Дата документу 08.06.2021 Справа № 554/1311/21
Провадження № 2/554/1357/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е )

08 червня 2021 року Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого - судді Савченко Л.І.

при секретарі Пащенко Д.С..

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних та моральної шкоди в сумі 10937 грн. 56 коп.., які складаються із інфляційних втрат за період з 01.05.2019 року по лютий 2021 року у розмірі 3192 грн. 25 коп., 3 % річних у розмірі 1055 грн. 31 коп., моральної шкоди в розмірі 6690 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що рішенням Октябрського районного суду м.Полтави у справі № 554/9591/18 від 07.03.2019 року з ОСОБА_2 стягнуто на його користь борг у сумі 16000 грн.. Рішення суду набрало законної сили 08.04.2019 року. В добровільному порядку рішення суду відповідачем не виконано. 17.05.2019 року на виконання рішення суду видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 16000 грн. 16.06.2016 року постановою ВП №59235358 від 16.06.2019 року державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Полтави Головного територіального управління юстиції в Полтавській області Пальок В.П. було відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду. Відповідач ухиляється від виконання рішення суду. З цих, підстав змушений звернутися до суду з позовом.

Ухвалою суду від 03 березня 2021 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав у повному обсязі (а.с.18).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленою про час та місце слухання справи шляхом направлення рекомендованого листа за місцем реєстрації, про причини своєї неявки суд не повідомив (а.с.21-23).

Згідно ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, якщо відповідач не з`явився без поважних причин або без повідомлення причини, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З цих підстав суд, відповідно до ст.ст. ч.4 ст. 223, 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м.Полтави у справі №554/9591/18 від 07.03.2019 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 борг у сумі 16000 грн.. Рішення суду набрало законної сили 08.04.2019 року (а.с.5-6)

В добровільному порядку рішення суду відповідачем не виконано.

17.05.2019 року на виконання вказаного рішення суду видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 16000 грн. (а.с.7)

16.06.2016 року постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Полтави Головного територіального управління юстиції в Полтавській області Пальок В.П. у ВП №59235358 від 16.06.2019 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду (а.с.8)

Згідно з ч.2 ст.509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Ч.5 ст.11 ЦК України передбачено, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків може бути рішення суду.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У позовній заяві позивач зазначає, що у зв`язку із невиконанням рішення суду, за відповідачем утворилася заборгованість: інфляційні втрати за період з 01.05.2019 року по 28.02.2021 року на суму основного боргу 3192 грн. 25 коп. та 3% річних за період з 01.05.2019 року по 28.02.2021 року - 1055 грн. 31 коп., про що наводить розрахунок (а.с.2).

У зв`язку з тим, що рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 07.03.2019 року на даний час не виконано, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню.

Окрім того, позивач вказав, що внаслідок невиконання рішення суду йому було завдано моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, руйнуванні життєвих планів, відволіканні від звичного життєвого ритму, матеріальних витрат, що призвели до почуття розпачу, душевних страждань, яку оцінює в розмірі 6690 грн.

Разом з тим, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди суд вважає недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають, з огляду на таке

Частинами 1-3 ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частина 2 цієї ж статті визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

В пункті 3,4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розяснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Таким чином, під час вирішення даного спору про відшкодування моральної шкоди за ст.1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками, вина заподіювача шкоди.

Судом не встановлено факту спричинення моральної шкоди ОСОБА_1 неправомірною бездіяльністю відповідача, що полягала у невиконанні рішення суду, оскільки позивач не надав суду доказів того, що саме бездіяльність відповідача призвела до його істотних фізичних та психологічних страждань, не доведено наявності душевних страждань, порушення ритму життя.

Спричинення моральної шкоди у розмірі 6690 грн. не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки судом не встановлено факту спричинення шкоди відповідачем, а отже і причинно-наслідкового зв`язку між фактом спричинення шкоди та протиправними діями, на які посилається позивач, а відтак порушення його права відповідем не доведено.

За таких обставин, суд приходить до висновку що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є безпідставними, а тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та з врахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 1 п.10 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», стягує із відповідача на користь держави судовий збір у сумі 908 грн. за задоволену позовну вимогу про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних.

Керуючись ст.ст.12, 81, 137,141,229, 247, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 4247 грн. 56 коп., які складаються із інфляційних втрат 3192 грн. 25 коп. та 3% річних - за 1055 грн. 31 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 908 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя Л.І. Савченко