Ухвала

Іменем України

18 червня 2021року

м. Київ

справа № 344/5007/21

провадження № 61-9463ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 13 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету (далі - ВК) Івано-Франківської міської ради, про визначення місця проживання неповнолітніх дітей,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - орган опіки та піклування ВК Івано-Франківської міської ради, про визначення місця проживання неповнолітніх дітей.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 квітня 2021 року відкрито провадження у справі № 344/5007/21.

Не погоджуючись з ухвалою місцевого суду, ОСОБА_1 , в порядку, визначеному статтею 182 ЦПК України, звернувся до суду з заявою про виправлення описки, в якій зазначав, що провадження у вищевказаній справі відкрито помилково, а тому в ухвалі про відкриття провадження слід виправити описку та замінити слово «відсутні» на «присутні» в реченні «підстави для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження».

Протокольною ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення описки в ухвалі Івано-Франківського міського суду від 05 квітня 2021 року про відкриття провадження відмовлено.

Не погоджуючись з указаною ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати протокольну ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2021 року про відмову у внесенні виправлення в ухвалі Івано-Франківського міського суду від 05 квітня 2021 року про відкриття провадження. Вказував, що провадження у справі № 344/5007/21 відкрито помилково, а тому слід в ухвалі про відкриття виправити описку та замінити слово «відсутні» на «присутні» в реченні «підстави для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження».

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 13 травня 2021 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2021 року відмовлено з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 358 ЦПК України.

Апеляційний суд, відмовляючи у відкритті провадження у справі, виходив з того, що апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню.

У червні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 13 травня 2021 року, в якій заявник просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу до апеляційного суду.

В обґрунтування касаційної скарги зазначає, що протокольна ухвала Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2021 року підлягає апеляційному оскарженню з підстав, передбачених пунктом 19 частини першої статті 353 ЦПК України.

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 13 травня 2021 року необхідно відмовити з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У статті 1 Конституції України закріплено, що Україна є правовою державою. Як будь-яка правова держава, Україна гарантує захист прав і законних інтересів людини і громадянина в суді шляхом здійснення правосуддя.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина п`ята статті 55 Конституції України).

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Гарсія Манібардо проти Іспанії» від 15 лютого 2000 року зазначено, що спосіб, у який стаття 6 застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.

ЄСПЛ зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом першим статтею 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12 липня 2001 року у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини»).

Обмеженням права на доступ до суду, в даному випадку, є визначений нормами ЦПК України перелік ухвал суду першої інстанції, що можуть бути предметом апеляційного оскарження окремо від рішення суду.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках.

Статтею 353 ЦПК України встановлено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, визначені у вказаній нормі.

Зазначені процесуально-процедурні обмеження права на апеляційне оскарження деяких ухвал місцевого суду окремо від остаточного рішення суду встановлено з метою ефективного здійснення правосуддя і не зменшують для сторін можливості доступу до суду апеляційної інстанції та не ускладнюють їм цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, оскільки сторони не позбавляються права на апеляційне оскарження таких ухвал місцевого суду взагалі, їх право лише відтерміновується до винесення остаточного рішення у справі.

Наведені висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 759/7587/20.

Системне тлумачення статті 353 ЦПК України свідчить про те, що законодавець свідомо виокремив випадки, в яких може бути оскаржена або конкретна процесуальна дія, або така конкретна дія і відмова в її вчиненні.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 не погоджуючись з ухвалою місцевого суду про відкриття провадження у справі, звернувся до суду з заявою, в якій зазначив, що провадження у вищевказаній справі відкрито помилково, а тому в ухвалі про відкриття провадження слід виправити описку та замінити слово «відсутні» на «присутні» в реченні «підстави для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження».

У такий спосіб заявник оскаржує ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 квітня 2021 року про відкриття провадження у справі № 344/5007/21.

Оскарження вищевказаної ухвали до суду апеляційної інстанції про відкриття провадження у справі не передбачено переліком, наведеним у статті 353 ЦПК України, який є вичерпними.

Виправлення, на якому наполягає ОСОБА_1 зводиться до незгоди заявника з ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 квітня 2021 року про відкриття провадження у справі № 344/5007/21.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема, для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

При цьому апеляційним судом зазначено, що ухвала про відмову у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 не обмежує права останнього на доступ до суду, оскільки за частиною другою статті 353 ЦПК України заявник має право включити свої заперечення, які не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, до апеляційної скарги на рішення суду.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Ухвала Івано-Франківського апеляційного суду від 13 травня 2021 року ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвал, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 13 травня 2021 рокуслід відмовити з підстав, встановлених частиною четвертої статті 394 ЦПК України.

До касаційної скарги додано квитанцію про сплату судового збору № 80109 від 05 червня 2021 року у розмірі 454 грн та клопотання, в якому ОСОБА_1 просить у разі відмови у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 13 травня 2021 року повернути сплачений ним судовий збір.

Пунктом 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

З огляду на викладене, клопотання ОСОБА_1 про повернення судового збору підлягає задоволенню.

Керуючись частинами четвертою, п`ятою статті 394 ЦПК України, статтею 7 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 13 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про визначення місця проживання неповнолітніх дітей відмовити.

Клопотання ОСОБА_1 про повернення судового збору задовольнити.

Зобов`язати Державну казначейську службу України повернути ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 454 грн (чотириста п`ятдесят чотири гривні), що внесений згідно з квитанцією № 80109 від 05 червня 2021 року до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026007, код класифікації доходів бюджету 22030102, найменування податку, збору, платежу «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. С. Жданова
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко