Ухвала

16 січня 2021 року

м. Київ

справа № 713/1399/19

провадження № 61-15594ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 січня 2020 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 6 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Вижницької міської ради Чернівецької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

23 жовтня 2020 року подана касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 січня 2020 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 6 травня 2020 року, повний текст якої складено 14 травня 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 6 листопада 2020 року звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 січня 2020 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 6 травня 2020 року; касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення зазначених у ній недоліків.

Заявнику необхідно було подати до Верховного Суду виправлену касаційну скаргу, оформлену у відповідності до вимог статті 392 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України, зазначивши у ній підстави касаційного оскарження, надати копії цієї скарги відповідно до кількості учасників справи; подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження та надати докази, що підтверджують поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження.

Копію ухвали суду від 6 листопада 2020 року ОСОБА_1 отримав 14 грудня 2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

28 грудня 2020 року до касаційного суду від ОСОБА_1 надійшла касаційна скарга, яка не відповідає вимогам пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України та заява про поновлення строку на касаційне оскарження.

Підставою касаційного оскарження на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 січня 2020 року та постанови Чернівецького апеляційного суду від 6 травня 2020 року заявник вказує неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

ОСОБА_1 не зазначив постанову Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваних судових рішеннях.

Також підставою касаційного оскарження судових рішень заявник визначає відсутність у подібних правовідносинах висновку Верховного Суду

(пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Проте заявник не вказує, щодо застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок. Узагальнене посилання заявника на

пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України не свідчить про визначення ним конкретних підстав, на яких подається касаційна скарга.

Визначаючи підставою касаційного оскарження пункт 2 частини другої

статті 389 ЦПК України, заявник не вказав у касаційній скарзі обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення.

Крім того, ОСОБА_1 вказав підставою касаційного оскарження судових рішень пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України, зазначивши, що суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

При цьому заявник не вказав, на підставі яких саме недопустимих доказів суд встановив обставини, що мають суттєве значення.

Таким чином, касаційна скарга не містить обов`язкових підстав касаційного оскарження, які визначені частиною другою статті 389 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Оскільки заявником недоліки касаційної скарги усунено частково, вказане свідчить про невиконання ним вимог вказаної ухвали у повному обсязі, що перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою і є підставою для визнання касаційної скарги неподаною та повернення її заявнику.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 січня 2020 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 6 травня 2020 року вважати неподаною і повернути заявнику.

Заявнику надіслати копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами, іншим учасникам справи надіслати копію ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Карпенко