РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

14.06.2021 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова,

в складі:

головуючої судді Ванівського Ю.М.

з участю:секретаря Лозинського Т.-Р.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні місті Львові за позовом Акціонерного товариства «Альфа - Банк» до ОСОБА_1 , з участю третьої особи: Франківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про звільнення майна з-під арешту,

в с т а н о в и в :

Представник Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» звернувся до суду із позовом, у якому просить скасувати арешт нерухомого майна ОСОБА_1 що знаходиться в іпотеці, а саме: трикімнатної квартири, житловою площею 56,7 кв.м, загальною площею 85,3 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , накладені Франківським відділом державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що 28.12.2005 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» після зміни найменування Акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та Відповідачем укладено кредитний договір № 29. 602/25-184 за умовами якого, Боржник отримав кошти в сумі 20 000,00 дол. США.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 29.602/25-184, між АКБСР «Укрсоцбанк» та Відповідачем 29.12.2005 року укладено договір іпотеки № б/н, згідно до якого на забезпечення виконання основного зобов`язання іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно: трикімнатну квартиру, житловою площею 56,7 кв.м, загальною площею 85,3 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з тим, що Відповідач не виконав своїх зобов`язань перед позивачем за кредитним договором і має заборгованість з повернення кредиту та сплати відсотків, Позивач має намір скористатись, правами кредитора та іпотекодержателя, наданими чинним законодавством, та звернути стягнення на вищезазначене майно, що є предметом іпотеки.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 160133043 від 19.03.2019р. Позивачу стало відомо, що на іпотечне майно накладено арешт, та внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень а саме:

- № 9406767, 9601970 за яким заборонено відчуження всього нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 , обтяжувач Франківський відділ державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Заявник вважає, що накладення арешту на іпотечне майно в даному випадку є порушенням права банку як іпотекодержателя, адже відповідно до ст. 572 Цивільного Кодексу, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

На підставі вищевикладеного, просить позов задоволити.

Так, ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 03.06.2019 р. відкрито провадження у справі.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 10.12.2019 року замінено сторону позивача у справі № 465/2660/19, а саме - Акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК» на Акціонерне товариство «Альфа-Банк».

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 25.02.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання позивач не прибув, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Не заперечив проти прийняття заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, хоч належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Заяви про слухання справи у його відсутності суду не надав.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила.

Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено, що 28.12.2005 року між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» після зміни найменування Акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та Відповідачем укладено кредитний договір № 29.602/25-184 за умовами якого, Боржник отримав кошти в сумі 20 000,00 дол. США.

29.12.2005 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та Відповідачем укладено договір іпотеки № б/н, згідно до якого на забезпечення виконання основного зобов`язання іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно: трикімнатну квартиру, житловою площею 56,7 кв.м, загальною площею 85,3 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням єдиного акціонера АТ «УКРСОЦБАНК» від 15.10.2019 р. за №5/2019, а також рішенням загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» та на підставі протокол №4/2019 від 15.10.2019 року, затверджено Передавальний акт. Внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «УКРСОЦБАНК» до АТ «Альфа-Банк», правонаступником усього його майна, майнових прав та обов`язків за цим актом є АТ «Альфа-Банк".

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частин 1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 160133043 від 19.03.2019р. Позивачу стало відомо, що на іпотечне майно накладено арешт, та внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень а саме:

- № 9406767, 9601970 за яким заборонено відчуження всього нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 , обтяжувач Франківський відділ державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили; ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку встановленого цим Законом.

Згідно зі статтею 589 ЦКУ у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокове виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачене законом. Також ст. 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачене законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Теж саме передбачено ст. 572 ЦК України, а саме в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 №6 (в редакції від 30.06.1978 №5) надані роз`яснення, що вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст. 575 ЦК України іпотека є заставою нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Банк як Іпотекодержатель має обмеження в реалізації своїх можливостей щодо звернення стягнення на заставне майно, так як в рамках цивільного провадження згідно:

?ухвали Франківського районного суду м. Львова від 21.12.2009р. по справі № 2-4375;

?ухвали Франківського районного суду м. Львова від 22.02.2010р. по справі № 2-2666/10 накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 в тому числі і на трикімнатну квартиру, житловою площею 56,7 кв.м, загальною площею 85,3 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зі змісту ч. 6 та 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що у разі, якщо належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше накладення арешту для забезпечення реального виконання рішення суду щодо задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд повинен приймати рішення про звільнення з-під арешту іпотечного майна.

Відповідно до ч.7 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Згідно ч.1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Частиною 2 цього Закону передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Частиною 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Чинним законодавством не передбачено заборони накладення арешту на майно, що є предметом іпотеки. Разом із тим ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» обумовлено випадки, підстави й порядок зняття арешту з майна, у тому числі відповідно до ч.5 цієї норми у всіх інших випадках арешт з майна може бути знятий за рішенням суду.

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Арешти та заборони відчуження було накладено на майно, яке перебуває в іпотеці позивача, що підтверджується відповідними документами та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Так, накладення арешту на іпотечне майно в даному випадку є порушенням права банку як іпотекодержателя, адже відповідно до ст. 572 Цивільного Кодексу, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Існування арештів, накладених на вищевказане іпотечне майно, унеможливлює реалізацію позивачем свого права іпотекодержателя звернути на нього стягнення.

За вимогами статтей 12,80,81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.6 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно за ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1921 грн.

На основі вищевикладеного, керуючись ст.ст.12,13,81,141,223,247263,265,280,354, Цивільного процесуального кодексу України, суд,

в и р і ш и в:

позовну заяву Акціонерного товариства «Альфа - Банк» до ОСОБА_1 , з участю третьої особи: Франківського відділу державної виконавчої служби міста Львів, Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про звільнення майна з-під арешту,- задоволити.

Скасувати арешти нерухомого майна, ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), що знаходиться в іпотеці, а саме: трикімнатної квартири, житловою площею 56,7 кв.м, загальною площею 85,3 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , накладені Франківським відділом державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області на підставі :

- ухвали Франківського районного суду м. Львова від 21.12.2009 р. по справі № 2-4375;

- ухвали Франківського районного суду м. Львова від 22.02.2010 р. по справі № 2-2666/10 за реєстраційним номером № 9406767, 9601970.

Стягнути з ОСОБА_1 (іпн - НОМЕР_1 ), судовий збір на користь Акціонерного товариства «Альфа - Банк»» в сумі 1921 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

Позивач: Акціонерне товариство «Альфа - Банк", , що знаходиться за адресою: м. Київ, вул.Велика Васильківська, 100;

Відповідач: ОСОБА_1 , (ІПН НОМЕР_1 ), АДРЕСА_1 ;

Третя особа: Франківський відділ державної виконавчої служби міста Львів, Головного територіального управління юстиції у Львівській області, , що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Конотопська, 6.

Суддя Ванівський Ю.М.