ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

02 лютого 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 747/345/20

Головуючий у першій інстанції Косенко Ю. Л.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/283/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Приходько Юрій Михайлович, Акціонерне товариство «Мегабанк», ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 18 листопада 2020 року (ухвалене о 15:40, повний текст рішення складено 26 листопада 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Юрія Михайловича, Акціонерного товариства «Мегабанк», ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину квартири та зняття з неї арешту, -

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просила:

1) визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 70,6 кв.м, житловою площею 35,1 кв.м;

2) зняти арешт, накладений постановою приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Ю.М. про опис та арешт майна боржника по зведеному виконавчому провадженню № ЗВП 62669652 від 28.07.2020, на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 70,6 кв.м, житловою площею 35,1 кв.м, яка належить ОСОБА_1 .

Позов обґрунтовувала тим, що з 02.11.1996 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . За час шлюбу подружжям за спільні кошти за договором купівлі-продажу від 13.09.2007 було придбано спірну квартиру. Відповідно, дана квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та 1/2 її частина належить позивачці на праві власності.

28.07.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Приходьком Ю.М. на спірну квартиру накладено арешт в рамках зведеного виконавчого провадження № ЗВП 62669652, боржником у якому є ОСОБА_2 . При цьому, згоди на укладення договорів, за якими ОСОБА_2 є боржником у вказаному виконавчому провадженні позивачка не надавала, такі договори укладались останнім одноособово у зв`язку із веденням фермерського господарства, тобто не в інтересах сім`ї. Накладення арешту на належну позивачці частку в праві власності на квартиру, подальше відчуження її на публічних торгах без її згоди, порушує її право як співвласника цього майна на вільне користування і розпорядження ним.

Рішенням Талалаївського районного суду Чернігівської області від 18 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неправильну оцінку судом фактичних обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права до спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції належним чином не дослідив, чи були отримані за договором позики, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , грошові кошти витрачені в інтересах сім`ї, чи підтверджено це відповідними доказами. Судом не враховано, що сама по собі згода позивачки на отримання ОСОБА_2 позики не тягне виникнення для неї обов`язку за укладеним ОСОБА_2 договором, оскільки такий договір було укладено не в інтересах сім`ї і одержане майно не було використане в інтересах сім`ї, а тому позивачка не може вважатись зобов`язаною особою за таким договором.

Заявниця зазначає, що суд першої інстанції, оцінюючи зміст розписок, виданих ОСОБА_2 , не дав їм належної правової оцінки, не звернув уваги на те, що за змістом розписок позичальником є лише ОСОБА_2 , який отримав кошти у борг у ОСОБА_3 , що зміст цих розписок свідчить про наявність між останніми господарських правовідносин, пов`язаних з діяльністю належних їм підприємств ФГ «Агросистема», належного ОСОБА_2 , та ТОВ «Охтирка агропродукт», належного ОСОБА_3 , а саме щодо постачання сільськогосподарської техніки.

Наголошує, що з урахуванням того, що договір позики був укладений ОСОБА_2 не в інтересах сім`ї і, кошти за ним не були витрачені на потреби сім`ї, стягнення може бути накладене лише на особисте майно останнього і на виділену йому в натурі частку зі спільного сумісного майна подружжя. Спірна квартира була набута за договором купівлі-продажу від 13.09.2007, тобто не за рахунок коштів отриманих ОСОБА_2 за вищевказаним договором позики, а тому позивачка не може бути позбавлена права власності на нього з підстав наявності у останнього боргів, пов`язаних із здійсненням ним підприємницької діяльності.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Котляревський С.О. просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Зазначає, що ОСОБА_2 є недобросовісним боржником та хоче уникнути виконання зобов`язань, а презумпція спільності майна розповсюджується і на зобов`язання. Дружина ОСОБА_2 ОСОБА_1 беззаперечно добровільно надавала письмову згоду своєму чоловікові на отримання коштів у борг від ОСОБА_3 . Поділ спільного майна подружжя не може використовуватись для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Менька Д.Д., який просив задовольнити апеляційну скаргу, представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Котляревського С.О., який просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, врахувавши доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції, посилаючись на правову позицію, висловлену Верховним Судом у постановах від 11.11.2019 у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18) та у справі № 45/1052/18 (провадження № 61-11606св 19), виходив з того, що внаслідок поділу майна подружжя шляхом визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину спірної квартири та зняття арешту з неї будуть порушені права кредиторів ОСОБА_3 та АТ «Мегабанк», оскільки припинення права власності відповідача ОСОБА_2 на спірне майно ускладнює виконання судових рішень про стягнення з ОСОБА_2 на їх користь боргу.

Однак з таким висновком районного суду не може погодитись апеляційний суд, зважаючи на наступне.

Судом у справі встановлено, що з 02.11.1996 позивачка ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 7).

13.09.2007, під час шлюбу, ОСОБА_2 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу придбано у власність квартиру АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 8-9).

Рішенням Талалаївського районного суду Чернігівської області від 23.08.2019, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 02.01.2020, стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики в розмірі 630 193 долари США, з яких 416 620 доларів США сума основного боргу та відсотки 213 573 долари США, а також 9 605 грн у відшкодування сплаченого судового збору (т. 1 а.с. 225-230).

17.07.2020 виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Приходьком Ю.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62660943 з примусового виконання виконавчого листа № 2/1232-2019 22-вк/818/5/19, виданого 04.11.2019 Харківським апеляційним судом, про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Мегабанк», як із солідарного боржника за договором поруки № 3-24/2018-АМК-UАН-П від 22.03.2018, заборгованості за кредитним договором № 3-24/2018-АМК-UАН від 22.03.2018 у сумі 3 208 805,69 грн; про стягнення з ФГ «Агросистема» та ОСОБА_2 на користь АТ «Мегабанк» витрат по оплаті третейського збору в розмірі 3 000 грн, по 1 500 грн з кожного відповідача; про стягнення з ФГ «Агросистема» та ОСОБА_2 на користь АТ «Мегабанк» витрат по оплаті заявником судового збору в розмірі 960,50 грн (т. 1 а.с. 136-142).

27.07.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Приходьком Ю.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62660943 з примусового виконання виконавчого листа № 747/208/19, виданого 11.01.2020 Талалаївським районним судом Чернігівської області про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу за договором позики в розмірі 630 193 долари США та 9 605 грн у відшкодування судового збору (т. 1 а.с. 130-135).

27.07.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Приходьком Ю.М. винесено постанову ВП № 62660943 про об`єднання виконавчих проваджень № 62603239 та № 62660943 відносно боржника ОСОБА_2 у зведене виконавче провадження № 62669652 (т. 1 а.с. 126-129, 143-144).

28.07.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Приходьком Ю.М. винесено постанову про опис та арешт майна боржника ЗВП № 62669652, якою описано та накладено арешт на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що належить боржнику ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 10-11, 156-163).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Ю.М. від 10.08.2020 ЗВП № 62669652 призначено суб`єкта оціночної діяльності - ФОП ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 12-14, 164-171).

Згідно зі звітом від 10.08.2020, складеним ФОП ОСОБА_4 , ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 становить 146 660 грн (т. 1 а.с. 15, 172-178).

14.08.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Приходьком Ю.М. подано до ДП «Сетам» Чернігівська філія заявку на реалізацію арештованого майна на електронних торгах, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 179-180).

Згідно із протоколом № 500694, електронні торги, призначені на 07.09.2020 з продажу спірної квартири не відбулися у зв`язку із відсутністю допущених учасників торгів (т. 1 а.с. 182).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Ю.М. від 15.09.2020 ЗВП № 52669652 зупинено вчинення виконавчих дій у зв`язку з постановленням ухвали Талалаївським районним судом Чернігівської області від 10.09.2020 про зупинення продажу арештованого майна у справі № 747/345/20 до набрання рішенням у цій справі законної сили (т. 1 а.с. 183-184).

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням наведених норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відтак, суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном.

Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Тлумачення частини четвертої статті 65 СК України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім`ї.

Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом України в постанові від 19.06.2013 у справі № 6-55цс13, який підтверджено постановами Верховного суду від 12.02.2020 у справі № 2-2093/10, від 04.12.2019 у справі № 235/5555/16-ц, від 25.09.2019 у справі № 569/2255/17 та від 03.05.2018 у справі № 639/7335/15-ц.

Відповідно до статті 73 СК України за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Відповідно до частини шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно частини третьої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Виконавець перед вирішенням питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника повинен з`ясувати питання, чи не володіє він даним нерухомим майном спільно з іншими особами, після чого вирішувати питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У пункті 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» судам роз`яснено, що у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 02.11.1996. Квартира АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_2 за договором від 13.09.2007 під час шлюбу з ОСОБА_1 . Таким чином, спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що сторонами у справі не заперечується.

Згідно приписів статті 12, частин першої, п`ятої шостої статті 81, частини першої статті 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Як зазначалось вище, рішенням Талалаївського районного суду Чернігівської області від 23.09.2019, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 02.01.2020, стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики в розмірі 630 193 долари США, з яких 416 620 доларів США сума основного боргу та відсотки 213 573 долари США, а також 9 605 грн у відшкодування сплаченого судового збору (т. 1 а.с. 225-230).

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що 02.01.2017 ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , складено розписку в якій вказано, що він отримав у борг у ОСОБА_3 , 763 390 доларів США. Протягом лютого 2017 року зобов`язується поставити у рахунок вказаного боргу трактор Нью-Холанд 8.412, 1 шт., трактор МТЗ-1221.2, трактор МТЗ- 892. На залишок суми боргу зобов`язується нарахувати та виплатити при погашенні боргу три проценти за кожен місяць користування коштами. Повний розрахунок зобов`язується провести до 01.05.2017. Протягом березня 2017 року зобов`язується придбати сівалку. Гроші він отримує у присутності свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6

02 січня 2017 року ОСОБА_1 надала письмову згоду на те, щоб її чоловік ОСОБА_2 отримав у борг у ОСОБА_3 кошти у розмірі 763 390 доларів США.

02 лютого 2018 року ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , складено розписку, в якій він підтверджує, що його борг станом на 02.01.2017 перед ОСОБА_3 який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , становить 763 390 доларів США. В рахунок погашення даного боргу ним було придбано та передано ОСОБА_3 трактор Нью-Холанд - 1 шт. вартістю 201 000 доларів США, трактори Білорусь - 2 шт. вартістю 56 770 доларів США, сівалку КІНЗЕ - 1 шт. вартістю 89 000 доларів США. За домовленістю між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за користування позикою було визначено суму винагороди, яка становить 213 573 доларів США. Таким чином, загальний борг ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 станом на 01.01.2018 становить 630 193 долари США. Зазначена сільськогосподарська техніка на теперішній час зареєстрована на фермерське господарство «Агросистема», яке належить ОСОБА_2 . Перереєстрація вказаної вище техніки на господарство ОСОБА_3 буде здійснена за його вимогою. Техніка використовується ТОВ «Охтирка агропродукт», яке належить ОСОБА_3 . Розписка про отримання коштів написана ОСОБА_2 власноручно 02.02.2018 у присутності ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , що підтверджується підписами вказаних осіб.

02 лютого 2018 року ОСОБА_1 надала письмову згоду на те, що її чоловік ОСОБА_2 користується позикою від ОСОБА_3 , яка станом на 01.01.2018 становить 630 193 долари США.

В судовому засіданні 23.08.2019 судом досліджено оригінали розписок від 02.01.2017 та від 02.02.2018 та оригінали письмової згоди ОСОБА_1 , датовані 02.01.2017 та 02.02.2018, надані представником позивача адвокатом Чумаченком А.В.

Оригінали вказаних документів у судовому засіданні надані для огляду та ознайомлення відповідачу ОСОБА_2 , який підтвердив, що розписки від 02.01.2017 та від 02.02.2018 складені та підписані ним особисто. Судом встановлено та підтверджується відповідачем, що копії розписок від 02.01.2017 та від 02.02.2018, складених ОСОБА_2 , та копії письмової згоди ОСОБА_1 , датовані 02.01.2017 та 02.02.2018, що долучені до позовної заяви ОСОБА_3 та містяться у матеріалах справи на аркушах 15-21 т. 1, відповідають оригіналам даних документів, що досліджені судом.

Указані, встановлені судовими рішеннями, обставини свідчать про те, що кошти за розпискою одержані та використані ОСОБА_2 не в інтересах сім`ї, а сама по собі надана ОСОБА_1 згода на отримання її чоловіком коштів у борг за вищевказаними розписками не є доказом отримання та використання цих коштів саме в інтересах сім`ї.

За рішенням Талалаївського районного суду Чернігівської області від 23.09.2019 борг за договором позики на користь ОСОБА_3 стягнуто з одного ОСОБА_2 , вимоги до ОСОБА_1 не пред`являлися.

Отже, апеляційним судом встановлено, що у ОСОБА_1 відсутній спільний обов`язок із чоловіком ОСОБА_2 щодо повернення коштів за договором позики, як і щодо повернення кредитних коштів за договором № 3-24/2018-АМК-UАН від 22.03.2018, в якому ОСОБА_2 є солідарним боржником за договором поруки.

Судом першої інстанції не враховано зазначених обставин при ухвалені рішення, у зв`язку із чим висновок суду про відмову у позові є помилковим.

Оскільки спірна квартира була придбана під час шлюбу, накладений арешт на належну на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 квартиру в цілому порушує права позивачки як законного співвласника цього майна, у ОСОБА_1 відсутні будь-які зобов`язання перед АТ «Мегабанк» та ОСОБА_3 , обраний позивачкою спосіб захисту порушеного права є ефективним та відповідає характеру його порушення, позовні вимоги про визнання права власності на 1/2 частину квартири та зняття з неї арешту є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Колегія суддів вважає помилковим застосування у даній справі судом першої інстанції правової позиції, що висловлена Верховним Судом у постанові від 11.11.2019 у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18) та у справі № 745/1052/18 (провадження № 61-11606св 19), оскільки фактичні обставини справи, що переглядається, та фактичні обставини у справах, в яких висловлена зазначена вище правова позиція, є різними. Предметом розгляду у справі №337/474/14-ц були правовідносини з поділу майна подружжя, в свою чергу позов ОСОБА_1 стосується захисту права власності. Правовідносини, що були предметом розгляду у справі № 745/1052/18, хоч і є подібними правовідносинам у даній справі, однак за фактичними обставинами справи № 745/1052/18 позивачка виступала поручителем за зобов`язаннями свого чоловіка, за якими були стягнуті грошові кошти та які стали підставою для включення в акт опису та арешту спірного нерухомого майна.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 не є стороною або ж поручителем за договорами позики від 02.01.2017 та 02.0.1.2018 між її чоловіком ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , фактів укладення цих договорів або ж використання отриманих за ними коштів в інтересах сім`ї судами не встановлено.

За таких обставин рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 18 листопада 2020 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову відповідно до приписів п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 18 листопада 2020 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Юрія Михайловича, Акціонерного товариства «Мегабанк», ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину квартири та зняття з неї арешту задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Зняти арешт з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , накладений постановою приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Юрія Михайловича про опис та арешт майна від 28.07.2020 ЗВП № 62669652.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 лютого 2021 року.

Головуюча Судді: