Справа № 127/1798/21
Провадження № 2/127/272/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е)

15 червня 2021 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Воробйова В.В.,

за участю секретаря Яковенко Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи позовні вимоги тим, що сторони є колишнім подружжям, який був зареєстрований 17.02.2004 року та розірваний рішенням суду від 23.10.2013 року.

Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру в багатоквартирному будинку від 31.01.2005 року позивачу у приватну власність була передана квартира АДРЕСА_1 . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.05.2016 року за нею було визнано право особистої приватної власності на вказану квартиру.

Позивач зареєстрована в ній разом з членами своєї сім`ї. Відповідач у справі є її колишнім чоловіком. Під час перебування у шлюбі ОСОБА_1 надала згоду на реєстрацію відповідача в її квартирі. В 2011 році, ще до розірвання шлюбу, чоловік покинув сім`ю і пішов із квартири зі всіма своїми речами.

Позивач зазначає, що ОСОБА_2 не спілкується з нею, але досі залишається зареєстрований в її квартирі і не вживає жодних дій, щоб знятись з реєстрації. Відповідач вже не являється членом сім`ї позивача, не проживає в спірному житловому приміщенні, свої речі там не зберігає, участі в утриманні зазначеної квартири та оплаті комунальних платежів не приймає. Таким чином, всі обов`язки по утримання житла покладено лише на позивача та членів її сім`ї. Оскільки реєстрація відповідача в належній позивачу квартирі створює для неї перешкоди в користуванні її власністю, тому ОСОБА_1 змушена була звернутись до суду з вказаним позовом та просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, належної їй на праві особистої приватної власності, квартири АДРЕСА_1 , в зв`язку з його відсутністю в даному приміщенні понад рік без поважних причин.

В судове засідання позивач не з`явилася, проте її представник подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила справу розглядати у її відсутність. Також не заперечила щодо заочного розгляду справи. Судові витрати просила залишити за нею.

Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилась у судове засідання, про причини неявки не повідомила, не подала відзив і позивачі не заперечують проти такого вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Згідно свідоцтва про право власності на квартиру в багатоквартирному будинку № НОМЕР_1 від 31.01.2005 року ОСОБА_1 є власником двокімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Слід відзначити, що за позивачем визнано право особистої приватної власності на спірну квартиру, згідно заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18.05.2016 року у справі № 127/5873/16-ц, яке набрало законної сили 31.05.2016 року (а.с. 9-11).

З відмітки, зробленої в паспорті громадянина України відповідача вбачається, що він з 23.05.2006 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , по теперішній час (а.с. 5-6). Цей факт також підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи №7862 від 01.02.2021 року, наданою Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради, та довідкою ОСББ «Зодчих-36» (а.с. 13, 19, 14).

Відповідно до заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23.10.2013 року у справі №127/17022/13-ц, яке набрало законної сили 05.11.2013 року, позов ОСОБА_1 задоволено та розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 17.02.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис за №250 (а.с. 8). Зі змісту рішення суду вбачається, що в липні 2011 року сторони припинили шлюбні стосунки та проживають окремо.

Отже, відповідач у справі є колишнім чоловіком позивача, шлюб між якими було розірвано.

Згідно з актом ОСББ «Зодчих-36» від 22.01.2021 року, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , але не проживає у ній (а.с. 15).

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого порушеного особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право користуватися, розпоряджатися та володіти своїм майном.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити, оскільки, відповідач за вказаною адресою не проживає з 2011 року по теперішній час.

Відповідно до ст.ст. 13, 141 ЦПК України, судові витрати залишити за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст. 72 ЖК України, ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 280-282, 284, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Судовий збір залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідачем може бути подана заява про перегляд заочного рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 15.06.2021 року.

Суддя: