Справа №: 343/742/21
Провадження №: 2/0343/382/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 червня 2021 року м. Долина
Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:
судді Монташевич С. М.,
з участю: секретаря судового засідання Шикор Г. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Долинського районного суду Івано-Франківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 343/742/21 за позовом ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки - ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,
за участю: представника позивачки - адвоката Кобилинець Т.В.,
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_2 ,
Стислий виклад позиції сторін та третіх осіб:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 , судові витрати залишити за нею.
Свої вимоги мотивує тим, що вона, ОСОБА_1 , є співвласником квартири АДРЕСА_1 .
Дана квартира на праві спільної сумісної власності належить також її дочкам ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та онучці ОСОБА_3 .
21 червня 2017 року її дочка ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з громадянином Іраку ОСОБА_5 , що і стало підставою для реєстрації відповідача в їхній квартирі.
У 2019 році даний шлюб було розірвано і вже на час його ухвалення відповідач не проживав за місцем реєстрації, оскільки покинув сім`ю.
Окрім неї, в даній квартирі зареєстровані також члени її сім`ї: ОСОБА_4 дочка; ОСОБА_2 - дочка; ОСОБА_3 - внучка; ОСОБА_5 зять.
Відповідач зареєстрований в даній квартирі, але фактично в ній не проживав та не проживає орієнтовно з липня місяця 2017 року, тобто понад один рік без поважних причин.
Відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі житлом він не цікавиться.
Перешкод у користуванні жилим приміщенням ні вона, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили, він просто зібрав всі свої речі та більше жодного разу не приходив до спірної квартири та не намагався жити у ній, на телефонні дзвінки не відповідав та до цього часу не знявся з реєстрації.
З підстав реєстрації відповідача у квартирі вона вимушена сплачувати комунальні послуги за кількістю осіб і позбавлена можливості вільно розпоряджатися своєю власністю, факт реєстрації останнього порушує її право на вільне розпорядження і користування майном, також вона позбавлена можливості оформити субсидію.
Враховуючи вищенаведене, вважає, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 у зв`язку з тривалою, понад один рік, без поважної причини, відсутністю за місцем реєстрації, крім того не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення, а тому вона, як власник житла, вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач створює їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном.
Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Кобилинець Т.В. (ордер серії ІФ №104631 (а.с.53) у судовому засіданні позовні вимоги своєї довірительки підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Не заперечила щодо заочного розгляду справи.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, та яка діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_3 ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала, підтвердила, що відповідач ОСОБА_5 ніколи не проживав у їхній квартирі без поважних причин. Він з сестрою жив у Івано-Франківську, а в м.Долина тільки був зареєстрований. Однак, згодом він покинув сім`ю і більше вони його не бачили, до них він не приїжджав, місце його перебування їм невідоме.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, однак 15.06.2021 скерувава на адресу суду заяву, згідно з якою позов підтримала та не заперечила щодо заочного розгляду справи. Просила розгляд справи проводити без її участі (а.с.54).
Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання повторно не з`явився, хоча був повідомлений про день час та місце розгляду справиу встановленому законом порядку шляхом направлення йому повідомлень за місцем його реєстрації, тобто на адресу, вказану у позовній заяві, а також шляхом розміщення на офіційному сайті Судової влади України оголошення про виклик його до суду (а.с.45, 43). Відзив на позов не подавав.
Спір між сторонами не вирішений.
Заяви, клопотання сторін, третьої особи та процесуальні дії суду:
ухвалою суду від 29.04.2021 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
25 травня 2021 року позивачкою ОСОБА_1 на електронну адресу суду скеровано заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що її адвокат бере участь в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції (а.с.41).
Відповідач відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивачки суду не надав.
Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи, що відповідач, хоча і був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання 15.06.2021 повтроно не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подав, позивачка через свого представника не заперечила проти заочного розгляду справи, а тому суд на місці постановив провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
В судовому засіданні 15.06.2021 були допитані свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також поступила заява від третьої особи ОСОБА_4 про розгляд справи у її відсутності.
Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:
як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 89078299 від 08.06.2017, сформованого держаним реєстратором Малета Л.М. та свідоцтва про право власності від 23.01.2017, виданого міським головою Долинської міської ради, 1/1 частка квартири АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_3 на підставі рішення №19 від 23.01.2017 виконавчого комітету Долинської міської ради Івано-Франківської області (а.с.20-21, 22).
Згідно з даними будинкової книги, яка розпочата з 06.07.2017, довідки №1528 від 24.01.2018 Долинської міської ради про реєстрацію місця проживання особи та довідки №3432 від 31.03.2021 Долинської міської ради про місце реєстрації та склад сім`ї, за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: уповноважений власник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , внучка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та зять ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.23-26, 9, 27).
Однак зареєстрований за вказаною адресою ОСОБА_5 з моменту приписки у ній 07.07.2017 не проживає у даній квартирі, що підтверджується актами обстеження матеріально-побутових умов та сімейних обставин від 15.01.2021 та 30.03.2021, складеним депутатом Долинської міської ради Новосельським М.М. (а.с.28, 29).
Згідно з рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 28.02.2019 у справі №343/2091/18, шлюб між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований 21 червня 2017 року Івано-Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 10, розірвано. Судом у даній справі встановлено, що на час розірвання шлюбу сторони тривалий час вже не проживали разом (а.с.16-18).
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні вказала, що їй відомо про те, що ОСОБА_10 була заміжня за ОСОБА_5 , вони разом жили в м.Івано-Франківську і навчались в Івано-Франківському національному технічному університеті нафти і газу. В місті Долина ОСОБА_5 ніколи не жив. У цій квартирі живе ОСОБА_2 (її невістка) з її сином та дитиною. Вона буває в гостях у дітей 1-3 рази на тиждень і ОСОБА_5 бачила єдиний раз, коли приїжджав задля прописки. Його речей в квартирі немає.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні вказав, що він являється сусідом позивачки та її дочок вже 22 роки і за цей час ніколи не бачив відповідача ОСОБА_5 , його не знає, вперше чує про нього.
Таким чином, судом встановлено, що між сторонами існує спір з приводу наявності підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом (квартирою), 1/1 якого належить на праві спільної сумісної власності позивачці та третім особам без самостійних вимог на стороні позивачки, в тому числі колишній дружині відповідача.
Оцінка суду:
вивчивши зміст позовної заяви, вислухавши пояснення представника позивачки, третьої особи, як співвласника квартири, покази свідків, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи та представлені позивачкою на виконання вимог ст.ст. 80, 81 ЦПК України, які вона вважає достатніми для обґрунтування позовних вимог, та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.
Нормами ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до вимог ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При цьому, відповідно до роз`яснень, які містяться в абзацах 1 та 4 пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 5 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду", уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору. Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.
Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі змістом ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч. 1, 7 ст. 319 ЦК України).
У відповідності до вимог ч. 2 ст.382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.
Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.
За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим це питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил щодо оцінки доказів.
Збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним зі способів захисту житлових прав фізичних осіб.
Статтею 64 ЖК України встановлено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Результат аналізу статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями, за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання.
Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у житловому приміщенні без поважних причин.
Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до житлового приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до житлового приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Підстави втрати права на користування житловим приміщенням регулюються ст.ст. 71, 72 ЖК України в разі користування житловим приміщенням в будинках державного і громадського фонду та ст. 405 ЦК України в разі користування майном (житлом) власника членами його сім`ї.
Права власника будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Судом встановлено, що позивачка зареєстрована та проживає у квартирі АДРЕСА_1 , 1/1 частка якої належить їй та третім особам по справі: двом донькам ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , а також онучці ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності.
У зв`язку з реєстрацією шлюбу з ОСОБА_11 , дочка позивачки ОСОБА_8 змінила прізвище на « ОСОБА_12 », про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 23.09.2011 (а.с.19).
Про те, що від даного шлюбу в дочки позивачки ОСОБА_2 з ОСОБА_11 народилась дитина - дочка ОСОБА_3 внучка позивачки, свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 24.09.2014 (а.с.13).
Після одруження дочки позивачки ОСОБА_4 у вищевказаній квартирі був зареєстрований її зять - відповідач ОСОБА_5 .
Однак, як свідчить рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 28.02.2019 у справі №343/2091/18, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , зареєстрований 21 червня 2017 року Івано-Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 10, розірвано. Таким чином, відповідач ОСОБА_5 перестав бути членом сім`ї позивачки.
Більше того, як було встановлено у судовому засіданні з пояснень позивачки, третьої особи та показів свідків, ОСОБА_5 не проживає за місцем реєстрації, відтак відповідач також не відносяться і до кола осіб, які постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство, що підтверджується також вищевказаним рішення суду від 28.02.2019 та актами обстеження матеріально-побутових умов і сімейних обставин від 15.01.2021 та 30.03.2021, відповідно до яких встановлено, що відповідач з 2017 року фактично за місцем своєї реєстрації не проживає без поважних причин.
Крім цього, він не сплачує комунальні послуги, не бере участі в утриманні квартири, особистих речей в ньому не має і взагалі будинком не цікавиться.
Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідач суду не подав.
Матеріали справи не містять беззаперечних та переконливих доказів на підтвердження поважності причин не проживання ОСОБА_5 у спірній квартирі протягом встановленого законом строку.
Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Щодо застосування до спірних правовідносин норм ст. 391 ЦК України, суд вважає за необхідне вказати таке.
Зазначена норма матеріального права, на переконання суду, визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-якого порушення свого права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Крім того, аналіз зазначеної норми у її співвідношенні із нормами ст.405 ЦК України, дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Про обґрунтованість таких висновків суду свідчать також і правові позиції Верховного Суду України, неодноразово висловлені ним і своїх рішеннях, в тому числі, у справі № 688/63/15-ц від 16.11.2016.
Оскільки відповідач перестав бути членом сім`ї позивачки, відтак застосуванню до даних правовідносин підлягають і положення ст. 391 ЦК України.
Отже, як передбачено приписами ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник згідно вимог ст.16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі, і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Отже, позивач на власний розсуд може визначити яким шляхом необхідно усунути його порушене право, обравши усунення перешкод шляхом визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням.
Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_5 за місцем реєстрації не проживає більше чотирьох років без поважних причин, не оплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню квартири, а його реєстрація у квартирі перешкоджає позивачці у здійсненні права власності, так як вона не може розпорядитися та користуватися на власний розсуд належним їй нерухомим майном тільки через те, що за реєстрацією у належній їй, як співвласниці квартирі, значиться відповідач.
При цьому, суд приймає до уваги позицію третіх осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , як співвласниць спірної квартири, які підтримали позовні вимоги повністю.
Дана обставина відповідачем не спростована, доказів поважності непроживання в будинку чи наявності іншої домовленості між ним і власниками не представлено.
За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, а відповідача визнати таким, що втратив право користування житлом за адресою: АДРЕСА_2 .
Розподіл судових витрат між сторонами:
питання судових витрат суд вирішує за правилами ст.141 ЦПК України, при цьому враховує вимогу позивачки судові витрати залишити за нею.
На підставі ст.ст. 33, 41 Конституції України, ст.ст. 4, 13, 81 ЦПК України, ст.ст. 64, 71, 72 ЖК України, ст.ст. 29, 317, 319, 379, 382, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд
позов ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки - ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
Понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень залишити за ОСОБА_1 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто Долинським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Івано-Франківського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Долинський районний суд Івано-Франківської області, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Позивач: ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки:
ОСОБА_2 , яка, в тому числі, діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , жителька АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .
ОСОБА_4 , жителька АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .
Відповідач: ОСОБА_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт громадянина Іраку НОМЕР_6 .
Повний зміст рішення буде складено до 18 червня 2021 року.
Суддя Долинського районного суду С.М.Монташевич
Зміст повного судового рішення складено 17 червня 2021 року.