Постанова

Іменем України

09 червня 2021 року

м. Київ

справа № 761/15948/19

провадження № 61-17517св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Ткачука О. С.,

учасники справи:

позивач - арбітражний керуючий Белінська Наталія Олександрівна,

відповідачі: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Акціонерне товариство «Дельта Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» Матвієнка Андрія Анатолійовича на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року у складі судді Рибака М. А. та постанову Київського апеляційного суду від 26 жовтня 2020 року у складі колегії суддів: Музичко С. Г., Болотова Є. В., Лапчевської О. Ф.

у справі за позовом арбітражного керуючого Белінської Наталії Олександрівни до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Акціонерного товариства «Дельта Банк» про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2019 року арбітражний керуючий Белінська Н. О. звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила:

- зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - АТ «Дельта Банк») Кадирова В. В. внести до кошторису витрат та подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб кошторис витрат з внесеною основною грошовою винагородою арбітражного керуючого Белінської Н. О. за виконання повноважень ліквідатора у справі № 902/1188/13 про банкрутство Приватного підприємства «Агро-тера» (далі - ПП «Агро-тера») в розмірі 98 425,88 грн та відшкодування витрат в сумі 16 337,20 грн;

- зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб затвердити кошторис витрат з внесеною основою грошовою винагородою арбітражного керуючого Белінської Н. О. за виконання повноважень ліквідатора у справі № 902/1188/13 про банкрутство ПП «Агро-тера» в розмірі 98 425,88 грн та відшкодування витрат в сумі 16 337,20 грн.

Зазначений позов мотивований тим, що 15 січня 2019 року нею було подано до Вінницького окружного адміністративного суду адміністративний позов до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В. В., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 15 січня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у цій адміністративній справі, у зв`язку з тим, що спір в цій справі не є публічно-правовим і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а належить до господарської юрисдикції.

26 лютого 2019 року нею до Господарського суду Вінницької області було подано позов до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В. В., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 28 лютого 2019 року вказану справу за підсудністю передано до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29 березня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі, у зв`язку з тим, що арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) веде і подає звітність як самозайнята особа, що здійснює незалежну професійну діяльність без статусу юридичної особи чи фізичної особи як суб`єкт підприємницької діяльності, тому заявлені у цій справі позовні вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 20 березня 2018 року у справі № 902/1188/13, яка залишена без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 15 травня 2018 року та постановою Верховного Суду від 18 вересня 2018 року, задоволено клопотання арбітражного керуючого (ліквідатора) Белінської Н. О. щодо оплати арбітражному керуючому (ліквідатору) основної грошової винагороди за виконання повноважень ліквідатора у справі № 902/1188/13 про банкрутство ПП «Агро-тера» в сумі 98 425,88 грн та стягнуто вказані кошти з ПАТ «Дельта Банк» на користь позивача.

Також задоволено клопотання арбітражного керуючого (ліквідатора) Белінської Н. О. про відшкодування витрат за виконання повноважень ліквідатора у справі № 902/1188/13 про банкрутство ПП «Агро-тера» в сумі 16 337,20 грн та стягнуто вказані кошти з ПАТ «Дельта Банк» на користь позивача.

20 березня 2018 року Господарським судом Вінницької області було видано накази про стягнення зазначених коштів.

25 жовтня 2018 року вона звернулася до ПАТ «Дельта Банк» та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. про внесення вказаних витрат до кошторису банку.

Проте, отримала лист від 04 грудня 2018 року про відсутність правових підстав для виплати коштів в сумі 16 337,20 грн та 98 425,88 грн, оскільки такі витрати не пов`язані із процедурою ліквідації банку.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року позов задоволено.

Зобов`язано АТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» внести до кошторису витрат та подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб кошторис витрат з внесеною основною грошовою винагородою арбітражного керуючого Белінської Н. О. за виконання повноважень ліквідатора у справі № 902/1188/13 про банкрутство ПП «Агро-тера» в розмірі 98 425,88 грн та відшкодування витрат в сумі 16 337,20 грн.

Зобов`язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб затвердити кошторис витрат з внесеною основою грошовою винагородою арбітражного керуючого Белінської Н. О. за виконання повноважень ліквідатора у справі № 902/1188/13 про банкрутство ПП «Агро-тера» в розмірі 98 425,88 грн та відшкодування витрат в сумі 16 337,20 грн.

Стягнуто з АТ «Дельта Банк» на користь арбітражного керуючого Белінської Н. О. судовий збір в сумі 3 073,60 грн.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що в процесі розгляду справи № 902/1188/13 було встановлено, що вказані позивачем та стягнуті судом витрати підлягають відшкодуванню за рахунок коштів, передбачених в кошторисі на фінансування витрат, пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Також місцевий суд зазначив про те, що позивач не може іншим шляхом захистити своє порушене право, оскільки станом на час прийняття наказів господарським судом АТ «Дельта Банк» перебувало в ліквідації, що згідно з пунктом 4 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» є підставою для повернення виконавчого документа стягувачу.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 жовтня 2020 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишено без задоволення. Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишено без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційного суду мотивована тим, що рішення місцевого суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2020 року ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Матвієнка А. А. подало касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 жовтня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що згідно із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 910/23398/16 відкликання Національним банком України на момент вирішення спору банківської ліцензії відповідача та ініціювання процедури його ліквідації як юридичної особи зумовило для позивача настання відповідних правових наслідків, зокрема виникнення спеціальної процедури пред`явлення майнових вимог до банку та їх задоволення в порядку черговості, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому задоволення вимог окремого кредитора-юридичної особи заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку не допускається, оскільки такому випадку активи банку виводяться, а заборгованість третіх осіб перед банком збільшується, що порушує принцип пріоритетності зобов`язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Підставами для внесення до затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів змін, які підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду, є рішення суду, яке набрало законної сили (у тому числі рішення судів, які набрали законної сили після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторів), у зв`язку з чим позивач має можливість задовольнити свої вимоги в порядку, передбаченому для задоволення кредиторських вимог, що відповідає приписам норм чинного законодавства та судовій практиці, що склалася.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено вичерпний перелік витрат, які пов`язані з витратами на здійснення ліквідаційної процедури. При цьому, зазначений перелік не передбачає віднесення витрати з оплати послуг арбітражного керуючого боржника банку до витрат, пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Набрання законної сили рішенням суду, яким буде задоволено позов про внесення змін до кошторису витрат банку щодо виплати арбітражному керуючому грошової винагороди та відшкодування витрат, може призвести до подвійного стягнення, оскільки наявність рішення про стягнення не спростовує обов`язку банку включити кредиторські вимоги арбітражного керуючого до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Арбітражний керуючий є кредитором банку, що підтверджується рішенням суду та виконавчим документом, при цьому імперативними приписами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначений порядок задоволення таких вимог, тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Виходячи із суті позовних вимог, відповідачем у справі має бути АТ «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку, а не сама уповноважена особа, чи окремо Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» та АТ «Дельта Банк», чи АТ «Дельта Банк» у статусі третьої особи.

Арбітражним керуючим Белінською Н. О. не було доведено в чому саме полягає протиправна бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб по відношенню до позивача, та яким чином було порушено її права та інтереси.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У січні 2021 року арбітражний керуючий Белінська Н. О. подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила залишити її без задоволення, посилаючись на те, що законодавцем передбачено порядок здійснення оплати основної грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражному керуючому.

ПАТ «Дельта Банк» отримало всю суму за реалізоване майно, але не відшкодувало витрати та не сплатило основну грошову винагороду арбітражному керуючому.

Судами було правильно застосовано законодавство України та прийнято рішення не порушуючи норми матеріального і процесуального права.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 07 грудня 2020 року відкрито провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Шевченківського районного суду міста Києва.

14 січня 2021 року справа № 761/15948/19 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 квітня 2021 року справу призначено до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 20 березня 2018 року у справі № 902/1188/13, яка була залишена без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 15 травня 2018 року, постановлено стягнути з ПАТ «Дельта Банк» на користь арбітражного керуючого (ліквідатора) Белінської Н. О. основну грошову винагороду за виконання повноважень ліквідатора у справі № 902/1188/13 про банкрутство ПП «Агро-тера» в сумі 98 425,88 грн. Видати наказ. Стягнути з ПАТ «Дельта Банк» на користь арбітражного керуючого (ліквідатора) Белінської Н. О. відшкодування витрат за виконання повноважень ліквідатора у справі № 902/1188/13 про банкрутство ПП «Агро-тера» в сумі 16 337,20 грн. Видати наказ.

20 березня 2018 року про виконання вказаної ухвали суду Господарським судом Вінницької області було видано накази.

25 жовтня 2018 року позивач звернулась до ПАТ «Дельта Банк» та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. про внесення вказаних витрат до кошторису банку.

Проте, від Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» надійшов лист від 04 грудня 2018 року про відсутність правових підстав для виплати коштів в сумі 16 337,20 грн та 98 425,88 грн, оскільки такі витрати не пов`язані із процедурою ліквідації банку.

Відповідно до абзацу 4 пункту 2.17 рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про затвердження Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку» № 2 від 05 липня 2012 року Фонд та/або уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку (у разі делегування їй відповідних повноважень, крім повноважень, покладених на неї безпосередньо Законом) вживає таких заходів: складає та виконує кошторис витрат банку, пов`язаних зі здійсненням його ліквідації, згідно з цим Положенням.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02 жовтня 2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 жовтня 2015 року № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» (АТ «Дельта Банк»), призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк», визначені статтями 37, 38, 51, частинами першою та другою статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирову В. В. на два роки з 05 жовтня 2015 року до 04 жовтня 2017 року включно.

На час розгляду справи АТ «Дельта Банк» перебуває в процедурі ліквідації.

Судами також встановлено, що позивач зверталась до АТ «Дельта Банк» та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. про внесення витрат на підставі ухвали суду до кошторису банку, проте отримала відмову у зв`язку із тим, що такі витрати не пов`язані із процедурою ліквідації банку.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до абзацу 4 пункту 2.18 рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про затвердження Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку» № 2 від 05 липня 2012 року Фонд та/або уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку (у разі делегування їй відповідних повноважень, крім повноважень, покладених на неї безпосередньо Законом) вживає таких заходів: складає та виконує кошторис витрат банку, пов`язаних зі здійсненням його ліквідації, згідно з цим Положенням.

Відповідно до пункту 2 частини першої, пункту 5 частини п`ятої статті 12 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду має такі повноваження у сфері забезпечення діяльності Фонду складає проект кошторису витрат Фонду та подає його на затвердження адміністративній раді Фонду. Виконавча дирекція Фонду має такі повноваження у сфері виведення неплатоспроможних банків з ринку: затверджує кошторис витрат банку, пов`язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та/або ліквідації банку.

Враховуючи вищенаведені норми суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що обов`язок щодо складення та виконання кошторису витрат банку, пов`язаного із ліквідацією банку, а також на затвердження кошторису витрат банку, пов`язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та/або ліквідації банку покладено на Фонд та уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку.

Зазначене узгоджується із правовим висновком, висловленим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 761/4442/17, згідно з яким Уповноважена особа Фонду у частині реалізації повноважень Фонду щодо банку, до якого застосовано тимчасову адміністрацію, виконує повноваження органу управління останнього, оскільки після призначення тимчасової адміністрації керівництво банку втрачає свої повноваження, та повноваження Фонду при реалізації повноважень Фонду, пов`язаних з ліквідацією неплатоспроможного банку. Одним із яких є формування реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Крім того, згідно з частинами першою, четвертою, сьомою статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працею захищається законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 4 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» арбітражні керуючі є суб`єктами незалежної професійної діяльності. Арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) з моменту винесення ухвали (постанови) про призначення його арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) до моменту припинення здійснення ним повноважень прирівнюється до службової особи підприємства - боржника.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 98 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) користується усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора відповідно до законодавства, у тому числі має право отримувати винагороду в розмірі та порядку, передбачених цим Законом.

Частиною першою, четвертою статті 115 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) виконує повноваження за грошову винагороду.

Витрати арбітражного керуючого, пов`язані з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство, відшкодовуються в порядку, передбаченому цим Законом, крім витрат на страхування його відповідальності за заподіяння шкоди внаслідок неумисних дій або помилки під час виконання повноважень розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора, а також витрат, здійснення яких безпосередньо не пов`язане з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство, і витрат, пов`язаних з виконанням таких повноважень у частині, в якій зазначені витрати, що перевищують регульовані державою ціни (тарифи) на відповідні товари, роботи, послуги чи ринкові ціни на день здійснення відповідних витрат або замовлення (придбання) товарів, робіт, послуг.

Частиною 5 статті 115 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що сплата грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого у зв`язку з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство здійснюються за рахунок наявних у боржника коштів, одержаних у результаті господарської діяльності боржника, або коштів, одержаних від продажу майна (майнових прав) боржника.

Верховний Суд постановою від 18 вересня 2018 року у справі № 902/1188/13 за заявою Публічного акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ» про банкрутство ПП «Агро-тера», залишаючи без змін постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 15 квітня 2019 року та ухвалу Господарського суду Вінницької області від 05 лютого 2019 року, дійшов висновку про те, що згідно з частиною 3 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в ході ліквідаційної процедури здійснюється фінансування витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури банку, а компенсація оплати праці ліквідатора, внаслідок якої банк отримав надходження до його ліквідаційної процедури певні активи від боржника, може бути віднесена ліквідатором банку до витрат, пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури з метою одержання активів банку.

Врахувавши вищенаведені норми матеріального права, а також постанову Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 902/1188/13, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки компенсація оплати праці ліквідатора, внаслідок якої банк отримав надходження до його ліквідаційної процедури певні активи від боржника, може бути віднесена ліквідатором банку до витрат, пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури з метою одержання активів банку.

Доводи касаційної скарги про те, що арбітражний керуючий Белінська Н. О. є кредитором банку з майновою вимогою про оплату винагороди, у зв`язку з чим повинна подати заяву про майнові вимоги до банку, не заслуговують на увагу, оскільки Верховний Суд у постанові від 18 вересня 2018 року у справі № 902/1188/13 за заявою ПАТ «Піреус Банк МКБ» про банкрутство ПП «Агро-тера» встановив те, що суд не вбачає порушення вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки згідно з частиною третьою статті 46 цього Закону в ході ліквідаційної процедури здійснюється фінансування витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури банку, а компенсація оплати праці ліквідатора, внаслідок якої банк отримав надходження до його ліквідаційної процедури певні активи від боржника, може бути віднесена ліквідатором банку до витрат, пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури з метою одержання активів банку.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Інші доводи касаційної скарги є аналогічними доводам апеляційної скарги заявника, яким суд надав належну оцінку, висновки суду апеляційної інстанції є достатньо аргументованими, Верховний Суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів не встановлено, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій і не дають підстав вважати, що судами порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» Матвієнка Андрія Анатолійовича залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька Судді:А. І. Грушицький І. В. Литвиненко Є. В. Петров О. С. Ткачук