не вбачає.

Правильними також, на переконання апеляційного суду, є висновки суду в частині вимог, що стосуються автомобіля ВАЗ-2101, кузов НОМЕР_5 номерний знак НОМЕР_6 , оскільки не доведено факт володіння ним спадкодавцем на день смерті. Крім того, місце його перебування невідоме, про що пояснила сама позивачка. А тому відсутні достатні підстави для включення його до спадкового майна.

Разом з тим, неможливо погодитися з висновками суду в частині вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину грошових коштів (недоотриманої пенсії за лютий місяць 2018 року), визнання права на пенсію, на автомашину ВАЗ 11183 в порядку спадкування та про поділ майна в натурі а також висновками суду, викладеними в оскаржуваному додатковому рішенні.

Так, відмовляючи у позові щодо визнання права на Ѕ частину коштів (недоотриманої пенсії), суд першої інстанції виходив з того, що право на відповідне майно підтверджено виданим 06.09.2018 року приватним нотаріусом свідоцтвом про право власності на Ѕ частику у праві спільної сумісної власності на майно, набутого подружжям у період шлюбу.

Проте, такі висновки є помилковими.

Так, за вказаним свідоцтвом за відповідачкою визнано право на спірні кошти як за спадкоємцем першої черги після смерті батька в Ѕ частині.

Разом з тим, в такому випадку не враховано право ОСОБА_1 на ці кошти як на спільне майно подружжя, оскільки пенсію покійний отримав за життя, перебуваючи в зареєстрованому щлюбі з позивачкою.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

За наведених обставин позивачка має право на спірні кошти: на Ѕ частину як спільне майно подружжя і на ј частину в порядку спадкування.

У зв`язку з цим оскаржуване рішення в цій частині вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

Крім того, відмовляючи в позові про поділ спільного майна, суд виходив лише із положень ст.365 ЦК. Проте, суд не звернув уваги на те, що позивачем, в тому числі, було заявлено про поділ спадкового майна між спадкоємцями.

Тобто, спір в цій частині вимог не вирішений.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 13 липня 2007 року на підставі відповідного договору ОСОБА_3 був придбаний автомобіль ВАЗ-2101, кузов НОМЕР_5 (т.1 а.с.15-16).

Зазначений автомобіль рахується зареєстрованим за померлим спадкодавцем за даними Територіального сервісного центру №1841 МВС України (т.1 а.с.88).

Крім того, під час проведення оцінки зазначеного транспортного засобу експертом проводився його огляд та огляд свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_14 , виданого ОСОБА_3 (т.2 а.с.32,35,36).

Про фактичне існування спірного автомобіля та перебування його в даний час у позивачки сторони не заперечують.

Неподання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу нотаріусу обумовлено існуванням неприязних відносин між сторонами та намаганням кожною із них обмежити право на спадкування.

Відповідно до роз`яснень, що викладені в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За наведених обставин, спірний автомобіль може бути включений до спадкового майна та на нього визнано право власності в порядку спадкування за позивачкою і відповідачкою по Ѕ частині за кожною.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 356 ЦК України власність двох і більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому.

Положеннями статей 364, 367 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до частини першої статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі (частина друга статті 1278 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1279 ЦК України спадкоємці, які разом із спадкодавцем були співвласниками майна, мають переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ їм у натурі цього майна в межах їхньої частки у спадщині, якщо це не порушує інтересів інших спадкоємців, що мають істотне значення.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі за №6-692цс16 (постанова від 25.05.2016), вирішуючи спори про поділ спадщини та визнання права власності на спадкове майно, суди встановлюють належне спадкодавцю на час його смерті майно, яке входить до складу спадщини, а також з`ясовують чи не порушуються права та інтереси всіх спадкоємців, які мають право на спадщину.

Під час розгляду справи № 243/6275/16-ц Верховний Суд роз`яснив, що спадщина належить спадкоємцям, які прийняли її на праві спільної часткової власності (частина четверта статті 355 ЦК України), а тому при її поділі застосовуються правила передбачені в главі 26 ЦК України, які регулюють відносини спільної часткової власності. Якщо згоди про поділ спадщини досягти не вдалося, то поділ провадиться в судовому порядку відповідно до часток, які належать кожному із спадкоємців за законом або за заповітом. Вирішення судового спору щодо поділу спадкового майна не залежить від отримання спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину (постанова від 22.01.2020).

У справі № 743/126/17 ВС звернув увагу на те, що реалізація переважних прав може відбуватися на стадії поділу спадкового майна, виділу з нього частки чи перерозподілу спадщини, якщо майно збереглося у натурі, тобто здійснення спадкових прав спадкоємцями, які набули право на спадкування та прийняли спадщину.

У постанові від 11.12.2019 у справі №638/2267/14-ц Касаційний цивільний суд зазначив, що виділ на підставі статті 1278, 1279 ЦК може бути здійснений спадкоємцями за взаємною згодою, шляхом укладення договору або (у разі наявності спору) в судовому порядку. Якщо ж неможливо виділити частку спадкоємця у натурі, то спадкове майно передається одному із спадкоємців, а іншим - відповідна грошова компенсація.

В даному випадку поділу між сторонами підлягають гараж та автомобіль, які за змістом статті 183 ЦК України є неподільними речами, виділення їх часток у володіння кожного із спадкоємців є неможливим та не вирішить спору щодо цього майна.

Разом з тим, спірне майно можливо поділити таким чином, щоб позивачці було виділено автомобіль в цілому, а відповідачці гараж.

За висновками експертиз вартість автомобіля визначена в сумі 54674 грн.30коп.(т.2 а.с.44),вартість гаража 30730грн.(т.1 а.с.225).

Правильність висновків експертиз сторонами не спростована.

Тому апеляційний суд вважає можливим виділити позивачці автомобіль, оскільки вона має водійське посвідчення та тривалий час користується ним, а відповідачці гараж, стягнувши із кожної із спадкоємців на користь іншої грошову компенсацію вартості Ѕ частини та припинити право часткової власності на це майно.

Крім того, відмовляючи у стягненні витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що до закінчення судових дебатів у справі сторона не зробила про це відповідну заяву.

Проте, погодитися з висновками суду неможливо.

Так, відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За змістом ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Така заява із доказами про підтвердження судових витрат міститься в матеріалах справи в т.3 на а.с.43-44.

Тому суд безпідставно відмовив у відшкодуванні понесених позивачкою судових витрат.

Разом з тим, враховуючи положення ч.1 ст.141 ЦПК відшкодуванню підлягають витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме 2000 грн. витрат по сплаті судового збору та 7000 грн. витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції і 2500 грн. цих витрат під час апеляційного розгляду справи.

За наведених обставин та відповідно до положень п.4 ч.1 ст.376 ЦПК оскаржуване рішення та додаткове рішення підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Скасувати рішення Богунського районного суду м.Житомира від 05 лютого 2021 року в частині вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину грошових коштів (недоотриманої пенсії за лютий місяць 2018 року) і визнання права на пенсію, та про поділ майна в натурі і додаткове рішення Богунського районного суду м.Житомира від 17 лютого 2021 року. Ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.09.2018 року за реєстровим №9438 в частині спадкового майна у вигляді грошових коштів (недоотриманої пенсії за лютий місяць 2018 року в сумі 4765 грн.96 коп., які розміщені на рахунку Житомирського об`єднаного управління пенсійного фонду України в Житомирській області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину вказаних коштів як спільне майно подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 по ј частині зазначених коштів за кожною в порядку спадкування за законом.

Виділити в натурі ОСОБА_5 і ОСОБА_6 у приватну власність автомобіль ВАЗ-1183, легковий седан-В, кольору «аспарагус», 2006 року випуску кузов НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості Ѕ частини вказаної автомашини в сумі 27337,15 грн.

Припинити право спільної часткової власності на автомобіль ВАЗ-1183, легковий седан-В, кольору «аспарагус», 2006 року випуску кузов НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Виділити в натурі ОСОБА_2 у приватну власність гараж АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості Ѕ частини вказаного гаража в сумі 15365 грн. та припинити право спільної часткової власності на нього.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати: 2000 грн. по сплаті судового збору та 9500 грн. витрат на правничу допомогу.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і з цього дня протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 17.06.2021 року.