Справа № 639/3300/20
Провадження № 2/639/222/21
РІШЕННЯ

(Заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря Безбородько І.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова цивільну справу № 639/3300/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа: Харківська міська рада про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою, суд

ВСТАНОВИВ:

В травні 2020 року до суду з позовом звернулась ОСОБА_1 та просила ухвалити рішення, на підставі якого усунути перешкоди у користуванні належним їй житловим будинком та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати відповідачів знести самовільно побудований шиферний навіс (настил), який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона є власником житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 22 вересня 2001 року. В зазначеному будинку позивач проживає разом зі своєю родиною.

Відповідачі проживають в житловому будинку по АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці, яка межує з належною позивачу земельною ділянкою. Право власності на цей будинок зареєстровано за: ОСОБА_6 ј частина, ОСОБА_8 Ѕ частина, ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 по 1/12 частині за кожним.

Відповідачами на належній їм земельній ділянці було здійснено будівництво споруди у вигляді шиферного навісу (настилу), який використовується як гараж та частково перетинає межу з ділянкою позивача та практично примикає до належного їй будинку, перекриває вікна будинку, у зв`язку з чим світло в належній їй приміщення практично не надходить, рівень освітлення значно зменшився.

Також у зв`язку з побудовою шиферного навісу опади з нього (дощ, сніг) попадають на територію домоволодіння позивача, стіна житлового будинку є постійно мокрою та сирою, у зв`язку з чим почали руйнуватися, розповсюджується грибок.

Зазначені факти підтверджуються певними доказами, а саме фотографіями, які долучені до справи, показаннями свідків.

Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з вищезазначеною позовною заявою.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.06.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа: Харківська міська рада про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою. Призначено підготовче судове засідання. Задоволено заяву позивача про виклик та допит свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.07.2020 року закрито підготовче провадження у цивільній справі № 639/3300/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа: Харківська міська рада про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою. Призначено справу до судового розгляду в судові засідання.

Позивач ОСОБА_1 та ї представник ОСОБА_2 , який діє на підставі ордеру, в судовому засіданні підтримали заявлений позов та дали пояснення про обставини, які викладені у рішенні вище.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлялися, про причину своєї неявки суд не повідомили, відзив на позов не надали. У зв`язку з чим, на підставі вимог ч.4 ст. 223 та ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення, проти чого не заперечує позивач.

Представник третьої особи Харківська міська рада в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся, про причину своєї неявки суд не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту положень статей 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений статтею 16 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Як правило, спосіб захисту порушеного права визначено законом.

Згідно з ч. 1ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Отже, кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасникам справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що згідно договору купівлі-продажу 22 вересня 2001 року житловий будинок АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 1795 кв.м належить на праві власності ОСОБА_1 . ( а.с. 12-14)

Власниками житлового будинку АДРЕСА_2 є: ОСОБА_7 1/12 частина, ОСОБА_4 1/12 частина, ОСОБА_5 1/12 частина, ОСОБА_6 ј частина. ( а.с. 41-42)

16 травня 2019 року між ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_11 , ОСОБА_4 було складено Акт погодження меж земельної ділянки. ( а.с. 37-38)

У відповідності до положень ст. 152 ЗК України, власник або землекористувач земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 103 ЗК України передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

В судовому засіданні позивач та її представник зазначила, що відповідачі на території свого домоволодіння збудували не капітальну споруду вигляді шиферного навісу (настилу), який використовується як гараж. Дана споруда частково перетинає межу з ділянкою позивача та практично примикає до належного їй будинку, перекриває вікна будинку, у зв`язку з чим світло в належній їй приміщення практично не надходить. Крім того, під час опадів (дощу або снігу) вода попадає на стіну житлового будинку, який належить позивачу, у зв`язку з чим стіна мокра, а згодом починається руйнуватися.

З даного питання донька позивача зверталась до правоохоронних органів, яким проводилася перевірка, був здійснений вихід на місце, про що складений протокол огляду місця події від 24.11.2018 року. (а.с. 56-64)

Згідно відповіді Новобаварського РВ м. Харкова ГУ ДСНС України у Харківській області від 25.01.2019 року №260-63, виходом на місце співробітниками служби встановлено, що факти викладені в заяві частково підтвердилися. Візуальним оглядом було встановлено, що побудована не капітальна конструкція у вигляді навісу (дерев`яні стовпи накриті листами шиферу). На підставі «Правил пожежної безпеки в Україні» та ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій» відстань від житлових будинків до навісів не нормується. ( а.с. 51)

З відповіді Департаменту територіального контролю Харківської міської ради від 28.03.2019 року № 4633/0/226-19 вбачається, що в єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення та доопрацювання, відмові у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, розміщеному на офіційному веб-сайті Держархбудінспекції України, який містить відповідно інформацію з травня 2011 року, інформація за вищевказаною адресою відсутня. На теперішній час Інспекцією ДАБК призначено проведення позапланового заходу на об`єкти по АДРЕСА_1 . (а.с. 55)

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_9 пояснили,що власники будинку АДРЕСА_2 на території свого домоволодіння побудували не капітальний навіс з дерев`яних стовпів, які накриті листами шиферу. Даний навіс закриває вікна в будинку позивача. Крім того, у зв`язку зі зведенням даної споруди на території домоволодіння відповідачів, стіни будинку позивача пліснявіють.

Також на підтвердження своїх стверджень позивачем були надані суду фотознімки, які долучені до матеріалів справи. ( а.с. 44-50)

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд вважає, що фотознімки, які були долучені до позовної заяви в якості доказу, суд не може вважати належним доказом, оскільки з них не можливо встановити яке саме домоволодіння на ньому зображене, де розташований шиферний навіс та яким чином він порушує права позивача.

З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 цього Кодексу вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою.

Факт порушення права, згідно з приписами ЦПК України має довести особа, яка звертається з позовом.

Для з`ясування цих фактів суд має визначити суб`єктний склад спірних правовідносин, тобто встановити коло осіб, які є власниками або користувачами суміжних земельних ділянок чи співвласниками або співкористувачами земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво та наявність чи відсутність їх обґрунтованих заперечень щодо самочинного будівництва, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19.11.2014 року у справі №6-180цс14, та у постанові від 17.09.2014 р. у справі №6-137цс14.

Розглядаючи позови про знесення самочинно збудованого майна відповідно до вимог ст. 391 ЦК України та положень частини сьомої статті 376 ЦК України, суд, встановивши, що самочинна забудова здійснена на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети цій особі, повинен з`ясувати: чи заперечує власник земельної ділянки проти визнання права власності на таку забудову за особою, що її здійснила; чи не порушує така забудова права на земельну ділянку інших осіб а в раді зведення забудови на наданій земельній ділянці - чи не здійснено таку забудову з відхиленням від проекту або будівельних норм і правил, чиї права порушено такою забудовою, чи можливо здійснити перебудову з метою поновлення порушених прав з дотриманням будівельних норм і правил або положень проекту; чи не відмовляється особа від такої перебудови.

Отже, єдиною підставою для знесення самочинно побудованих будівель є доведеність факту порушення прав позивача самочинною забудовою.

Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення.

Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо).

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наявний у матеріалах цивільної справи.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак, всупереч вказаним вимогам закону позивачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які вона посилається, а саме що зведений на території відповідачів навіс перешкоджає потраплянню світла в кімнату позивача, що у зв`язку зі зведенням даної конструкції псується стіна будинку позивача, що, в свою чергу, чинить перешкоди у користуванні нею її майном.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

В п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Оскільки позивачу ОСОБА_1 судом відмовлено у задоволені її позовних вимог в повному обсязі, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати на її користь не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 13, 76-81, 82, 89, 133, 141, 263, 265, 280 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15, 20, 317, 331, 375, 376, 391 ЦК України, ст. ст. 103, 152 ЗК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа: Харківська міська рада про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним законодавством.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 1 МВМ Жовтневого РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 31.05.2001 року, ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_7 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Третя особа: Харківська міська рада, розташоване за адресою: м. Харків, майдан Конституції, 7.

Повний текст рішення виготовлено 05.02.2021 року.

Суддя В.В. Труханович