Ухвала

16 червня 2021 року

м. Київ

справа №761/13659/20

провадження № 22-ц/824/10298/2021

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Кравець В.А., перевіривши відповідність вимогам статті 356 ЦПК України апеляційної скарги представника відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Музичук Лесі Василівни на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування майнової шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про відшкодування майнової шкоди.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 березня 2021 року позов задоволено. Повний текст рішення складено 29 березня 2021 року.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 24 травня 2021 року представник відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Музичук Л.В. звернулася до суду з апеляційною скаргою.

Згідно вимог статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Отже, апелянтом пропущено строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Безпосередньо в апеляційній скарзі представник відповідача зазначає, що ФГВФО був присутнім при судовому розгляді даної справи, отримав вступну та резолютивну частини оскаржуваного рішення, проте з повним текстом рішення ознайомився в ЄДРСР лише 28 квітня 2021 року, на поштову адресу копія повного тексту судового рішення не надходила. При цьому, вважає, що оскільки з повним текстом оскаржуваного рішення відповідач ознайомився лише 28 квітня 2021 року, то строк на подання апеляційної скарги не пропущено.

Відповідно до частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею в заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Таким чином, виходячи з вимог статей 354 та 357 ЦПК України та зважаючи на те, що відповідачем повний текст рішення не було отримано в день його проголошення, останній має право на поновлення строку на апеляційне оскарження з урахуванням дати отримання (ознайомлення) повного тексту оскаржуваного рішення - 28 квітня 2021 року та дати подання апеляційної скарги - 24 травня 2021 року.

Разом з тим, представником відповідача у поданій апеляційній скарзі не порушується питання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Окрім того, дослідивши матеріали апеляційної скарги, суд уважає, що скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішено питання про відкриття апеляційного провадження, оскільки вона не відповідає також вимогам пункту 3 частини 4 статті 356 ЦПК України.

Безпосередньо в апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на обмежений бюджет ФГВФО на сплату судового збору, просить відстрочити сплату судового збору.

За змістом частини першої статті 136 ЦПК України, статті 8 Закону України «Про судовий збір» суд, ураховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій статті 136 ЦПК України, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Частино першою статті 8 Закону України «Про судовий збір» визначено випадки коли суд може звільнити особу від сплати судового збору, зокрема якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (пункт 111 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії» (Shishkovv. Russia).

При вирішенні питання про відстрочення, розстрочення, зменшення або звільнення від сплати судового збору майновий стан сторони (належні стороні майнові права та обов`язки) має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір та стадію, на якій перебуває розгляд справи на певний момент. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати судового збору.

Пунктом 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначено, що єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Разом з тим, апелянтом не зазначено строку, на який необхідно відстрочити сплату судового збору, про обставини, за якими станом на дату закінчення такого відстрочення відповідач буде платоспроможним, а також не надано суду доказів на підтвердження неможливості сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги.

З огляду на вказане, суд доходить висновку про відмову у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Так, відповідно до пункту 3 частини 4 статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

За загальними правилами цивільного судочинства судовий збір належить до судових витрат, які несуть суди усіх рівнів, коли розглядають позовну заяву, апеляційну, касаційну скаргу чи заяву про перегляд судових рішень Верховним Судом.

Обов`язок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір - це процесуальний обов`язок, визначений нормами процесуального права.

Відповідно до частини 2 статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір».

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення тощо.

У статті 4 Закону України «Про судовий збір» зазначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з підпунктом 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги на рішення суду сплачується 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

За подання позовної заяви підлягав сплаті судовий збір у розмірі 2 000 грн.

Таким чином, за подання апеляційної скарги на рішення суду необхідно сплатити судовий збір у розмірі 3 000 грн ((2 000 грн *150%) на реквізити Київського апеляційного суду:

Отримувач коштівУК у Солом. р-ні/Соломян. р-н Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783 Банк отримувача Казначейство України (ЕАП) Код банку отримувача (МФО) 899998 Рахунок отримувачаUA0026010 Код класифікації доходів бюджету 22030101 Адреса суду м. Київ, вул. Солом`янська, 2-А
З огляду на викладене, апелянту необхідно надіслати на адресу суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, а також оригінал квитанції про сплату судового збору, який відповідатиме вищевказаним нормам закону або зазначити об`єктивні причини неможливості сплатити судовий збір у встановленому законом порядку та розмірі, а також надати відповідні докази на підтвердження таких причин.

Відповідно до вимог частини 2 статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

За вказаних обставин, апеляційну скаргу слід залишити без руху та надати строк для усунення недоліків.

Керуючись ст. ст. 185, 354, 356, 357 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання представника відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Музичук Лесі Василівни про відстрочення сплати судового збору - відмовити.

Апеляційну скаргу представника відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Музичук Лесі Василівни на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 березня 2021 року - залишити без руху.

Надати апелянту строк до 16 липня 2021 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали, для надання суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, а також оригіналу квитанції про сплату судового збору, який відповідатиме вищевказаним нормам закону, або зазначення об`єктивних причини неможливості сплатити судовий збір та надання відповідних доказів на підтвердження таких причин.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені статтями 357, 358 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя В.А. Кравець