Ухвала

18 червня 2021 року

м. Київ

справа № 207/831/20

провадження № 61-8057ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 20 жовтня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» про визнання незаконним встановлення змін істотних умов праці та їх скасування, відновлення колишніх умов праці, стягнення невиплаченої заробітної плати, визнання незаконним наказу про звільнення та його скасування, поновлення на роботі, ро стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення вихідної допомоги за порушення власником законодавства про працю, відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» (далі - ПАТ «ДМК»), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просила суд визнати незаконним встановлення змін істотних умов праці та скасувати їх, відновити колишніх умов праці з повним робочим тижнем і повним робочим часом та посадовим окладом, діючим до введення змін істотних умов праці, визнати днями вимушеного прогулу вільні дні, встановлені незаконним введенням змін істотних умов праці, стягнути невиплачену заробітну плату (з проведенням індексації) в результаті незаконного встановлення змін істотних умов праці в розмірі посадового окладу, діючого до введення змін істотних умов праці, визнати незаконним наказ про звільнення та скасувати його, відновити на роботі, скасувати у трудовій книжці запис про звільнення, внести запис про поновлення на роботі, визнати днями вимушеного прогулу усі дні з дати звільнення по дату винесення рішення суду, стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу після звільнення, стягнути вихідну допомогу за порушення власником законодавства про працю, умов трудового та колективного договору, відшкодувати матеріальні витрати та моральну шкоду.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 працювала на посаді провідного інженера бюро нестандартного механічного обладнання, запчастин та металоконструкцій відділу устаткування у ПАТ «ДМК».

Відповідно до наказу від 01 жовтня 2019 року № 1217 генерального директора ПАТ «ДМК» «Про зміни в організації виробництва та праці структурних підрозділів», працівникам комбінату було введено режим неповного робочого часу з зайнятістю не більше 60 % від балансу робочого часу з оплатою за фактично відпрацьований час. З наказом позивачка була ознайомлена 04 жовтня 2019 року. Даний наказ було видано без погодження з профспілкою.

Наказом від 27 листопада 2019 року № 1367 «Про введення графіків роботи з неповним робочим часом» працівникам було введено графіки роботи з зайнятістю від 60 % до 1 % від балансу робочого часу в одну робочу зміну. Її було ознайомлено з цим наказом та в усній формі сказано про те, що вона буде відноситися до графіку 7А304, який є додатком до наказу, тобто, працювати в режимі неповного робочого часу з зайнятістю 30 % від балансу робочого часу, з дводенним робочим тижнем, в одну зміну (денну), тривалість зміни 5,53 год, вихідні - середа, четвер, п`ятниця, субота, неділя.

Розпорядженням по відділу устаткування від 06 грудня 2019 року № 966 «Про зміну графіку та режиму роботи» було введено в дію вищевказаний графік. З розпорядженням її було ознайомлено 06 грудня 2019 року. Про те, що ці зміни стосуються і позивача, вона письмово повідомлена не була.

Як стало відомо пізніше, всім працівникам відділу устаткування, окрім неї, було надано повідомлення від 29 листопада 2019 року про те, що їм запропоновано перейти на режим повного робочого часу.

Наказом по підприємству від 30 грудня 2019 року «О порядке организации работы персонала в январе 2020г.» № 1498 встановлено, що мінімальний розмір заробітної плати працівників не може бути меншим 2/3 посадового окладу, а неповний робочий час може встановлюватися лише за заявою працівника. Таку заяву вона не оформляла.

На ім`я генерального директора були направлені звернення стосовно неправомірності її переведення на роботу з неповним режимом робочого часу. Листом від 27 жовтня 2020 року № 01/149, генеральний директор надав формальну відповідь, вказавши на те, графіки роботи встановлюються індивідуально для кожного працівника. Стосовно того, що вона обрана до складу профспілкових органів, адміністрації комбінату про це стало відомо тільки в січні 2020 року.

Зазначає, що до складу профспілкових органів її було обрано 04 жовтня 2019 року.

Розпорядженням від 16 березня 2020 року № 105 по відділу устаткування (з посиланням на накази № 1217 від 01 жовтня 2019 року та № 1367 від 27 листопада 2019 року) їй в черговий раз було змінено графік роботи і встановлено новий графік 7А001 із зайнятістю 1% робочого часу. Переведення буде здійснено не раніше 18 травня 2020 року. З зазначеним розпорядженням ознайомилась та зазначала, що не згодна.

Адміністрацією підприємства взагалі не було видано ніяких документів, які б доказували або підтверджували, що на комбінаті фактично відбулися зміни в організації виробництва та праці.

Наказом (розпорядженням) № 511 від 18 травня 2020 року (в період її хвороби та знаходженням на листку непрацездатності), була звільнена з роботи згідно з пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України, у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці. Незважаючи на те, що в наказі № 511 підставою для звільнення є пункт 6 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), вона не давала адміністрації комбінату ні письмової, ні усної відмови від продовження роботи. Крім цього, згоду на звільнення виборного члена профактива, профспілковий комітет не надавав, що є грубим порушенням колективного договору.

У день звільнення 18 травня 2020 року вона не отримала фінансовий розрахунок і розрахунковий лист, з розшифровкою нарахувань, не отримала компенсацію за невикористані дні відпустки, не отримала наказ на своє звільнення, трудова книжка залишилась на ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» і навіть 19 травня 2020 року на її прохання про видачу довідки по нарахованим при звільненні сумам, їй було відмовлено.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано наказ (розпорядження) від 18 травня 2020 року № 511 ПАТ «ДМК» про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_1 за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України незаконним та скасовано його. Поновлено ОСОБА_1 на роботі у ПАТ «ДМК» з 18 травня 2020 року на посаді провідного інженера бюро нестандартного механічного обладнання, запчастин та металоконструкцій відділу устаткування. Стягнуто з ПАТ «ДМК» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу (з 18 травня 2020 року по дату винесення рішення суду 20 жовтня 2020 року) у розмірі 69 167,52 грн. без утримання податків і платежів. Стягнуто з ПАТ «ДМК» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 4 000,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат дотрималося процедури зміни істотних умов праці, як це передбачено частиною 3 статті 32 КЗпП в результаті змін в організації виробництва і праці, проте врахувавши що позивач була звільнена в період тимчасової непрацездатності, дійшов до висновку про звільнення позивача з порушенням вимог трудового законодавства, у зв`язку з чим застосував наслідки, передбачені частиною другою статті 235 КЗпП України.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, апеляційну скаргу ПАТ «ДМК» задоволено частково. Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 жовтня 2020 року в частині визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задоволено частково. Змінено дату звільнення ОСОБА_1 з посади провідного інженера бюро нестандартного механічного обладнання, запчастин та металоконструкцій відділу устаткування, відповідно до пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України, з 18 травня 2020 року на 22 травня 2020 року. Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2020 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В решті рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2020 року залишено без змін.

11 травня 2021 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 жовтня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 квітня 2021 року у вищевказаній справі, з пропуском строку встановленого статтею 390 ЦПК України. У касаційній скарзі зазначено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, в якому посилалась на те, що копію повного тексту постанови апеляційного суду отримала 20 квітня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 25 травня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, зокрема для надання доказів про дату отримання копії повного тексту постанови апеляційного суду та сплати судового збору у розмірі 5 747,16 грн.

У червні 2021 року до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, зокрема: квитанція від 01 червня 2021 року № 1Е0А-С08А-1Е6Н-7Е11 та клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, та копію заяви з матеріалів справи про видачу копії судового рішення, з відміткою про її отримання 20 квітня 2021 року.

Відповідно до частини першої, другої та третьої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Перевіривши доводи клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 жовтня 2020 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 07 квітня 2021 року, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки з наданих до клопотання доказів убачається, що копію постанови дійсно отримала 20 квітня 2021 року та звернулась із касаційною скаргою 11 травня 2021 року, що є підставою для його поновлення.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Як підставу касаційного оскарження заявник зазначає порушення судами норм матеріального права та процесуального права, а саме без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 761/11887/15-ц, від 20 січня 2021 року у справі № 201/2668/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Також у касаційній скарзі заявник посилається на порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки судами не досліджено зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

За змістом частини сьомої статті 394 ЦПК України та відсутності підстав для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі, в якій вирішує питання про витребування матеріалів справи.

Оскільки недоліки касаційної скарги усунуто, за формою та змістом касаційна скарга відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, отже наявні підстави для відкриття касаційного провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає клопотання про зупинення дії постанови Дніпровського апеляційного суду від 07 квітня 2021 року, яке обґрунтовано тим, що вона позбавлена можливості працювати у відповідача, тому з метою недопущення порушення трудових прав змушена захищати свої права в судовому порядку.

Відповідно до абзацу 2 частини восьмої статті 394 ЦПК України, за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.

Частиною першою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Клопотання про зупинення виконання (дії) судового рішення має бути мотивованим, містити достатні та обґрунтовані підстави для зупинення виконання (дії) судового рішення, підтверджені певними доказами, зокрема, у разі відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду має бути надано копію такої постанови. Вирішуючи питання про зупинення виконання (дії) судового рішення або його дії, суд касаційної інстанції враховує існування об`єктивної необхідності у цьому, зокрема, у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення дотримання балансу інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.

Отже, клопотання про зупинення виконання судових рішень має бути мотивованим та містити підстави для зупинення дії судового рішення, підтверджені належними доказами. У клопотанні заявник повинен навести обґрунтування його вимог та довести, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для відновлення порушених прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, або буде неможливим повернення виконання судового рішення у разі, якщо воно буде скасовано.

Своє клопотання заявник обґрунтовує незаконністю та необґрунтованістю постанови Дніпровського апеляційного суду від 07 квітня 2021 року. Оскільки вказані обставини свідчать лише про незгоду заявника з постановою апеляційного суду, однак жодним чином не обґрунтовують підстави для зупинення її дії, у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись статтями 389, 394, 395, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 20 жовтня 2020 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 07 квітня 2021 року.

Відкрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» про визнання незаконним встановлення змін істотних умов праці та їх скасування, відновлення колишніх умов праці, стягнення невиплаченої заробітної плати, визнання незаконним наказу про звільнення та його скасування, поновлення на роботі, ро стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення вихідної допомоги за порушення власником законодавства про працю, відшкодування шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 20 жовтня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 квітня 2021 року.

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення дії постанови Дніпровського апеляційного суду від 07 квітня 2021 року відмовити.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, в 10-денний строк з дня отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик