Номер провадження: 22-ц/813/6637/21
Номер справи місцевого суду: 521/3500/20
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Гірняк Л.А., Цюри Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 січня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Сегеда О. М., повний текст рішення складений 29 січня 2021 року, по цивільній справі за позовом об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Нові Черемушки» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року ОСББ «Нові Черемушки» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Нові Черемушки» станом на 12 березня 2020 року 3% річних у розмірі 8672,81 грн., інфляційні витрати у 14644,55 грн. та судові витрати по справі, а саме судовий збір у розмірі 2102,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 8448,30 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 , який знаходиться на утриманні та в управлінні ОСББ «Нові Черемушки», що було створено 29 вересня 2016 року. Стверджував, що ОСОБА_1 не в повній мірі виконує свої обов`язки по сплаті комунальних послуг та інших платежів, тому станом на 17 лютого 2020 року за останньою утворилась заборгованість перед ОСББ «Нові Черемушки» у розмірі 18988,68 грн., на яку у встановленому законом порядку ОСББ «Нові Черемушки» було нараховано 3% річних на підставі ст. 625 ЦП України та інфляційні витрати.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19 січня 2021 року позов ОСББ «Нові Черемушки» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Нові Черемушки» за період з 01 квітня 2017 року по 12 березня 2020 року три відсотки річних у розмірі 8672 грн. 81 коп., інфляційні втрати в розмірі 14644 грн. 55 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Нові Черемушки» витрати на правову допомогу у розмірі 8448 грн. 30 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, без надання належної правової, доказової оцінки матеріалам справи та підставам виникнення спірних правовідносин між сторонами.

В обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що її було неналежним чином сповіщено про судовий розгляд; судом не враховано відсутність доказів статусу позивача як балансоутримувача будинку; суд невірно застосував норму щодо предмету спору; суд не перевірив розмір заявленої грошової вимоги.

Відзиву до суду надано не було.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСББ «Нові Черемушки» є юридичною особою, яке діє на підставі Статуту, має свою печатку та рахунок в банківських установах (т. 1 а.с. 10-20).

29 вересня 2016 року була проведена державна реєстрація ОСББ «Нові Черемушки», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т. 1 а.с. 9, т. 3 а.с. 226-228).

Згідно з рішенням Одеської міської ради №1370-VII від 07 грудня 2016 року будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , передано на баланс позивача, що підтверджується актом прийому-передачі від 03 березня 2017 року (т. 1 а.с. 21, 22).

ОСОБА_1 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 100,4 кв.м., у тому числі житловою 52,3 кв.м. (т. 1 а.с. 51).

Відповідно до розділу 2 Статуту ОСББ «Нові Черемушки» метою створення об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим Статутом. Об`єднання є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між співвласниками.

Пунктами 1, 2 розділу 3 Статуту зазначено, що органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління та ревізійна комісія (ревізор) об`єднання.

Вищим органом управління об`єднання є загальні збори, які вправі приймати рішення з усіх питань діяльності об`єднання та скликаються не рідше одного разу на рік.

Відповідно до п. п. 11, 12, 14 розділу 3 Статуту рішення загальних зборів, прийняте відповідно до Статуту, є обов`язковим для всіх співвласників. Виконавчим органом об`єднання є правління, яке обирається і підзвітне загальним зборам. Правління здійснює керівництво поточною діяльністю об`єднання та має право приймати рішення з питань діяльності об`єднання, визначених цим Статутом. До компетенції правління, серед іншого, належать підготовка кошторису, балансу об`єднання та річного звіту, здійснення контролю за своєчасною сплатою співвласниками внесків і платежів та вжиття заходів щодо стягнення заборгованості згідно із законодавством, укладення договорів про виконання робіт, надання послуг та здійснення контролю за їх виконанням (т. 1 а.с. 10-20).

Враховуючи зазначені положення закону та статуту, суд прийшов до вірного висновку, що ОСББ «Нові Черемушки» вправі встановлювати для співвласників будинку АДРЕСА_2 розмір платежів і внесків з утримання спільного майна будинку.

Також судом встановлено, що на загальних зборах ОСББ «Нові Черемушки», оформлених протоколом №2 від 02 липня 2017 року, було прийнято рішення, яким затверджено порядок сплати, перелік та розмір внесків на обслуговування багатоквартирного будинку, та, зокрема, встановлено, що вказані внески складають: 4,54 грн./м2 для 1-го поверху та 4,91 грн./м2 для інших поверхів. Додаткового вказаним рішенням було затверджено цільовий щомісячний внесок у розмірі 9,00 грн./м2.

Крім цього, вказаним рішенням встановлена згода співвласників на переведення кредиторської заборгованості ТОВ «Ліберті-Л» (забудовник) перед НАК «Нафтогаз України» за спожитий природній газ співвласниками житлового будинку по АДРЕСА_2 , шляхом повернення персоніфікованої заборгованості співвласників на рахунок ОСББ (т. 1 а.с. 23).

На загальних зборах ОСББ «Нові Черемушки», оформлених протоколом №3 від 10 червня 2018 року, було прийнято рішення, яким змінено розмір внесків на обслуговування будинку та встановлено новий розмір: 6,17 грн./м2 для 1-го поверху та 6,52 грн./м2 для інших поверхів. Додатково встановлено витрати у розмірі 9,00 гр./м2 на ремонт та реконструкцію; 31,73 грн./ місяць витрати на обслуговування складових РГС для квартир, окрім приміщень технічного та першого поверхів; 1,84 грн./м2 витрати на охорону території (при умові укладання відповідного договору) (т. 1 а.с. 24).

Рішенням загальних зборів ОСББ «Нові Черемушки», оформлених протоколом №4 від 02 червня 2019 року, було змінено розмір внесків на обслуговування будинку та встановлено, що витрати на управління складають: 6,00 грн./м2 для 1-го поверху та 6,47 грн./м2 для інших поверхів. Додатково встановлено витрати у розмірі 9,00 гр./м2 на ремонт та реконструкцію згідно проекту; 31,73 грн./ місяць витрати на обслуговування складових РГС для газифікованих квартир; 2,23 грн./м2 витрати на охорону території; 0,45 грн./м2 витрати ТО і ПР системи пожежної безпеки та шлагбауму (т. 1 а.с. 25).

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17 червня 2020 року по справі №916/1094/19 рішення господарського суду Одеської області від 19 серпня 2019 року скасовано, позов ОСББ «Нові Черемушки» задоволено частково, зобов`язано КП «Міське капітальне будівництво» передати в управління ОСББ «Нові Черемушки» багатоквартирний житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 (будівельний номер АДРЕСА_3 , та технічну документацію (т. 1 а.с. 202-224).

У даній постанові також зазначено, що акт від 03 березня 2017 року, як доказ за правилами ст. 86 ГПК України, не є допустимим доказом стосовно обставини передачі будинку в управління позивачу відповідачем, оскільки його форма та зміст не відповідає вимогам п. 2.1 Правил №13, отже цей Акт не спроможний довести обставину передачі будинку в управління ОСББ на виконання вимог ст. 39 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» та п. 2.1 Правил №13.

Судом вірно встановлено, що оскільки відповідачка фактично користувалася послугами, наданими ОСББ «Нові Черемушки», то вона зобов`язана за них сплатити.

Задовольняючи позов ОСББ «Нові Черемушки», суд першої інстанції виходив з наступного.

Статтею 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» встановлено, що об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та Статуту ОСББ «Нові Черемушки» об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим Статутом.

Згідно ст. 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», п. 10 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та згідно з п. 2 розділу 6 Статуту об`єднання, співвласник зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі сплачувати належні внески і платежі, передбачені законодавством та статутним документом.

Пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать:

1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;

2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 10 даного Закону, ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому такому праву прямо відповідає визначений ч. 2 ст. 9 цього Закону обов`язок споживача здійснювати оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Висновки суду про те, що відповідачка, як споживач житлово-комунальних послуг, якщо вона фактично ними користувалася, зобов`язана за них сплатити відповідають вимогам закону.

Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Крім того, обов`язок відповідачки по сплаті платежів та внесків, передбачений статутом ОСББ «Нові Черемушки».

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року №6-2951цс15, яка має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує, а ст. 322 ЦК України наголошує на тому, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач, будучи власником майна, зобов`язаний його утримувати.

Згідно ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , відповідачка у справі, не в повній мірі виконує свої обов`язки по сплаті внесків та інших платежів, тому за період з березня 2017 року по 17 лютого 2020 року у неї виникла заборгованість у розмірі 18988,68 грн.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 12 березня 2020 року було погашено перед позивачем основну заборгованість у розмірі 18988,68 грн., що підтверджується дублікатом квитанції №0.0..1 від 12 березня у сумі 8988,68 грн. та дублікатом квитанції №0.0..1 від 12 березня у сумі 10000,00 грн. (т. 2 а.с. 107, 108).

04 травня 2020 року, ОСББ «Нові Черемушки» подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої, просило, з урахуванням сплаченої відповідачкою основної суми боргу в розмірі 18988,68 грн., стягнути з відповідачки за період з квітня 2017 року по 12 березня 2020 року 3% річних за несвоєчасну сплату внесків в розмірі 8672,81 грн. та інфляційні втрати в розмірі 14644,55 грн. (т. 2 а.с. 166-144).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №86/21962/15-ц зроблено висновок щодо можливості застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин.

З висновку, викладеного у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 квітня 2018 року у справі №908/1394/17 вбачається, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі №910/16945/14, від 16 листопада 2018 року у справі №918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах №905/2324/17, №922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі №924/312/18.

Тобто, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що оскільки відповідачка неналежно виконувала свої обов`язки по сплаті обов`язкових внесків з утримання багатоквартирного будинку, то позивач правомірно звернувся до суду з зазначеним позовом.

Таким чином, хоча відповідачкою і було погашено основну суму заборгованості в розмірі 18988,68 грн., однак це не позбавляє права позивача на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

При розгляді справи, відповідачкою була надана заява про застосування строку позовної давності, передбаченої ст. 258 ЦК України (т. 1 а.с. 88-91).

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

При розгляді вимог відповідачки щодо застосування позовної давності, суд вірно виходив з роз`яснень п. 1.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до якого - встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові на цих підставах, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Правила про позовну давність мають застосовуватися, коли буде доведення існування самого суб`єктивного права або факту його порушення.

Таким чином, пропущення строку позовної давності є підставою для відмови в позові у разі доведеності позовних вимог.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Оскільки, внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому дата остаточного погашення заборгованості по обов`язковим внескам і є датою, коли зобов`язання відповідача перед позивачем припиняється.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Судом вірно зазначено, що є помилковим твердження відповідачки про те, що перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, встановлюється в один рік, оскільки невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року по справі №127/15672/16-ц зазначено, що формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а саме, що з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Нові Черемушки» слід стягнути інфляційні втрати за час прострочки сплати боргу за період з 01 квітня 2017 року по 12 березня 2020 року в сумі 14644,55 грн. та три відсотків річних за час прострочення сплати боргу за період з 01 квітня 2017 року по 12 березня 2020 року в сумі 8672,81 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідачки на його користь понесених ним витрат на правничу допомогу судом вірно зазначено наступне.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать у тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом встановлено, що 17 лютого 2020 року між ОСББ «Нові Черемушки» та адвокатом Григоржевським М.С. було укладено договір про надання правової допомоги, за умовами п. 4.1.1 якого сторони установили, що вартість послуг з надання правової допомоги за даним договором визначається з урахуванням вартості однієї години роботи, яка дорівнює 500,00 грн. Сторони погодили, що мінімальний обсяг роботи, який включається до акту виконаних робіт дорівнює 0,1 години. Загальний обсяг роботи, що підлягає сплаті за розрахунковий місяць визначається в акті виконаних робіт. Додатково передбачено виплату клієнтом 15% від суми фактично отриманого активу (гонорар успіху) (т. 1 а.с. 55-60).

Згідно акту виконаних робіт від 27 лютого 2020 року (рахунок №41 від 17 лютого 2020 року) складено дванадцять позовних заяв, витрачено 24 години, таким чином на одну позовну заяву витрачено дві години, вартість виконаної роботи складає 1000,00 грн. (т. 1 а.с. 62).

Відповідно до платіжного доручення за №1016 від 28 лютого 2020 року, ОСББ «Нові Черемушки» здійснило плату за правову допомогу в розмірі 12500,00 грн. (т. 1 а.с. 63).

Згідно акту виконаних робіт від 31 березня 2020 року (п. 1, 3, ч. 2) (рахунок №47 від 31 березня 2020 року) витрачено часу: 0,7 год. та гонорар успіху: 2848,3 грн., загальний розмір: 3198,3 грн. (т. 2 а.с. 110, 112-113).

Відповідно до платіжного доручення за №1067 від 01 квітня 2020 року, ОСББ «Нові Черемушки» здійснило плату за правову допомогу в розмірі 6192,50 грн. (т. 3 а.с. 109).

Згідно акту виконаних робіт від 30 квітня 2020 року (п. 1, 6) (рахунок №50 від 29 квітня 2020 року) витрачено часу: 5,1 год., розмір: 2550 грн. (т. 3 а.с. 106, 107-108).

Відповідно до платіжного доручення за №1096 від 06 травня 2020 року, ОСББ «Нові Черемушки» здійснило плату за надання правової допомоги в розмірі 5100,00 грн. (т. 3 а.с. 109).

Згідно акту виконаних робіт від 02 червня 2020 року (п. 1, 6) (рахунок №55 від 02 червня 2020 року) витрачено часу: 0,6 год., розмір: 300,00 грн. (т. 3 а.с. 103, 104).

Відповідно до платіжного доручення за №1133 від 05 червня 2020 року, ОСББ «Нові Черемушки» здійснило плату за надання правової допомоги в розмірі 1150,00 грн. (т. 3 а.с. 102).

Згідно акту виконаних робіт від 30 червня 2020 року (п. 1, 2, 6) (рахунок №61 від 30 червня 2020 року) витрачено часу: 0,8 год., розмір: 400,00 грн. (т. 3 а.с. 100, 101).

Відповідно до платіжного доручення за №1157 від 01 липня 2020 року, ОСББ «Нові Черемушки» здійснило плату за надання правової допомоги в розмірі 1450,00 грн. (т. 3 а.с. 99).

Висновки суду про те, що судові витрати позивача на правничу допомогу адвоката у даній справі складають 8448,30 грн. є вірними, оскільки підтверджуються наданими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

На підставі вищевикладеного, суд оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні прийшов до обґрунтованого висновку про те, що хоча відповідачкою і було погашено основну суму заборгованості в розмірі 18988,68 грн., однак це не позбавляє права позивача на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим задовольнив позов ОСББ «Нові Черемушки» та стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Нові Черемушки» за період з 01 квітня 2017 року по 12 березня 2020 року три відсотки річних у розмірі 8672 грн. 81 коп., інфляційні втрати в розмірі 14644 грн. 55 коп., а також витрати на правову допомогу у розмірі 8448 грн. 30 коп. за доведеністю понесених витрат на правову допомогу.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач приховав від суду певну інформацію та про не надання судом першої інстанції оцінки обставинам в уточненому позові, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки апелянтом не надано жодного доказу на підтвердження таких доводів, та спростування уточнених позовних вимог, при цьому суд на законних підставах стягнув грошові кошти в порядку ст.625 ЦК України лише за період з 01 квітня 2017 року по 12 березня 2020 року, а не з 01 квітня 2017 року по 12 березня 2021 року, як це зазначає ОСОБА_1 .

Доводи про необґрунтованість стягнутих судових витрат на правову допомогу також є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи та наданим на підтвердження понесених судових витрат доказів.

Судом першої інстанції досліджено та надано оцінку актам, згідно яких позивач надав розрахунок понесених судових витрат, при цьому відповідачем не було надано ніяких доказів про неспівмірность витрат позивача на правничу допомогу.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18, провадження № 61-9124св20, в якій зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Вказані доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення, за ненаданням до суду доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги, та позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 за розгляд справи у суді апеляційної інстанції підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2653 грн., який був відстрочений ОСОБА_1 до ухвалення судового рішення.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст.368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 січня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 ) судовий збір в розмірі 2653 (дві тисячі шістсот п`ятдесят три) гривні.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 18 червня 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________ Т.В. Цюра