Провадження № 22-ц/812/220/21
У Х В А Л А

(вступна та резолютивна частини)

09 лютого 2021 року м. Миколаїв Справа № 482/2014/17

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Цуркан І.І.,

за участю відповідача ОСОБА_1 ,

його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_4 , про відмову від апеляційної скарги у цивільній справі, що переглядається за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 20 липня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Баранкевич В.О., о 10 год 20 хв, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВУС-Н» (далі - ТОВ «НОВУС-Н») про визнання угоди недійсною та розподіл майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання права власності, за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 про визнання угоди недійсною та розподіл майна подружжя.

Позов обґрунтовувала тим, що вона з 24 грудня 2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , який 08 серпня 2017 року розірвано. У шлюбі придбано автомобіль СНЕVROLET AVEO, 2008 року випуску; автомобіль ОРЕL МОVANO, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіль ВАЗ 21099, 1999 року випуску, право власності на які зареєстровано за ОСОБА_1 . Після розірвання шлюбу питання щодо поділу спільного сумісного майна в добровільному порядку не вирішено. Крім того, після фактичного припинення шлюбних відносин з метою привласнення спільного майна ОСОБА_1 без її згоди уклав із своєю сестрою ОСОБА_5 договір купівлі-продажу автомобіля ОРЕL МОVANO, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Посилаючись на викладене, просила суд визнати недійсною угоду відчуження автомобіля ОРЕL МОVANO, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , укладену 05 липня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , розподілити спільне сумісне майно подружжя, виділивши у її приватну власність автомобіль ОРЕL МОVANО, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а ОСОБА_1 автомобіль СНЕVROLET АVЕО, 2008 року випуску та ВАЗ 21099, 1999 року випуску, а також вирішити питання про судові витрати, в тому числі стягнути на її користь витрати на правову допомогу.

В січні 2018 року уточнила позов в частині оспорення договору та просила визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля ОРЕL МОVANO, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , укладений 04 липня 2017 року між ТОВ «НОВУС-Н» та ОСОБА_5 , також просила залучити Товариство з обмеженою відповідальністю «НОВУС-Н» (далі ТОВ «НОВУС-Н») у якості співвідповідача за первісним позовом.

Ухвалами Новоодеського районного суду Миколаївської області від 16 січня 2018 року прийнято уточнення позовних вимог за первісним позовом та залучено до участі в справі в якості співвідповідача ТОВ «НОВУС-Н».

У грудні 2017 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання права власності, в якому зазначала, що відповідачі, перебуваючи в шлюбі, неодноразово відчужували належні їм транспортні засоби різними способами, зокрема шляхом оформлення генеральних довіреностей, отримані кошти були спільним майном і витрачалися на користь сім`ї, жодних судових спорів не виникало. Оголошення щодо продажу спірного автомобіля ОРЕL МОVANО було розміщено на інтернет-сайті ще 15 січня 2017 року, тобто всі зазначені дії щодо продажу майна відповідачі як подружжя здійснювали за сумісною згодою.

Оскільки вона придбала спірний автомобіль у власника за згодою подружжя, кошти від реалізації автомобіля передала ОСОБА_1 , вона є добросовісним набувачем автомобіля ОРЕL МОVANO, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 просила суд в задоволенні первісного позову відмовити та визнати за нею право власності на вказаний транспортний засіб.

Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 08 грудня 2017 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 прийнято та об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

В лютому 2018 року, третя особа ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання права власності.

Зазначав, що ОСОБА_1 за довіреністю від 30 січня 2015 року передав йому у повне відання автомобіль CHEVROLET AVEO, 2008 року випуску, вартість якого за погодженням становила 4 тис. доларів США, частину з яких у розмірі 3 500 доларів США ОСОБА_1 отримав у 2015 році, а залишок 500 доларів США повинен був передати йому у момент укладання основного договору у нотаріуса.

Оскільки сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору, кошти передані за автомобіль ще у 2015 році, тобто в період шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , майнових претензій від ОСОБА_3 за три роки не надходило, а сторони ухиляються від укладання нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, ОСОБА_6 просив суд визнати за ним право власності на транспортний засіб СНЕVROLET AVEO, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 22 березня 2018 року позов ОСОБА_6 прийнято.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 20 липня 2018 року у задоволенні позовів відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, ОСОБА_3 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_4 , оскаржила його в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги, де посилаючись на його незаконність і необґрунтованість в частині відмови у задоволенні її позову, просила скасувати оскаржене судове рішення в цій частині та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ТОВ «НОВУС-Н» про визнання угоди недійсною та розподіл майна подружжя в повному обсязі.

Скаржник вказувала, що у період шлюбу подружжя придбало наступне майно: 1) автомобіль CHEVROLET AVEO, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; 2) автомобіль ОРЕL МОVANО, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; 3) автомобіль ВАЗ 21099, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 . Право власності на всі перелічені автомобілі було зареєстровано за чоловіком ОСОБА_1 , але всі вони були спільним майном подружжя.

Під час судового розгляду з`ясувалось, що право власності на автомобіль ВАЗ 21099, 1999 р.в., 12 жовтня 2017 року зареєстровано за іншою особою, тобто ОСОБА_1 вже після розірвання шлюбу у жовтні 2017 року продав цей автомобіль та отримав за нього кошти.

Автомобіль CHEVROLET AVEO, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , до теперішнього часу є спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_8 . Видана ОСОБА_1 довіреність, якою уповноважено Ужицьких на розпорядження, експлуатацію цим транспортним засобом не є документом, який свідчить про перехід права власності. Право сумісної власності на вказаний автомобіль не перестало існувати, тому цей автомобіль входить до переліку майна, яке підлягає поділу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Посилаючись на правову позицію Верховного Суду у справі № 466/5630/15-ц від 13 червня 2018 року, скаржниця наголошувала на тому, що угода про відчуження автомобіля ОРЕL МОVANО, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , підлягає визнанню недійсною, оскільки вона як дружина відчужувача згоду на укладання такої угоди не надавала, отже сторони за договором діяли недобросовісно.

Крім того, скаржниця, посилаючись на пункт 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року вказувала, що вартість майна, що підлягає розподілу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості під час розгляду справи.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв представник ОСОБА_9 , доводи апеляційної скарги не визнав, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, просив рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В іншій частині зазначене рішення суду першої інстанції не оскаржувалось.

Справа вже повторно переглядається судом апеляційної інстанції відповідно до постанови Верховного Суду від 04 листопада 2020 року постанову Миколаївського апеляційного суду від 03 січня 2019 року скасовано та справу передано на новий розгляд суду апеляційної інстанції.

28 грудня 2020 року за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_4 , Миколаївським апеляційним судом справа була призначена до розгляду на 26 січня 2021 року, де на виконання постанови касаційної інстанції від 04 листопада 2020 року та клопотанням представника відповідача ОСОБА_1 була оголошена перерва для надання можливості сторонам надати докази вартості транспортних засобів, що є предметом спору, та вирішення питання щодо урегулювання спору.

На визначену судом дату судового засідання 09 лютого 2021 року ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 до суду не з`явились, проте ОСОБА_4 надіслала за допомогою засобів електронного зв`язку до апеляційного суду заяву про відмову від апеляційної скарги та клопотання про розгляд цієї заяви без участі позивача ОСОБА_3 та її представника.

В своїй заяві представник позивача зазначала, що у зв`язку з вирішенням спору в досудовому порядку, а саме відповідач ОСОБА_1 сплатив грошову компенсацію Ѕ частки вартості спільного майна подружжя, вона відмовляється від апеляційної скарги та просить апеляційний суд постановити ухвалу про закриття апеляційного провадження. Правові наслідки, визначені пунктом 5 статтею 364 ЦПК України їй зрозумілі.

Відповідач та його представник вважали можливим прийняти відмову від апеляційної скарги та закрити апеляційне провадження.

Відповідно до частини 4 статті 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати апеляційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення апеляційного провадження. За відмови від апеляційної скарги суд, за відсутності заперечень інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги, постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження.

Дослідивши матеріали справи та встановлені обставини, апеляційний суд не вбачає правових підстав для неприйняття відмови від апеляційної скарги.

Ураховуючи викладене, з урахуванням думки учасників процесу, колегія суддів вважає можливим прийняти відмову представника позивача ОСОБА_4 від апеляційної скарги та закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 20 липня 2018 року.

Керуючись статтею 364 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Прийняти відмову ОСОБА_3 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_4 , від апеляційної скарги ОСОБА_3 на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 20 липня 2018 року.

Апеляційне провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВУС-Н» про визнання угоди недійсною та розподіл майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання права власності, за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання права власності, закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, у випадках передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст ухвали складено 09 лютого 2021 року.