Єдиний унікальний номер 243/2572/17
Номер провадження 22-ц/804/161/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2021 року м. Бахмут Донецька область

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Канурної О.Д.,

суддів: Корчистої О.І., Космачевської Т.В.

за участю секретаря судового засідання: Гуляєва М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 31 травня 2017 року у цивільній справі № 243/2572/17 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості (суддя першої інстанції ОСОБА_3 ), -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року позивач Публічне Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовної заяви позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 18.07.2013 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту, банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь - якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою.

Одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9. Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 1.1.2.3 до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам.

Позивач свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Власник карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з меткою запобігання виникнення овердрафту, згідно п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Відповідно до п. 2.1.1.12.11 Правил користування платіжною карткою, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим договором.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 28 лютого 2017 року має заборгованість 31599,65 грн., яка складається з наступного: 2465,74 грн. - заборгованість за кредитом; 24052,97 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3100,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1480,94 грн. - штраф (процентна складова).

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає.

Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же самий строк.

Позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» просив суд першої інстанції стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість у розмірі 31599,65 грн. за кредитним договором № б/н від 18 липня 2013 року та судові витрати у розмірі 1600,00 грн.

Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 31 травня 2017 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та судових витрат, задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 18.07.2013 року, а саме: 2465,74 грн. заборгованість за кредитом; 24052,97 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1600,00 грн., а усього 28118,71 грн.

Позовні вимоги в інший частині залишено без задоволення.

11 вересня 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Овчаренко Олег Олексійович, звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 вересня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 31 травня 2017 року у справі № 243/2572/17, залишено без задоволення.

Із вказаним заочним рішенням суду не погодилася особа, яка не брала участі у справі - ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу, яка разом з матеріалами справи надійшла до Донецького апеляційного суду.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що вважає заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 31 травня 2017 року у справі № 243/2572/17, в частині задоволення позову незаконним, таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням під час розгляду справи норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_1 просить Донецький апеляційний суд скасувати заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 31 травня 2017 року у справі № 243/2572/17, в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 18 липня 2013 року та ухвалите нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 07 грудня 2020 року відкрито апеляційне провадження у даній цивільній справі і встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та залучено до участі у цивільній справі ОСОБА_1 , як правонаступника ОСОБА_2 .

Копії ухвали про відкриття апеляційного провадження учасниками справи отримані (а.с. 134,135), копія апеляційної скарги позивачем по справі отримана (а.с. 135). До Донецького апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача, проте даний відзив не відповідає вимогам ст. 360 ЦПК України, оскільки до відзиву не надано докази надсилання ОСОБА_1 .

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 24 грудня 2020 року справу було призначено до розгляду.

В судове засідання Донецького апеляційного суду 09.02.2021 року відповідач ОСОБА_1 не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином відповідно до статті 130 ЦПК України, що підтверджується довідкою Укрпошти (а.с. 170).

В судове засідання Донецького апеляційного суду 09.02.2021 року представник позивача Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» не з`явився, надіслав до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність (а.с. 169).

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника позивача адвоката Овчаренко О.О., дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції стягнув з відповідачки заборгованість за кредитним договором б/н від 18.07.2013 року, а саме: 2465,74 грн. заборгованість за кредитом; 24052,97 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом.

Проте, з вказаним висновком суду першої інстанції апеляційний суд частково не погоджується, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Пунктом 3 частини 3 вказаної вище статті передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутністю будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обгрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 судом першої інстанції не була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи на 31 травня 2017 року.

Судова повістка відповідачу ОСОБА_2 не вручена, причина повернення рекомендованого повідомлення за закінченням терміну зберігання (а.с. 48 - 49).

Посилання суду першої інстанції в заочному рішенні Краматорського міського суду від 31 травня 2017 року на те, що відповідач ОСОБА_2 , яка була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилась і не повідомила суд про причину своєї неявки, з заявою про розгляд справи у її відсутність до суду не зверталась, є безпідставним.

Враховуючи викладене вище, апеляційний суд вважає, що рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 31 травня 2017 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Із позовної заяви вбачається, що 18.07.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір б/н про надання кредиту у сумі 300,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно розрахунку заборгованості станом на 28.02.2017 року заборгованість відповідача за кредитним договором складає 31599,65 грн.

Позивач в позовній заяві вказує, що при укладенні договору сторони керувались положенням частини 1 статті 634 ЦК України.

Але з таким твердженням апеляційний суд не погоджується, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання, його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 18 липня 2013 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитом, а також пеню, комісію і штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 18 липня 2013 року, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті: http://privatbank.ua/terms/pages/70/, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з «Умов та правил надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та довідкою про умови кредитування, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та довідку про умови кредитування розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Надана позивачем Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не містить будь-яких даних про суму кредиту чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії.

Підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору.

В даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, які розміщені на банківському сайті позивача http://privatbank.ua/terms/pages/70/ неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин 18.07.2013 року до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 березня 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у редакціях, що найбільш сприятливі для інтересів фінансової установи.

Вказане цілком співпадає з правової позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у Постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, а також з правової позицією Верховного Суду, викладеної у Постанові від 31 липня 2019 року у справі № 233/1876/17, провадження № 61-16507св18.

Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» передбачено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в позові позивач необґрунтовано завищує заборгованість за кредитом до 2465,74 грн., є безпідставними, оскільки як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 300,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості і кредитний ліміт збільшувався, тому є підстави для стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 2465,74 грн.

В іншій частині позовних вимог позивача слід відмовити, оскільки Анкета-заява від 18.07.2013 року не містить розміру процентів, пені. Довідка про Умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду (а.с. 7) відповідачкою не підписана.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене вище, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як вбачається із частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Апеляційний суд вважає, що з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 124,80 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 31 травня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», , рахунок № НОМЕР_2 в АТ КБ «Приватбанк», МФО 305299, заборгованість за кредитним договором б/н від 18.07.2013 року в розмірі 2465 (дві тисячі чотириста шістдесят п`ять) грн. 74 коп., судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 124 (сто двадцять чотири) грн. 80 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 10 лютого 2021 року

Суддя: О.Д.Канурна