ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021року

м. Київ

справа № 487/2563/15-ц

провадження № 61-22944св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І.М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2015 року у складі колегії суддів: Локтіонової О. В., Колосовського С. Ю., Ямкової О. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), який є правонаступником Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позов, із урахуванням уточнених позовних вимог, мотивований тим, що 12 листопада 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк»та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № NKKCGM00000054, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 210 150,45 доларів США на термін до 12 листопада 2027 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та у порядку, встановлені кредитним договором.

У забезпечення виконання кредитних зобов`язань між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки від 12 листопада 2007 року № 1, за умовами якого поручитель поручився перед банком за виконання ОСОБА_1 своїх обов`язків за кредитним договором № NKKCGM00000054 від 12 листопада 2007 року в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 20 березня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 603 869,81 доларів США, яка складається із: 182 013,16 доларів США - заборгованість за кредитом, 132 454,35 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 20 594,70 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 268 807,60 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Із урахуванням суми у розмірі 217 047,97 доларів США, стягнутої рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 08 грудня 2010 року солідарно із відповідачів, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості у розмірі 386 821,84 доларів США, із яких: 106 684,60 доларів США - заборгованість по відсоткам, 17 946,81 доларів США - заборгованість по комісії; 262 430,12 доларів США - пеня, а також судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 01 вересня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, а відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконував, зокрема, не здійснював щомісячних погашень по кредиту та процентам за користування кредитом, внаслідок чого рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 08 грудня 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача 1 921 111,37 грн.

Уперше звернувшись до суду у 2010 році, рішенням якого стягнуто із відповідачів заборгованість за кредитним договором, що утворилась станом на 17 лютого 2010 року, а також пеню та штрафи у повному обсязі, банк скористався своїм правом на стягнення кредитної заборгованості, а тому подальше нарахування комісії та пені є неможливим.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 01 вересня 2015 року скасовано та ухвалено нове. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 106 684,60 доларів США заборгованості по відсоткам, 17 946,81 доларів США заборгованості по комісії, 1 370 025,38 грн пені та по 1 918,35 грн судових витрат з кожного.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки банк належними та допустимими доказами довів факт укладення із відповідачами кредитного договору та договору поруки, отримання кредитних коштів та порушення умов кредитного договору.

Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 08 грудня 2010 року, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача 1 921 111,37 грн, не виконано.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 01 березня 2013 року, зміненим рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 17 вересня 2013 року, в рахунок погашення заборгованості, що утворилась станом на 30 серпня 2012 року у розмірі 346 975,73 доларів США, звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 та машиномісця №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 за вказаною адресою шляхом їх продажу з укладанням ПАТ КБ «ПриватБанк» від свого імені договорів купівлі-продажу без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження власника з початковою ціною нерухомого майна на рівні, не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Після ухвалення зазначених судових рішень 16 листопада 2011 року ОСОБА_1 здійснено погашення заборгованості у розмірі 5,38 доларів США, а 04 грудня 2014 року - у розмірі 46 451,83 доларів США.

Станом на 20 березня 2015 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 386 821,84 доларів США, із яких: 106 684,60 - заборгованість по відсоткам, 17 946,81 доларів США - заборгованість по комісії та 262 430,12 доларів США пені.

Однак оскільки стягнення пені обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, позов задоволено частково.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У грудні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2015 року, у якій просить зупинити його виконання та скасувати оскаржуване судове рішення, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом апеляційної інстанції норм матеріального права.

У червні 2020 року від ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , надійшли до Верховного Суду касаційна скарга на рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2015 року, а також відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , у яких просить скасувати оскаржене судове рішення, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 грудня 2019 року ОСОБА_2 поновлено строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження, витребувано справу із суду першої інстанції, зупинено виконання рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2015 року до закінчення касаційного провадження.

Ухвалою Верховного Суду від 30 червня 2020 року ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , поновлено строк на касаційне оскарження, касаційну скаргу залишено без руху, надано строк для усунення недоліків касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 07 серпня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі.

У лютому 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 09 червня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Відзив на касаційні скарги від позивача не надходив.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, яка подали касаційні скарги

Касаційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , мотивовані тим, що, банк, пред`явивши позов до суду, рішенням якого стягнуто усю суму заборгованості з боржника та поручителя, реалізував своє право на пред`явлення вимоги у порядку частини другої статті 1050 ЦК України та змінив строк виконання кредитного договору, а отже у нього припинилося право нараховувати проценти за кредитом та пеню.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , підтримуючи наведені у касаційні скарзі заперечення, зазначила, що судом апеляційної інстанції не взято до уваги, що 12 травня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за попереднім письмовим погодження ЗАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір про відступлення прав вимоги, за яким ОСОБА_1 відступив ОСОБА_2 у повному обсязі права вимоги до банку за договором № 02/11-07 від 12 листопада 2007 року про участь у Фонді фінансування будівництва, а останній зобов`язався погасити заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № NKKCGM00000054 від 12 листопада 2007 року.

Також не враховано, що рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 17 вересня 2013 року, яким змінено рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 01 березня 2013 року, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № NKKCGM00000054 від 12 листопада 2007 року звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 та машиномісця №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , що належали на праві власності ОСОБА_2 .

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди установили, що 12 листопада 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір № 02/11-07 про участь у Фонді фінансування будівництва об`єкту фінансування, яким є трикімнатна квартира АДРЕСА_1 та машиномісць №№ НОМЕР_1 та НОМЕР_2 за цією ж адресою.

Того ж дня між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № NKKCGM00000054, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 210 150,45 доларів США зі сплатою 10,8 % річних та щомісячної комісії у розмірі 0,14 % від суми виданого кредиту з кінцевим терміном повернення 12 листопада 2027 року.

У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки від 12 листопада 2007 року № 1, за умовами якого останній поручився перед банком за виконання ОСОБА_1 своїх обов`язків за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (а. с. 17).

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 08 грудня 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача усю суму заборгованості за кредитним договором, яка утворилась станом на 17 лютого 2010 року, у розмірі 240 066,90 доларів США, що еквівалентно 1 921 111,37 грн, із яких: 202 970,41 доларів США заборгованості за кредитом; 2 315,16 доларів США заборгованості по відсоткам; 2 271,36 доларів США заборгованості по простроченому кредиту, 284,21 доларів США заборгованості по комісії, 2 353,68 доларів США заборгованості по простроченій комісії, 6 407,49 доларів США пені.

Згідно із розрахунком банку станом на 20 березня 2015 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 386 821,84 доларів США, із яких: 106 684,60 - заборгованість по відсоткам, 17 946,81 доларів США - заборгованість по комісії та 262 430,12 доларів США пені.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу II «Перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою і другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що, звернушись у 2010 році до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № NKKCGM00000054 від 12 листопада 2007 року, який задоволено у повному обсязі, позивач скористався своїм правом на стягнення кредитної заборгованості, а тому подальше нарахування відсотків за договором, комісії та пені є неможливим.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, виходив із того, що позовні вимоги є обґрунтованими, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника і поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, та не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Колегія суддів Верховного Суду не погоджується із таким висновком суду апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачу, який зобов`язався повертати кредит зі сплатою 10,8 % річних та щомісячної комісії у розмірі 0,14 % від суми виданого кредиту з кінцевим терміном повернення 12 листопада 2027 року включно.

Водночас відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 240 066,90 доларів США, із яких: 202 970,41 доларів США заборгованості за кредитом; 2 315,16 доларів США заборгованості по відсоткам; 2 271,36 доларів США заборгованості по простроченому кредиту, 284,21 доларів США заборгованості по комісії, 2 353,68 доларів США заборгованості по простроченій комісії, 6 407,49 доларів США пені, яку і було у повному обсязі стягнуто рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 08 грудня 2010 року солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як поручителя на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 91 - 92).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таку правову позицію висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18, і підстав для її відступу колегія суддів Верховного Суду не вбачає.

Як вбачається із позовних вимог та розрахунку заборгованості за договором від 12 листопада 2007 року № NKKCGM00000054, наданого позивачем та який міститься у матеріалах справи, суму заборгованості у розмірі 386 821,84 доларів США, які просить стягнути позивач солідарно з відповідачів, складають заборгованість по відсоткам у розмірі 106 684,60 доларів США, заборгованість по комісії у розмірі 17 946,81 доларів США, а також 262 430,12 доларів США пені, що нараховані банком після прийняття Заводським районним судом міста Миколаєва рішення від 08 грудня 2010 року, яким стягнуто у повному обсязі суму заборгованості за вказаним кредитним договором, у тому числі заборгованість за кредитом, по відсоткам, по простроченому кредиту, по комісії, по простроченій комісії та пеню.

За відкритими даними Єдиного державного реєстру судових рішень Верховним Судом прийнято постанову від 17 березня 2021 року у справі № 202/28808/13-ц (провадження № 61-5258св20) за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - АТ «Акцент-Банк»), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за тим самим кредитним договором № NKKCGM00000054 від 12 листопада 2007 року, яка утворилась станом на станом на 27 червня 2013 року.

Як встановлено судами у цій справі, 06 жовтня 2009 року банк направив позичальнику і поручителю вимогу про погашення простроченої заборгованості за кредитним договором № NKKCGM00000054

від 12 листопада 2007 року та вказав, що строк користування кредитом скорочено до 10 жовтня 2009 року, тобто вказаною вимогою банк змінив строк дії кредитного договору.

Оскільки строк дії кредитного договору закінчився 10 жовтня 2009 року, а банк наділений правом нараховувати передбачені договором проценти та штрафні санкції лише в межах строку кредитування, висновок суду першої інстанції про безпідставність вимог банку щодо стягнення процентів, комісії та пені, нарахованих поза межами строку кредитування, є обґрунтованим.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

У цій справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, тому Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про задоволення касаційних скарг, скасування рішення суду апеляційної інстанцій і залишення у силі судового рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

РішенняАпеляційного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2015 року скасувати.

Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 01 вересня 2015 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська
Судді: В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко С. Ю. Мартєв В. А. Стрільчук