Номер провадження: 22-ц/813/2967/21
Номер справи місцевого суду: 523/3075/18
Головуючий у першій інстанції Шепітко І. Г.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А.П.,

за участю секретаря Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів у розмірі 4950 доларів США (чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят доларів США) у національній валюті гривні, за курсом НБУ станом на час звернення до суду в загальному розмірі 131 352,72 гривень, та понесені судові витрати, посилаючись на те, що 21.05.2017 року між ними був укладений письмовий договір позики, відповідачка отримала від позивача 3450 доларів США у якості позики з умовою їх повернення до 21.06.2017 року, та в подальшому 20.07.2017 року додатково було передано у якості позики 1500 доларів США згідно письмової розписки строком до 01.08.2017 року. Також позивач зазначив, що відповідачка кошти не повернула по цей час, тому позивач вимушений звернутись до суду за захистом свого порушеного права та просив позов задовольнити, стягнувши також понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районнрого суду м. Одеси від 21 червня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІІН НОМЕР_2 , заборгованість за договором позики, укладеними 21.05.2017 року та 20.07.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , у загальному розмірі 4950 доларів США (чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят доларів США) у національній валюті гривні, за курсом НБУ станом на час звернення до суду 06.03.2018 року, що становить 131 352,72 гривень, а також понесені та документально підтверджені судові витрати у розмірі 1313,53 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, 03 вересня 2020 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, відповідно до якої апелянт просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Апелянт, посилається на те, що судом першої інстанції під час ухвалення судового рішення було допущено неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи.

Вказує, що дійсню 21.05.2017 року позичила у позивача 3450 доларів США з умовою їх повернення до 21.06.2017 року. Проте, навідміну від твердження позивача, відповідачка за взаємною домовленістю поступово повертала йому запозичені кошти частинами. Коли борг зменшився до 1500 доларів США позивач умовив відповідача переписати розписку.

Зазначає, що 20.07.2017 року відповідачка фактично переписала стару розписку та до 01.08.2017 року фактично розрахувалася перед позивачем.

27 листопада 2020 року до Одеського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшли заперечення на апеляційну скаргу, відповідно до яких позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

При цьому посилаючись на необгрутнованість апеляційної скарги та її невідповідність фактичним обставинам справи.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року ОСОБА_1 було поновлено строк апеляційного оскарження на рішення Суворовського районнрого суду м. Одеси від 21 червня 2018 року.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районнрого суду м. Одеси від 21 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02 жовтня 2020 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду.

У судовому засіданні позивач - ОСОБА_2 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апелянт, ОСОБА_1 , повторно не з`явилась до судового засідання про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялась, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи суду не надавала та не заявляла.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Встановлено, що 21.05.2017 року між сторонами було укладено договір позики, за яким відповідачка отримала від позивача грошові кошти в іноземній валюті у сумі 3450 доларів США у якості позики з умовою їх повернення до 21.06.2017 року..

На підтвердження факту отримання вказаних коштів сторони уклали письмовий договір позики та відповідач надала власноруч написану розписку.

Аналогічний договір був укладений 20.07.2017 року, згідно якого позивач додатково передав у якості позики 1500 доларів США згідно письмової розписки строком до 01.08.2017 року.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За правилами, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що грошові кошти за договором позики ОСОБА_1 не повернула. З огляду на викладене, відповідач повинен нести відповідальність за невиконання зобов`язання за цим договором.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, із договорів та інших правочинів.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

У відповідності з вимогами ст. ст. 525, 526, 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, визначеному договором і одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

За змістом частин 1,2 статті 207 і частини другої статті1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання.

Складена ОСОБА_1 розписка засвідчує як укладення в письмовій формі договору позики так і отримання останнім зазначеного в ній розміру позики.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач зазначає, що 20.07.2017 року переписала стару розписку та до 01.08.2017 року фактично розрахувалася перед позивачем.

Відповідно до приписів ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ст.ст. 77, 78 ЦПК України щодо належності та допустимості доказів передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Так, відповідачем в порушення вищезазначених норм не надано жодних доказів на підтвердження погашення боргу.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів першої інстанцій стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів. Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Судом апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України не виявлено неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи судом першої інстанції під час ухвалення рішення, а отже апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районнрого суду м. Одеси від 21 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10 червня 2021 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: О. М. Таварткіладзе

А. П. Заїкін