Справа №522/2423/20
Провадження №2/522/2009/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року

Приморський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі судового засідання Шеян І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом Першого заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3 в інтересах Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» державний реєстратор Махортов Ігор Олександрович про визнання незаконними рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та визнання недійсними договорів,

ВСТАНОВИВ:

12 лютого 2020 року Перший заступник керівника Одеської місцевої прокуратури №3 звернувся до суду з позовною заявою в інтересах Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» державний реєстратор Махортов Ігор Олександрович про визнання незаконними рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та визнання недійсними договорів, в якій просив:

-визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова Ігоря Олександровича (індексний номер 40980693 від 07.05.2018 року) на підставі якого за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна - сарай площею 66,6 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

-скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №26040246 про право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна, загальною площею 66,6 кв.м., який розташований по АДРЕСА_1 ;

-визнати недійсним договір дарування №793 від 23.05.2018 року Ѕ нежитлового приміщення сараю загальною площею 66,6 кв.м., яке розташоване по АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

-скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №26288862 про право власності ОСОБА_2 на Ѕ об`єкту нерухомого майна, загальною площею 66,6 кв.м., який розташований по АДРЕСА_1 ;

-визнати недійсним договір дарування №796 від 23.05.2018 Ѕ нежитлового приміщення сараю загальною площею 66,6 кв.м., яке розташоване по АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №26289351 про право власності ОСОБА_2 на Ѕ об`єкту нерухомого майна, загальною площею 66,6 кв.м., який розташований по АДРЕСА_1 .

Прокуратура мотивує свої вимоги тим, що на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 40980693 від 07.05.2018) державним реєстратором комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортовим І.О. за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна - сарай площею 66,6 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 26040246).

Виписка з рішення, серія та номер: 641, виданого 08.08.1990 Виконкомом Одеської міської Ради депутатів трудящих; технічний паспорт, без номера, виданий 20.04.2018 ТОВ «Профпроект» була підставою для виникнення права власності та реєстрації зазначено.

На підставі договору дарування №793 від 23.05.2018 ОСОБА_1 подарував Ѕ частку сараю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 (номер запису про право власності 26288862).

На підставі договору дарування №796 від 23.05.2018 ОСОБА_1 подарував іншу частину у вигляді Ѕ сараю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 (номер запису про право власності 26289351).

В позовній заяві також зазначено, що зазначених об`єктів у вигляді сараїв не існує, що підтверджено протоколом огляду місця події від 12.04.2019, проведеного СВ Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області Незгодінським В.В. у рамках досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001846 від 08.07.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого, ч.2 ст.190, ч.4 ст.358 КК України.

Листом №5471-11.1-31 від 28.11.2019 Департаментом архівної справи та діловодства повідомлено, що рішення виконавчого комітету ОМР від 08.08.1990 №641 з питань отримання (реєстрації) права на об`єкти нерухомо майна за адресою: АДРЕСА_1 , не існує.

Неправомірність дій державного реєстратора призвела до незаконної реєстрації і, як наслідок, набуття права власності на об`єкти, яких в натурі не існує.

Існуюча реєстрація на об`єкт, право власності на який набуто неправомірно, порушує права власника земельної ділянки - Одеської міської ради, оскільки у випадку здійснення будівництва та невжиття заходів до скасування незаконної реєстрації, до відповідача перейде й право власності на земельну ділянку, на якій воно буде розташоване.

Отже, з метою поновлення державних інтересів та скасування права власності на майно, яке набуто усупереч нормам чинного законодавства, виникла необхідність звернення прокуратури до суду в інтересах держави в особі Одеської міської ради та Міністерства юстиції України з даним позовом.

10 березня 2020 року від Першого заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3 до суду надійшла заява про забезпечення позову.

Ухвалою судді від 28 березня 2020 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 13 квітня 2020 року.

Ухвалою судді від 10 квітня 2020 року заяву про забезпечення позову задоволено, заборонено вчиняти дії щодо реєстрації прав на об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

13 квітня 2020 року у судове засідання учасники процесу не з`явилися, про дату та час судового засідання сповіщалися належним чином, підготовче засідання відкладено на 09 червня 2020 року.

09 червня 2020 року у судове засідання учасники процесу не з`явилися, про дату та час судового засідання сповіщалися належним чином, підготовче засідання відкладено на 02 липня 2020 року.

Підготовче судове засідання 02 липня 2020 року відкладено на 06 жовтня 2020 року, з підстав неявки відповідачів по справі, жодних заяв чи клопотань від відповідачів, до суду не надходило, відзиви по справі не надавались.

З 26 серпня 2020 року по 11 вересня 2020 року суддя знаходилась у щорічній основній відпустці.

06 жовтня 2020 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 14 грудня 2020 року.

14 грудня 2020 року в судовому засіданні було оголошено перерву на 03 березня 2021 року для виклику в судове засідання інших учасників процесу по справі, а саме відповідачів, що сповіщалися належним чином.

03 березня 2021 року в судовому засіданні було оголошено перерву на 10 червня 2021 року для виклику в судове засідання інших учасників процесу по справі, а саме відповідачів, що сповіщалися належним чином.

10 червня 2021 року від представника Одеської місцевої прокуратури №3 надійшла заява про розгляд справи за їх відсутністю, позов просила задовольнити.

В судове засідання 10 червня 2021 року учасники справи не з`явились, про дату та час розгляду повідомлялись належним чином.

Відповідачі по справі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 жодного разу до суду не з`явилися, повідомлялися належним чином, в матеріалах справи містяться поштові повідомлення (конверти) в яких містяться копії ухвал про відкриття провадження по справі з копіями матеріалів справи, що призначені для відповідачів та судові повітки, на яких значиться така причина повернення кореспонденції, як «закінчення терміну зберігання», «адресат відсутній за вказаною адресою», що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення.

Відповідно до п.4.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 року у справі №906/142/18 зазначено, що приписи процесуального законодавства не дозволяють дійти, що повернення поштового відправлення з вказівкою повернення «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» є доказом належного інформування учасника справи про час і місце розгляду справи.

Виходячи з наведеного, вбачається, що відповідачі по справі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про дати та час судових засідань, на протязі всього часу слухання справи, були сповіщені належним чином, про причини неявки суду не повідомляли.

Суд, дослідивши докази, вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.41 Конституції України, ст.21 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 40980693 від 07.05.2018) державним реєстратором комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортовим І.О. за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна - сарай площею 66,6 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 26040246).

Підставою для виникнення права власності та реєстрації зазначено: виписка із рішення, серія та номер: 641, виданого 08.08.1990 Виконкомом Одеської міської Ради депутатів трудящих; технічний паспорт, без номера, виданий 20.04.2018 ТОВ «Профпроект».

На підставі договору дарування №793 від 23.05.2018 ОСОБА_1 подарував 1/2 частку сараю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 (номер запису про право власності 26288862).

На підставі договору дарування №796 від 23.05.2018 ОСОБА_1 подарував іншу частину у вигляді Ѕ сараю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 (номер запису про право власності 26289351).

Встановлено, що зазначених об`єктів у вигляді сараїв не існує, що підтверджено протоколом огляду місця події від 12.04.2019, проведеного СВ Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області Незгодінським В.В. у рамках досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001846 від 08.07.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого, ч.2 ст.190. ч. 4 ст.358 КК України.

Листом №5471-11.1-31 від 28.11.2019 Департаментом архівної справи та діловодства повідомлено, що рішення виконавчого комітету ОМР від 08.08.1990 №641 з питань отримання (реєстрації) права на об`єкти нерухомо майна за адресою: АДРЕСА_1 , не існує.

Отже, судом з`ясовано, що державним реєстратором видано рішення щодо державної реєстрації прав власності на неіснуючі об`єкти нерухомого майна.

Відповідно до абзацу першого ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 5 Зазначеного закону передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства, як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.

Згідно ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заявлене право не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Відповідно до положень ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

Особливості процедури державної реєстрації прав власності на нерухоме майно визначені Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року. Відповідно до зазначеного Порядку державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Як вбачається з переліку документів, на підставі яких була проведена реєстрація об`єкту будівництва площею 66,6 кв.м. є: виписка із рішення, серія та номер: 641, видана 08.08.1990 ВК ОМР, технічний паспорт від 20.04.2018 року.

Інших документів, на підставі яких проведено реєстрацію об`єкту нерухомості, не надано.

Проте, ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», такої підстави, як технічний паспорт, для реєстрації не передбачено.

Відповідно до п.41 Порядку, для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подається:

-документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта;

-технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;

-документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси;

-письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність);

-договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).

Таким чином, відповідно до зазначеного Порядку у будь-якому випадку для реєстрації побудованого новоствореного або реконструйованого об`єкту нерухомості необхідний документ, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту. Державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Проте, державним реєстратором комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортовим І.О. не додержано зазначені вимоги, а сама реєстрація проведена без наявності переліку документів, передбаченого зазначеним Порядком.

Відтак, рішення реєстратора є протиправними та підлягає скасуванню, як і вчинені записи про реєстрацію права власності у Державному реєстрі прав.

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Загальні підстави та порядок набуття права власності на нове майно, створене з додержанням вимог закону, передбачені ст.331 ЦК Кодексу. Зокрема, установлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст.377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах встановлених договором.

Стаття 143 Конституції України наділяє територіальні громади правом безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляти майном, що є у комунальній власності. Відповідно до п.1 ст.10, п.5 ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», ради представляють інтереси територіальної громади та відповідно до ч.5 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» здійснюють повноваження власника майна.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Таким чином, існуюча реєстрація на об`єкт, право власності на який набуто неправомірно, порушує права власника земельної ділянки - Одеської міської ради, оскільки у випадку здійснення будівництва та невжиття заходів до скасування незаконної реєстрації, до відповідача перейде й право власності на земельну ділянку, на якій воно буде розташоване.

Як вже зазначено вище, на підставі договору дарування №793 від 23.05.2018 року Ѕ нежитлового приміщення сараю загальною площею 66,6 кв.м., яке розташоване по АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

На підставі договору дарування №796 від 23.05.2018 Ѕ нежитлового приміщення сараю загальною площею 66,6 кв.м., яке розташоване по АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Враховуючи, що зазначених об`єктів не існує в натурі, то зазначені угоди є незаконними.

Згідно п.3 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі.

Частиною 1 ст.203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам: цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Частиною 5 ст.203 ЦК України передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Судом встановлено, що спірні правочини укладені з порушенням вимог зазначеного законодавства, оскільки їх предметом є об`єкти нерухомості, яких не існує в натурі, що є підставою для визнання правочинів недійсними.

Частиною 1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України.

Статтею 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Тому, зважаючи на викладене, суд погоджується з твердженням позивача, що зазначені вище протиправні дії державного реєстратора та відповідачів порушують встановлений чинним законодавством порядок реєстрації прав власності на новостворені об`єкти нерухомого майна, що є підставою для захисту інтересів держави у судовому порядку.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява №26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

З огляду на зазначене, підставами для визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова І.О. є невідповідність рішення нормам чинного законодавства та порушення державних інтересів.

Щодо вимоги прокуратури про стягнення з відповідачів на користь прокуратури сплачений судовий збір за подачу позову та інші судові витрати, які прокуратурою понесені при розгляді справи.

Згідно статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо.

Судом встановлено, що позивачем сплачений судовий збір у розмірі 12612, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №81 від 04 лютого 2020 року та 1051,00 гривень що підтверджується платіжним дорученням №173. Інших витрат понесених про розгляді справи не встановлено.

За таких обставин, проаналізувавши вищевикладене та положення законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним покласти на відповідачів судові витрати та стягнути судовий збір в розмірі 13663 гривень 00 копійок (12612+1051) в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Враховуючи вищевикладене та керуючись ч. 1 ст. 2, ст. ст. 5, 24, 26, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 1 ст. 10, п. 5 ст. 16, ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ч. 1-2 ст. 116 Земельного Кодексу України, ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 21, ч. 1 ст. 76, ст. 77, ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ст. 228, ч. 2 ст. 328, п. 3 ч. 1 ст. 346, 377 ЦК України, ч. ч. 1-3 ст. 13, ст. ст. 80, 89, 141 ЦПК України, ст. ст. 41, 124, 129 143 Конституції України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Першого заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» державний реєстратор Махортов Ігор Олександрович про визнання незаконними рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та визнання недійсними договорів - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова Ігоря Олександровича (індексний номер 40980693 від 07.05.2018 року) на підставі якого за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна - сарай площею 66,6 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №26040246 про право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна, загальною площею 66,6 кв.м., який розташований по АДРЕСА_1 .

Визнати недійсним договір дарування №793 від 23.05.2018 року Ѕ нежитлового приміщення сараю загальною площею 66,6 кв.м., яке розташоване по АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №26288862 про право власності ОСОБА_2 на Ѕ об`єкту нерухомого майна, загальною площею 66,6 кв.м., який розташований по АДРЕСА_1 .

Визнати недійсним договір дарування №796 від 23.05.2018 Ѕ нежитлового приміщення сараю загальною площею 66,6 кв.м., яке розташоване по АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №26289351 про право власності ОСОБА_2 на Ѕ об`єкту нерухомого майна, загальною площею 66,6 кв.м., який розташований по АДРЕСА_1 .

Стягнути на користь прокуратури Одеської області (отримувач коштів - прокуратура Одеської області (адреса: 65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3); код отримувача (код за ); банк отримувача: ДКСУ у м. Києві; код банку отримувача: 820172; код класифікації доходів бюджету 22030101); р/р UA0000564 сплачений судовий збір у загальному розмірі 13663 гривень 00 копійок (тринадцять тисяч шістсот шістдесят три) грн. 00 коп. у рівних частках з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ), а саме по 6831 (шість тисяч вісімсот тридцять одна) грн. 50 коп. з кожного.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 14 червня 2021 року.

Суддя Ю.Б. Свячена