Ухвала

07 червня 2021 року

м. Київ

справа № 753/13398/16-ц

провадження № 61-3849ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Ткачука О. С.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 вересня 2019 року, додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 листопада 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Інкомед», третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку після звільнення та затримки видачі трудової книжки, стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з названим позовом до суду, в якому просив: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Інкомед» (далі - ТОВ «Компанія «Інкомед») на свою користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку після звільнення та затримки видачі трудової книжки, з 22 травня 2014 року і на теперішній час, з урахуванням вимог статті 95 КЗпП України та пункту 10 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року; зобов`язати ТОВ «Компанія «Інкомед» здійснити в повному обсязі всі передбачені чинним законодавством України обов`язкові відрахування до державних фондів соціального страхування з 01 грудня 2000 року і по теперішній час; стягнути з ТОВ «Компанія «Інкомед» на свою користь борг з урахуванням інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми з 22 травня 2014 року і по теперішній час; стягнути з ТОВ «Компанія «Інкомед» на свою користь 24 000 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26 серпня 2003 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва у справі змінено формулювання звільнення ОСОБА_1 з ТОВ «Компанія «Інкомед» за наказом №16 від 05 грудня 2000 року із «звільнення за прогули» на «звільнення за власним бажанням», зобов`язано ТОВ «Компанія «Інкомед» видати ОСОБА_1 трудову книжку, стягнуто заборгованість по заробітній платі у сумі 432,29 грн, середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 12 591,65 грн та моральну шкоду у сумі 12 250,00 грн.

Оскільки рішення суду протягом дев`яти років не було виконано, ОСОБА_1 звернувся до суду вдруге із позовом.

Так, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 травня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з ТОВ «Компанія «Інкомед» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку, починаючи з 26 серпня 2003 року по день винесення рішення в розмірі 49 876 грн, моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14 серпня 2014 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 травня 2014 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних, відшкодування моральної шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог. Стягнуто з ТОВ «Компанія «Інкомед» на користь ОСОБА_1 3% річних в розмірі 8 315,47 грн, інфляційні втрати в розмірі 41 487,17 грн, моральну шкоду в розмірі 70 000,00 грн, а всього стягнуто 119 802,64 грн. Проведено розподіл судових витрат. В решті рішення суду залишено без змін.

Позивач зазначає, що і на теперішній час рішення суду не виконано в примусовому порядку.

З дня постановлення наказу про звільнення ОСОБА_1 і на теперішній час товариство не виплатило всіх належних позивачу сум, не видало трудову книжку, чим порушило трудові права позивача.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 листопада 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Інкомед» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні та затримки видачі трудової книжки, з 22 травня 2014 року по дату винесення рішення суду, а саме по 16 версеня 2019 року.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Інкомед» на користь ОСОБА_1 загальна суму боргу яка станом на 22 травня 2014 року становить 194 952,58 грн, інфляційні втрати з 01 червня 2014 року по 31 серпня 2019 року (включно) становлять 259 091,98 грн, три відсотки річних з 22 травня 2015 року по 15 вересня 2019 року (включно) становлять 33 224,25 грн.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Інкомед» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн.

В решті позову відмовлено.

Додатковим заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 листопада 2020 року стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Інкомед» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні та затримки видачі трудової книжки за період з 22 травня 2014 року по дату винесення рішення суду, а саме по 16 вересня 2019 року, у сумі 24 623,50 грн.

Постановами Київського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишено без задоволення, заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 вересня 2019 року та додаткове заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 листопада 2020 року залишено без змін.

10 березня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 вересня 2019 року, додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 листопада 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року у вказаній вище справі.

Ухвалою Верховного Суду від 29 березня 2021 року вказану касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків скарги, саме: надання документу на підтвердження сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документів на підтвердження підстав звільнення його від сплати судового збору відповідно до закону, та надання уточненої касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 29 березня 2021 року від 22 квітня 2021 року заявнику продовжено строк на усунення недоліків у зв'язку із виконанням вимог ухвали від 29 березня 2021 року не в повному обсязі.

ОСОБА_1 просить звільнити його від сплати судового збору посилаючись на те, що має скрутне матеріальне становище, про що надано відповідні докази.

Відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», частини першої статті 136 ЦПК України, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умови, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Пунктом 3 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умови що предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

За правилами частини другої статті 8 Закону України «Про судовий збір» та частини третьої статті 136 ЦПК України суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цих статей.

Особа, яка заявляє клопотання про звільнення від сплати судового збору, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Європейський суд з прав людини виходить з того, що судовий збір має бути «розумним», тобто таким, що, з урахуванням фінансового положення заявника, може бути ним сплачений. Адже невиправдано великий його розмір, який не враховує фінансове положення заявника, а розраховується на основі певного відсотка від суми, що є предметом розгляду справи, може бути розцінений як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя. Зокрема, така позиція була викладена у справі «Георгел і Георгета Стоїческу проти Румунії» (рішення від 26 липня 2011 року).

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Особливо це стосується порушення заявником процедури касаційного провадження.

У той же час, гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду.

При вирішенні питання про відстрочення, розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати судового збору майновий стан сторони (належні стороні майнові права та обов`язки) має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір та стадію, на якій перебуває розгляд справи на певний момент. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати судового збору.

Враховуючи, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, і приймаючи до уваги те, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, суд касаційної інстанції вважає за можливе задовольнити клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.

Касаційна скарга подана в межах строку встановленого статтею 390 ЦПК України та з дотриманням вимог щодо її форми і змісту.

Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

За таких обставин касаційне провадження у зазначеній справі необхідно відкрити.

Керуючись статтями 136, 389, 394, 395 ЦПК України, статтею 8 Закону України «Про судовий збір»,Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 вересня 2019 року, додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 листопада 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року.

Відкрити касаційне провадження у цій справі.

Витребувати із Дарницького районного суду м. Києва цивільну справу № 753/13398/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Інкомед», третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку після звільнення та затримки видачі трудової книжки, стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Петров

А. А. Калараш

О. С. Ткачук