Постанова

Іменем України

19 травня 2021 року

м. Київ

справа № 161/8523/18

провадження № 61-1713св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О.,

Яремка В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Людва Олександр Володимирович, на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2019 року у складі судді Крупінської С. С. та постанову Волинського апеляційного суду від 06 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Федонюк С. Ю., Здрилюк О. І., Матвійчук Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2019 року, залишеною без змін постановою Волинського апеляційного суду від 06 грудня 2019 року, провадження у цій справі закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що на момент постановлення ухвали існує рішення, що набрало законної сили, яке ухвалено з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги і позиції інших учасників

У січні 2020 року ОСОБА_4 , в інтересах якої діє адвокат Людва О. В., звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просила ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 06 грудня 2019 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої та апеляційної інстанцій про тотожність спорів є помилковим та таким, що не відповідає нормам процесуального права, оскільки в цьому випадку сторони та підстави позовних вимог різні.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2020 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали.

Ухвалою Верховного Суду від 26 квітня 2021 року справу призначено до розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Касаційна скарга у цій справі подана у січні 2020 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі - у редакції, чинній до набрання чинності Законом № 460-IX) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Суди встановили, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 липня 2016 року у справі № 161/420/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Горохівського районного нотаріального округу Волинської області Волошин С. А., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у задоволенні позовних вимог відмовлено (а. с. 62, 63).

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 26 квітня 2018 року у справі № 161/420/16-ц апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у розгляді справи, ОСОБА_5 закрито. Рішення суду першої інстанції набрало законної сили (а. с. 64-66).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 січня 2018 року у справі № 161/18725/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Горохівського районного нотаріального округу Волинської області Волошин С. А., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, провадження закрито (а. с. 67, 68).

Закриваючи провадження у цій справі, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що правові підстави звернення до суду із позовом у справі № 161/420/16-ц та у справі № 161/18725/17, їх обґрунтування у позовних заявах є тотожними. У цій справі позивачкою було пред`явлено ті ж позовні вимоги до ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, з тих же правових підстав, що були предметом розгляду у справі № 161/420/16-ц, у межах якого було ухвалено рішення, що набрало законної сили.

Верховний Суд погоджується з цими висновками з огляду на таке.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Вказана підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.

Аналогічний за змістом висновок зазначений Великою Палатою Верховного Судуу постанові від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18).

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, ухваленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Європейський суд з справ людини у своїх рішеннях від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» та від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» зазначав, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Суди встановили, що при звернені у січні 2016 року до суду із позовом ОСОБА_1 просила визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Горохівського нотаріального округу Волошина С. А. від 17 січня 2013 року, зареєстрований у реєстрі за № 49, таким, що не підлягає виконанню. Тобто предмет спору у цих справах є тим самим.

Тотожними є і підстави позову. Так в обох справах позивачка як на підставу позову посилається на те, що подані відповідачем нотаріусу документи не підтверджують безспірність заборгованості і не могли бути підставою для вчинення виконавчого напису.

Щодо складу сторін у справі, то сторони спору щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є очевидно тими самими, незалежно від загального складу осіб, які брали участь у справі № 161/420/16-ц.

З вищезазначеного випливає, що ОСОБА_1 зверталася з вимогами до відповідача, які вже були предметом судового розгляду та за наслідками яких є судові рішення, що набрали законної сили.

Доводи касаційної скарги про те, що сторони та підстави звернення до суду з позовом у цій справі є іншими, ніж у справі № 161/420/16-ц, є необґрунтованими, оскільки сторони у справі, яка була розглянута Луцьким міськрайонним судом Волинської області 11 липня 2016 року, та у справі, яка зараз розглядається, співпадають. Також співпадають предмет і підстави позову.

Викладення ОСОБА_1 у новому позові вимог у дещо зміненій редакції не є свідченням пред`явлення позову з інших підстав.

Зазначення позивачкою нової третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 не свідчить про нетотожність спору, оскільки за правилами пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України визначальним є саме склад сторін у справі, а не третіх осіб.

Інші доводи касаційної скарги є ідентичними доводам, що були викладені заявником у її апеляційній скарзі, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, містять посилання на обставини, що були предметом перевірки судів попередніх інстанцій, яким була надана належна правова оцінка. Відповідно до статті 400 ЦПК України встановлення нових обставин та переоцінка доказів не належать до повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на те, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Людва Олександр Володимирович, залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 06 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко