Дата документу 14.06.2021
Справа № 334/6929/20
Провадження № 2/334/1061/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді Філіпової І. М.,

за участю секретаря Єременко А. В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування», про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

27.11.2020 року позивач звернувся з позовом до ОСОБА_4 , третя особа ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у розмірі 300 000,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13.11.2016 року сталася дорожньо транспортна пригода за участі автомобілю VOLVO XC60, під керуванням чоловіка позивача ОСОБА_5 , та автомобілю CHEVROLET LACETTI, під керуванням ОСОБА_4 . В результаті ДТП позивач отримала тілесні ушкодження у виді закритих крайових переловім тіл L3, L 4 (поперековий відділ хребта), S1 (хрестовий відділ хребта), переломів поперекових відростків L1, L2 праворуч, крайового перелому лівої дужки S1 з ознаками компресії нервового коріння, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості, що не є небезпечними для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я, більше як 21 день, що підтверджується висновком судово медичної експертизи.

Ухвалою від 29.05.2020 року у кримінальному провадженні 334/539/20 ОСОБА_4 було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності. Цивільний позов заявлений у рамках кримінального провадження був залишений без розгляду. Завдана матеріальна шкода була відшкодована ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» згідно договору про страхування наземного транспортного засобу.

Позивач зазначає, що своїми незаконними ОСОБА_4 спричинив їй моральну шкоду. Позивач проходила тривале лікування, потребувала фінансової допомоги для відновлення свого здоров`я, проте не почула від відповідача навіть вибачення. Крім того, відповідач з метою уникнення покарання тривалий час переховувався за межами України, тому контактів з ним не було взагалі. Відповідач з`явився до слідчого рівно через три роки після ДТП, про що свідчить дата складання обвинувального акту, що на думку позивача є свідченням навмисного переховування відповідача. При цьому відповідач навіть після звільнення від кримінальної відповідальності не здійснив жодних дій з метою компенсації моральної та матеріальної шкоди позивачу.

Завдана моральна шкода позивачу полягає у негативних наслідках, нервового стресу, який пережила позивач під час ДТП, оскільки вона знаходилася в салоні автомобілю з малолітнім сином на руках, отримала глибокі страждання щодо завдання пошкоджень її здоров`ю, позивачу був необхідний час для відновлення нормального стану.

22.03.2021 року представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому просить залишити позов без задоволення. У відзиві зазначено, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про наявність моральної шкоди. При цьому, обставини вказані у позовній заяві не відповідають дійсності: на місці ДТП відповідач вибачився перед позивачем та її чоловіком ОСОБА_5 ; 14.11.2016 року мати відповідача прибула у лікарню до позивача, просила вибачення за сина та пропонувала фінансову допомогу, на що позивач повідомила, що порадиться з чоловіком; 16.11.2016 року мати позивача знову прибула до лікарні, проте позивач відповіла, що їй нічого не потрібно, а щодо фінансових питань запропонувала звернутися до її чоловіка; 18.11.2016 року мати відповідача звернулася до чоловіка позивача, проте він просив не турбувати у лікарні його дружину, щодо фінансового питання запропонував повернутися, коли закінчиться лікування та реабілітація і вони зберуть касові чеки; 20.11.2016 року відбулася зустріч батька відповідача та чоловіка позивача, на якій батько відповідача запропонував фінансову допомогу, проте останні відмовився. Вказане, на думку представника відповідача, свідчить що відповідач та його родина вживали усіх можливих заходів щоб допомогти позивачу, незважаючи на те, що сам відповідач зі струсом мозку та тілесними ушкодженнями лікувався за місцем мешкання. Також, представник відповідача звертає увагу, що у позовній заяві відсутні докази про душевний психічний стан здоров`я позивача, яка з 20.12.2016 року по теперішній час не зверталася за медичною допомогою про погіршення її емоційного або фізичного стану.

Крім цього, позивач зверталася з заявою до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» про відшкодування страхової суми за шкоду, заподіяну її життю та здоров`ю, як потерпіла внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, але касові чеки для підтвердження лікування за власний рахунок не надала, що підтверджує безкоштовне отримання медичних послуг в державних закладах охорони здоров`я.

ОСОБА_1 працювала менеджером у свого чоловіка ОСОБА_5 , який проводить діяльність як фізична особа підприємець за місцем проживання позивача. Подружжя ОСОБА_6 також у власності має ще один автомобіль, тому заявлене позивачем користування послугами таксі не є підставою для стягнення моральної шкоди.

12.04.2021 року представником позивача подано відповідь на відзив, проте вказаний документ було подано з пропуском строків, тому суд не приймає його до уваги. З цих же причин, суд не приймає до уваги заперечення на відповідь на відзив подані представником відповідача 20.04.2021 року.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили задовольнити у повному обсязі. Позивач повідомила, що після ДТП вона тривалий час лікувалася, була прикута до ліжка, потім проходила курс реабілітації, фактично вчилася знову ходити. Під час лікування позивач відчувала постійний біль, потребувала постійного прийому знеболюючих препаратів, у тому числі сильно діючих, оскільки інші препарати їй не допомагали. Отриманні травми хребта до цього часу створюють для неї дискомфорт, певну обмеженість у рухах, вона не може підіймати важкі речі, зокрема не може взяти на руки сина, що засмучує її та додає душевних страждань. До сих пір позивач відчуває страх, коли вони заїжджають на греблю, при цьому їй постійно згадуються обставини ДТП. Під час ДТП позивач отримала значний стрес, оскільки спочатку злякалася щодо життя та здоров`я свого сина, якому було лише чотири роки, який перебував у неї на руках. В машині спрацювали усі подушки безпеки, тому витягнувши дитину з машини, позивач отримала новий стрес, оскільки усвідомила, що не відчуває нічого нижче попереку. У подальшому позивач переживала щодо свого подальшого стану здоров`я та можливості його повного відновлення, зважаючи на перелом хребта. Позивач зазначила, що жодної допомоги або вибачень від відповідача не отримала. Закриття кримінального провадження стосовно відповідача також мало негативний вплив на позивача, оскільки на думку позивача він взагалі не поніс жодного покарання, умисно переховувався за кордоном з метою уникнення відповідальності за скоєне. Позивачу також відомо, що батько відповідача звертався до її чоловіка (позивач на цей час була у лікарні), пропонував фінансову допомогу у розмірі 5000,00 грн, проте її чоловік емоційно відмовся, оскільки вказана сума була зовсім не співмірна з витратами на її лікування.

Представник відповідача проти позову заперечувала, вказувала, що позивачем не доведено спричинення моральної шкоди, відсутні належні докази, повідомила, що відповідач наразі працює за кордоном, має на утриманні дружину та її малолітню дочку, до якої ставиться як до власної дочки. Представник відповідача повідомила, що відповідач вважає, що заявлена сума моральної шкоди є непомірною та згоден сплатити на відшкодування моральної шкоди кошти в розмірі 20-30 тисяч грн, оскільки більше коштів він не має.

Вислухавши пояснення позивача, її представника та представника відповідача, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно копії довідки від 21.11.2016 року КУ «Міської клінічної лікарні екстреної та швидкої допомоги ОСОБА_7 знаходилася на лікуванні у відділенні політравми з 13.11.2016 року по теперішній час. Діагноз: крайові переломиL3, L4, S1, перелом поперекових відростків L1 L3 праворуч, крайовий перелом дужки S1 зліва з ознаками компресії нервового коріння. Грижа диску , L4 -S1з протрузіей диску L4-L5. Торзіосколіоз ПВХ 2 ст. Забій м`яких тканей поперекової області зліва.

Згідно копії виписки з карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 , вона знаходилася на стаціонарному лікуванні у відділенні травматології з ліжками політравми з 13.11.2016 року по 05.12.2016 року з діагнозом: закрита травма грудної клітки та живота без пошкодження внутрішніх органів, закриті крайові переломи тіл L3, L4, S1, перелом поперекових відростків L1 L2 праворуч, крайовий перелом дужки S1 з ознаками компресії нервового коріння. Грижа речовини диску L4 L5. Торзіосколіоз ПВХ. ДДПП поперекового відділу хребта. Забій м`яких тканей поперекової області зліва. Виражений больовий синдром.

Відповідно до копії виписки з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 , вона знаходилася на лікуванні у відділенні реабілітації 6-ї міської лікарні з 08.12.2016 року по 20.12.2016 року.

Відповідно до копії ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.05.2020 року №334/7913/19 ОСОБА_4 було звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням за ч. 1 ст. 286 КК України закрито. Цивільний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що відповідач це його син. Після ДТП син лікувався вдома, оскільки отримав струс мозку, розбив коліно, до лікарні не звертався, свідок має медичну освіту, тому надав медичну допомогу самостійно. Свідок приїздив до лікарні, пропонував допомогу, проте чоловік позивача відмовився, повідомив, що розрахунок проведуть потім по зібраним чекам за ліки. Потім вони знову зустрічалися, свідок пропонував ОСОБА_5 30 000,00 грн, проте він також відмовився, сказав, що і 100 000 грн це не гроші, що він на лікування витратив набагато більше. Вважає позовні вимоги непомірними, проте їх родина згодна відшкодувати моральну шкоду в розмірі 15-20 тисяч грн. Під час кримінального провадження син перебував у Ізраїлю, а після повернення одразу прийшов до слідчого. Наразі син на заробітках у Польщі.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона мати відповідача. Після ДТП син знаходився вдома, отримав струс мозку, мав погане самопочуття. Свідок особисто приходила до позивача у лікарню, проте позивач спілкуватися не бажала, з усіма фінансовими питаннями відправила до чоловіка. При розмові з ОСОБА_5 він попросив не турбувати дружину у лікарні, повідомив, що потім надасть усі чеки за лікування. Потім свідок послала домовлятися свого чоловіка ОСОБА_8 , він мав при собі 30000,00 грн, проте чоловік позивача від цих коштів відмовився.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року в справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

У судовому засіданні з пояснень, наданих позивачем, судом було встановлено, що ОСОБА_1 отримала стрес безпосередньо під час дорожньо транспортної пригоди, вона перелякалася за життя та здоров`я малолітньої дитини, яка в момент ДТП перебувала на руках позивача, відчувала страх щодо свого стану здоров`я та сильний біль. Перебуваючи у лікарні вона була прикута до ліжка, не мала можливості самостійно себе обслуговувати, перебувала у безпорадному стані, відчувала постійний біль, який вимагав постійного використання сильнодіючих знеболюючих препаратів. При цьому позивач відчувала страх та душевні хвилювання щодо подальшого свого стану здоров`я у зв`язку травмою хребта, можливості знову вільно рухатися. Після стаціонарного лікування позивач проходила курс реабілітації, фактично вчилася ходити заново, що також доставляло їй душевні страждання. Наразі позивач відчуває дискомфорт, обмежена у фізичній активності, їй заборонено підіймати важкі речі, не можу взяти на руки сина, що доставляє їй душевних страждань.

У зв`язку з закриттям кримінального провадження відносно відповідача за закінченням строків притягнення особи до кримінальної відповідальності, у позивача залишилося почуття невдоволеності та несправедливості, оскільки на думку позивача, він повністю уник відповідальності за скоєне, переховуючись в Ізраїлі, при цьому не здійснив жодних дій з метою вибачитися або якимось іншим способом компенсувати завдану шкоду.

На думку суду вказані обставини свідчать, що позивач зазнав фізичний біль та негативних емоцій, викликаних протиправними діями відповідача, які досягли рівня страждання у розумінні ст. 23 ЦК України, що свідчить про завдання моральної шкоди позивачу.

Заперечення представника відповідача викладені у відзиві щодо відсутності доказів, які б свідчили про наявність моральної шкоди, суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні представником було визнано позовні вимоги частково у розмірі 20-30 тисяч грн, тобто фактично визнано спричинення моральної шкоди позивачу.

Крім того, викладені відповідачем обставини щодо ненадання позивачем до страхової компанії копії чеків, що підтверджує безкоштовність її лікування у закладах охорони здоров`я, обставини щодо додаткових витрат на таксі при наявності іншого автомобілю у родині ОСОБА_6 , не спростовують обставин щодо спричинення моральної шкоди позивачу, завданого їй фізичного болю та душевних страждань.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд виходить з засад розумності та справедливості, а також з врахуванням конкретних обставин справи.

З показань свідків судом встановлено, що батьки відповідача відвідували позивача у лікарні, пропонували свою допомогу, у тому числі і фінансову, проте чоловік позивача сприйняв ситуацію занадто емоційно, від допомоги відмовився, пропонував повернутися до відшкодування витрат пізніше. Позивач вказані обставини не заперечує, проте вказує, що запропоновані кошти була настільки незначні у порівнянні з витратами на її лікування, що її чоловік відмовився від цих коштів.

При цьому суд зауважує, що відповідач особисто не здійснив жодних дій, ситуацією яка склалася переймалися виключно його батьки.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд виходить з засад розумності, справедливості та пропорційності, а також з врахуванням конкретних обставин справи.

Враховуючи ступінь та тривалість страждань позивача, відношення відповідача до скоєного, завдання шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково в розмірі 150 000,00 грн.

Керуючись 4, 12, 13, 76- 81, 89, 95, 141, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування», про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмір 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн 00 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн 00 коп.

Апеляційна скарга може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Проголошення повного тексту рішення 18.06.2021 року о 15 год. 00 хв.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП не відомий, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування», , юридична адреса: м. Київ, вул. Борщагівська, буд. 154.

Суддя: Філіпова І. М.