ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року

м. Черкаси

Справа № 697/2233/20
Провадження № 22-ц/821/230/21
Категорія: скарга на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Василенко Л.І. Єльцова В.О.

за участю секретаря: Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Канівський коледж культури і мистецтв Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини відокремлений структурний підрозділ університету

третя особа без самостійних вимог: Управління Держпраці у Черкаській області

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18 грудня 2020 року (постановленої в приміщенні Канівського міськрайонного суду Черкаської області під головуванням судді Сивухіна Г.С.) про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Канівського коледжу культури і мистецтва Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини відокремлений структурний підрозділ університету, третя особа без самостійних вимог: Управління Держпраці у Черкаській області, про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в :

4 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Канівського міськрайонного суду Черкаської області із позовом до Канівського коледжу культури і мистецтва Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини відокремлений структурний підрозділ університету, третя особа без самостійних вимог: Управління Держпраці у Черкаській області, про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 9 грудня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 у відповідності до положень ч.1 ст. 185 ЦПК України залишено без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18 грудня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Канівського коледжу культури і мистецтва Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини відокремлений структурний підрозділ університету, третя особа без самостійних вимог: Управління Держпраці у Черкаській області, про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу згідно вимог ч.3ст.185 ЦПК України визнано неподаною та повернуто позивачці у зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 вимог попередньої ухвали суду від 9 грудня 2020 року про залишення позовної заяви без руху та неусуненням недоліків, зазначених суддею у вказаній ухвалі.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку, подавши 28 грудня 2020 року апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, проситиь її скасувати, а справу за її позовом направити до Канівського міськрайонного суду Черкаської області для продовження розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , зокрема, вказує, що суд, залишаючи подану нею позовну заявау без руху, в якості недоліків зазначив, що позивачкою, в порушення вимог ст.ст. 175-177 ЦПК України не зазначено ціни позову та не додано документ, що підтверджує сплату судового збору;

Вважає, що суд першої інстанції, повертаючи подану нею позовну заяву, не звернув увагу на те, що позивачкою належним чином було усунено недоліки, на які вказав суду в попередній ухвалі про залишення позову без руху, про що свідчить надана нею квитанція про сплату судового збору в розмірі 840,80 грн. та відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників ДФС України щодо поквартальних доходів позивачки, що, в свою чергу, призвело до винесення необґрунтованої ухвали.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Тобто, підставою для залишення без руху позовної заяви на стадії вирішення питання щодо відкриття провадження у справі є виключно недотримання позивачем вимог ст.ст.175, 177 ЦПК України.

Вимоги щодо форми та змісту позовної заяви чітко визначено у ст. 175 ЦПК України, а положеннями ст. 177 ЦПК України передбачено перелік документів, що додаються до позовної заяви.

Відповідно до п.п.3, 5, 8 ч.3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити обґрунтований розрахунок сум, що стягуються; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Згідно ч. 1 ст. 177 ЦПК України, позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Частиною третьою статті 185 ЦПК України встановлено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Канівського коледжу культури і мистецтва Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини відокремлений структурний підрозділ університету, третя особа без самостійних вимог: Управління Держпраці у Черкаській області про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та просила постановити судове рішення, яким визнати незаконним та скасувати наказ директора Канівського коледжу культури і мистецтва Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини, поновити її на посаді викладача та концертмейстера Канівського коледжу культури і мистецтв Уманського державногопедагогічного університету імені Павла Тичини відокремлений структурний підрозділ університету з 26 червня 2020 року та стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Канівського районного судуЧеркаської області від 9 грудня 2020 року вказана позовна заява була залишена без руху з тих підстав, що вона подана з порушенням вимог ст.ст. 175 і 177 ЦПК України, а саме: позивачкою у позовній заяві не зазначено ціну позову та не додано документ, що підтверджує сплату судового збору (а.с.25-26).

10 грудня 2020 року позивач отримала копію ухвали від 9 грудня 2020 року.

На виконання вимог ухвали суду першої інстанції про залишення позову без руху, ОСОБА_1 супровідним листом від 14 грудня 2020 року було надано суду квитанцію про сплату нею судового збору та довідку про доходи від 11 грудня 2020 року ( а.с.28-30).

Постановляючи ухвалу18 грудня 2020 року про визнання неподаною та повернення ОСОБА_1 позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не в повній мірі виконано вимоги попередньої ухвали суду від 9 грудня 2020 року, а саме в позовній заяві не зазначено ціну позову, не надано розрахунку середнього заробітку та не вказано розмір середнього заробітку, який підлягає до стягнення на користь позивачки. Тому, за висновками суду, позивачкою повністю не усунуто недоліки поданої позовної заяви.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 належним чином виконала вимоги суду, викладені в ухвалі суду від 9 грудня 2020 року про залишення позовної заяви без руху, зазначила ціну позову, а також надала на адресу суду документ, що підтверджує сплату нею судового збору в передбаченому законом розмірі.

Про будь-які інші недоліки, які б вказували на невідповідність поданого ОСОБА_1 позову вимогам ст.ст. 175,177 ЦПК України, в ухвалі суду від 9 грудня 2020 року не зазначено.

Постановляючи ухвалу суду від 18 грудня 2020 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції констатував, що позивачкою на усунення недоліків не надано розрахунку середнього заробітку та не вказано про розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню із відповідача на її користь, проте, на вказані аспекти поданої заяви суд не зазначав в своїй попередній ухвалі від 9 грудня 2020 року і вони не стосуються питань відповідності самої позовної зяави щодо її змісту та форми, визначеної процесуальним законом.

Аналізуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що суд першої інстанції, повертаючи ОСОБА_1 позовну заяву послався на ті обставини, які мають досліджуватися, оцінюватися судом під час розгляду справи по суті і не мають правового значення на стадії вирішення питання про відповідність позовної заяви вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України, а також не можуть бути визнані недоліками позовної заяви в контексті вимог процесуального закону.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободу від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Згідно положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі «Церква села Сосулівка проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції закріплює «право на суд», в якому право на доступ до суду - право порушити провадження у судах щодо прав та обов`язків цивільного характеру - становить тільки один з його аспектів (див. «Голдер проти Об`єднаного Королівства», рішення від 21 лютого 1975 року, Серія A, № 18, ст. 18, п. 36). Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (див. «Беллет проти Франції», рішення від 4 грудня 1995 року, Серія A, № 333-Б, ст. 42, п. 36).

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є саме право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення особою цього права.

Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Жоффер де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року зазначено, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції формально віднісся до застосування норм процесуального закону та прийшов до помилкового висновку про повернення позову з вищевказаних підстав.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу, а ухвала суду першої інстанції, як постановлена із порушенням норм процесуального права, підлягає до скасування.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, враховуючи фундаментальний принцип безперешкодного доступу до правосуддя, визначений Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод (п. 1 ст. 6), апеляційний суд вважає, що постановлена судом першої інстанції ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 379, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18 грудня 2020 року про визнання неподаною та повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Канівського коледжу культури і мистецтва Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини відокремлений структурний підрозділ університету, третя особа без самостійних вимог: Управління Держпраці у Черкаській області, про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати.

Матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Канівського коледжу культури і мистецтва Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини відокремлений структурний підрозділ університету, третя особа без самостійних вимог: Управління Держпраці у Черкаській області, про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу направити для продовження розгляду до Канівського міськрайонного суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Л.І. Василенко

В.О. Єльцов