Провадження № 2/761/2527/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

06 травня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Пономаренко Н.В

за участю секретаря: Бражніченко І.О.

представника позивача: Мілетич О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в м. Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Шевченківська районна в місті Києві державна адміністраціяпро визнання осіб такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Мілетич О.О. звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва із вказаним позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , згідно з яким просить суд, посилаючись на норми ст.ст. 71-72 ЖК УРСР, визнати відповідачів такими, що втратили право користування кв. АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вказана квартира перебуває у комунальній власності, на підставі ордеру №150032 від 22.01.1962 була передана бабусі позивача - ОСОБА_6 на її та членів сім`ї. Відповідач ОСОБА_2 є племінник позивача, а відповідач ОСОБА_3 - двоюрідна сестра. При цьому, в позові зазначено, що формально наймачем квартири є мати позивача (третя особа) ОСОБА_4 , яка відповідно до Витягу з Рішення №232 від 22.04.1985 є власником особового рахунку та яка уклала договори щодо утримання квартири, зокрема, договорів про надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення фізичним особам, про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Однак, позивач вказує, що на момент звернення до суду із вказаним позовом, фактичне утримання квартири за домовленістю з матір`ю (третьою особою) здійснюється позивачем, оскільки третя особа не проживає з поважних причин. При цьому, відповідачі вже тривали час, більше шести місяців, не проживають за вказаною адресою, що підтверджено актами від 23.01.2020 та від 01.07.2020, а також не несуть витрати на її утримання, тому позивач самостійно несе додаткові витрати по утриманню вказаного житла по кількості зареєстрованих осіб у ньому. При цьому, ніяких перешкод у користування житлом не чиниться, однак речей відповідачів в квартирі немає.

За вказаних обставин, посилаючись на порушення прав позивача щодо користування квартирою, просить суд позов задовольнити.

Ухвалою від 23.07.2020 року відкрито провадження у цивільний справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

Разом із позовом представником позивача було заявлено клопотання про витребування доказів, а саме про зареєстроване місце проживання відповідачів. Однак, в підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 21. 10.2020 року, в задоволенні вказаного клопотання було відмовлено, оскільки всупереч вимогам ст. 84 ЦПК України стороною позивача не було повідомлено про заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. Крім того, в цьому ж засіданні було задоволено клопотання про допит свідка - чоловіка позивача ОСОБА_7 .

Ухвалою суду від 21.10.2021 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали та просили задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки в судове засідання суд не сповістили.

Третя особа Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація направила клопотання про розгляд справи буз участі свого представника на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Третя особа, наймач квартири - ОСОБА_4 про день, час і розгляд справи повідомлялась належним чином. Однак, позивач повідомила, що ОСОБА_4 , яка є її матір`ю, перебуває за кордоном та не може прибути в судове засідання.

Разом із тим, на адресу суду надійшов лист від імені ОСОБА_4 в якому повідомлено, зокрема, що наразі ОСОБА_4 є власником особового рахунку, за домовленістю із донькою ОСОБА_8 весь тягар утримання кв. АДРЕСА_1 здійснюється нею, як членом сім`ї. Заявлені у прозові обставини непроживання без поважних причин відповідачів вважає дійсними, вважаючи, що утримання квартири здійснюється фактично донькою третьої особи, а відповідачі не беруть участі в утриманні квартири і обсяг необхідних коштів на утримання квартири вираховується з врахуванням всіх зареєстрованих осіб, - вважає, що наявні підстави для визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, з врахуванням, що перешкод у проживанні не чинилось, а вказані особи самостійно визначили інше місце проживання.

Просить розгляд справи здійснювати без її особистої участі.

Разом із тим, суд критично оцінює вказану заву з огляду на ту обставину, що, за поясненнями позивача, третя особа перебуває за межами України, однак вказаний лист був відправлений поштою до суду із поштового відділення в м. Києві і на вказаній заяві відсутній оригінал підпису ініціатора вказаної заяви - третьої особи ОСОБА_4 , а міститься лише ксерокопія підпису (а.с.75, 76).

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач та його представник проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, а також оцінивши наявні у справі докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Так, перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що відповідно до ордеру №150032 від 22.01.1962 на сім`ю із шести осіб ОСОБА_6 передана у користування квартира АДРЕСА_1 (а.с.10).

Згідно витягу з рішення №323 від 22.04.1985 особовий рахунок на вказану трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 переведено на ім`я ОСОБА_9 де будуть мешкати 7 чоловік (вона, син, 2 сестри, брат, дві дочки сестер) (а.с.13).

На даний момент квартира не приватизована та перебуває в користуванні на підставі договору найму.

За таких обставин в судовому засіданні встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані ЖК УРСР, оскільки виникли з підстав надання ордеру на жиле приміщення.

Відповідно до ст. 9 ЖК УРСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Частиною 1 статті 58 ЖК УРСР визначено, що на підставі рішенняпро надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Статтею 61 ЖКУРСР визначено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

В свою чергу, відповідно до положень ст. 163 ЖК УРСР у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених ч. 1, п.п. 1 і 5 ч. 3 і ч. 4 ст. 71 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно ч. 1 ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Положеннями ч.1 ст.15 ЦК України визначено, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому, відповідно вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивач, обґрунтовуючи позов, вказує, що відповідачі понад 6 місяців у квартирі не проживають, коштів по утриманні квартири не сплачують. Перешкод у користуванні вона їм не чинила, їхні речі у квартирі відсутні, їхнє місце проживання їй невідомо.

В даному випадку слід зазначити, що позивачем не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на час звернення до суду із вказаним позовом дійсно мають зареєстроване місце проживання за вказаною в позові адресою, а на підтвердження реєстрації свого місця проживання надала копію паспорту з відміткою про реєстрацію у вказаній квартирі станом на 11.03.1986.

При цьому, долучена до позову ксерокопія довідки форми №3 від 10.06.2005 за №546, - такою не являється, оскільки не підтверджує стан реєстрації осіб в квартирі станом на 2020 рік (а.с.11).

Також, суд вважає в даному випадку за необхідне зазначити, що вказана квартира перебуває у комунальній власності і згідно вищевказаної довідки станом на 2005 рік сусідом по квартирі був ОСОБА_10 і займав одну кімнату 11,5/16,6 кв.м.

ОСОБА_4 відповідно до довідки станом на 2005 рік із іншими наймачами займала житлову площу 32,4/43,1 кв.м. та дві кімнати.

При цьому, позивач в позові не зазначила чи є станом на час звернення до суду із вказаним позовом сусіди по квартирі.

Посилаючись в позовній заяві на те, що вона несе тягар по утриманню вказаної квартири, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження сплати позивачем ОСОБА_1 будь-яких витрат щодо сплати житлово-комунальних послуг, коштів оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території. А долучені до позову договори про надання послуг з центрального опаленнґ, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а також про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, - не містять підпису споживача послуг, а в першому випадку - і дати.

Крім того, на підтвердження факту непроживання відповідачів у вказаній квартирі позивачем було надано два відповідні акти про таке непроживання від 23.01.2020 та від 01.07.2020 (а.с.20,21).

Однак, враховуючи повну ідентичність ксерокопій вказаних актів (окрім дати) у суда виник об`єктивний сумнів, що такі акти дійсно складались та підписувались зазначиними в них особами в січні та червні 2020 року, а тому суд в судовому засіданні 01.04.2021 відповідно до вимог ст.95 ЦПК України зобов`язав сторону позивача надати в наступне судове засідання оригінали вищевказаних актів.

Однак, враховуючи ту обставину, що стороною позивача не було виконано вимогу суду та в судовому засіданні 06.05.2021 не надано оригіналів двох актів, суд, відповідно до правил ч.6 ст. 95 ЦПК України, такі докази: акти від 23.01.2020 та від 01.07.2020 про непроживання відповідачів - до уваги не бере.

Також, судом критично оцінюються покази свідка ОСОБА_7 , який хоча і підтвердив факт непроживання відповідачів у вказаній квартирі з 2015 року, повідомив про відсутність їх речей в квартирі, сказав, що він сплачує комунальні платежі за квартиру яка складається із трьох кімнат, однак на питання суду відповів, що не знає хто є власником особового рахунку, - оскільки він є чоловіком позивачки та опосередковано зацікавлений у вирішенні справи по суті заявлених вимог. При цьому, свідок також ніяких показів щодо наявності розділеного особового рахунку та наявності або відсутності сусідів по квартирі не повідомив.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення у справі «Савіни проти України`від 18 грудня 2008 року).

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).

Також, на думку суду, позивач, в силу вимог ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України не надав доказів того, що вона є особою, якій надано право на звернення до суду в порядку ст. 71, 72 ЖК УРСР.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які позивач посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог та відмову в їх задоволенні.

Судові витрати розподілені відповідно до правил ст.141 ЦПК України та покладені в разі відмови в позові - на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.33, 47, 64 Конституції України, ст. 9, 71, 72 ЖК УРСР, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 352-355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація про визнання осіб такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити повністю.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст складений 12.06.2021.

Суддя: