КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 368/641/20

провадження № 22-ц/824/3907/2021

08 лютого 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Кагарлицька місцева прокуратура про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 11 листопада 2020 року в складі судді Шевченко І. І.,

встановив:

22.06.2020 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Кагарлицька місцева прокуратура, про відшкодування моральної шкоди, заподіяної кримінальними діями відповідача та бездіяльністю органів досудового розслідування, прокуратури та поліції, в сумі 174 466 грн.

Посилалась на положення ч. 1 ст. 55 Конституції України, відповідно до якої кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В якості підстав для звільнення від сплати судового збору посилалась на положення п.13 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 19.02.2018 вона подала заяву до ГУ НП в Київській області щодо скоєння її сусідом ОСОБА_2 кримінального правопорушення, який на межі побудував гараж без відливу, посадив кущ калини, до стіни сараю поставив бочку з зерном, що призвело до появи на стіні її сараю глибоких тріщин, моху. На криші сараю «лежав металевий молоток (великий), без дерев`яної ручки, побили шифер на нашому сараї», « 06.04.2015 року при комісії ОСОБА_2 намагався бити ОСОБА_1 », «29.08.2013 ОСОБА_2 надав письмову розписку Кагарлицькому РВ ГУ МВС України в Київській області, що більше ніколи не буде намагатися бити позивача, ображати нецензурною лайкою», «в квітні 2020 року злочинна сім`я ОСОБА_2 поприскала ядами від бур`яну: цибулю та часник , посаджені на зиму, щавель, петрушку, топінамбур від високого тиску, які стали сохнути. В садку завели бур`яни, не косили, не поливали ядами, від бур`яну», на її зауваження відповідач висловлювався нецензурною лайкою та намагався в її присутності бити її сина.

08 березня 2018 року слідче управління ГУ НП в Київській області відкрило кримінальне провадження №0000176 за ч. 1 ст. 129 КК України (погроза вбивством) відносно ОСОБА_2 . Проте, до цього часу підозра відповідачу не вручена та обвинувальний акт до суду не спрямовано. Поліція та прокуратура м. Кагарлик не вчинили жодної дії відносно тяжких кримінальних злочинів відповідача.

18.12.2018 слідче управління ГУ НП в Київській області відкрило кримінальне провадження №0000755 за ч. 1 ст. 364 КК України про скоєння злочину СВ Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУНП в Київській області, начальника ОСОБА_4 , «який по кримінальним провадженням не повідомив, не вручив жодній особі про підозру, два рази закривав кримінальне провадження №0000176 за ч. 1 ст. 129 КК України».

01.03.2019 слідче управління ГУ НП в Київській області відкрило кримінальне провадження №0000124 за ч. 1 ст. 364 КК України, відносно скоєння злочину «керівника ОСОБА_5 , колишнього ОСОБА_6 , ОСОБА_7 » та інших , які по кримінальним провадженням не вчинили жодної процесуальних дій, не вручили підозру та не склали обвинувальний акт щодо ОСОБА_2 .

Оскільки внаслідок протиправних та кримінальних вчинків відповідача вона постійно перебуває в стані емоційної психологічної напруженості, страху, відчаю, боязні розправи - позбавлення життя, що призводить до глибоких психологічних та душевних страждань, з огляду на те, що порушення її прав сталося в липні 2013 року , слідство триває 6 років 11 місяців, просила стягнути заподіяну моральну шкоду в сумі 174 466 грн, виходячи з такого розрахунку: 2102 грн (прожитковий мінімум з 01.01.2020) х 83 місяці = 174 466 грн.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 11 листопада 2020 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 11 листопада 2020 року та прийняте нове, яким позов задовольнити.

Вважає рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим внаслідок порушення та неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, упередженого розгляду справи, прийнятого без належного обґрунтування.

В клопотаннях від 25.01.2021 та від 02.02.2021 ОСОБА_1 просить визнати бездіяльність поліції та прокуратури при здійсненні досудового розслідування по кримінальним провадженням: №0000200 за ч.2 ст.122 КК України , №0000124 за ст. 364 ч.1 КК України, №0000176 за ч.1 ст.129 КК України , № 0000448 за ч.1 ст.364 КК України, №0000164 за ч. 1 ст.194 КК України , №0000564 за ст. 356 КК України, № 0000370 за ст.194 ч.1 КК України, №0000371 за ст. 194 ч.1 КК України, визнати кримінальний злочин ВП №1 ( з обслуговування м. Ржищів та Кагарлицького району) Обухівського ВП ГУ НП в Київській області по кримінальному провадженню №0000755 за ч.1 ст.364 КК України, а також визнати кримінальний злочин судді ОСОБА_8 за ст. 375 ч.1 КК України по кримінальному провадженню №0000248.

В клопотанні від 02.02.2021 ОСОБА_1 просить проводити судове засідання з повідомленням (викликом) сторін.

02.02.2021 на електронну адресу суду надійшов відзив ОСОБА_2 , до якого в порушення вимог ч.4 ст. 178 ЦПК України не додано доказів на підтвердження надіслання його іншим учасників справи, а тому останній підлягає залишенню без розгляду.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу Кагарлицька місцева прокуратура не скористалась.

Клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи з викликом (повідомленням) сторін задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З огляду на зміст та ціну позову, яка не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про призначення справи до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що процесуальним обов`язком позивача у цій справі є доведення протиправності поведінки відповідача, наявності самої шкоди та причинного зв`язку між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту заподіяння відповідачем моральної шкоди, незаконності чи протиправності дій останнього та наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) заподіювача та шкодою, на яку посилається позивач.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 лютого 2018 року (справа №761/6379/18) скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність уповноваженої особи (слідчого) СУ ГУ НП в Київській області , яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, задоволено.

Визнано незаконною бездіяльність уповноважених осіб (слідчих) СУ ГУ НП в Київській області, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення , викладених у заяві ОСОБА_1 від 19.02.2018 року.

Зобов`язано слідчого СУ ГУ НП в Київській області, або іншу уповноважену особу, невідкладно, але не пізніше 24 годин після отримання органом досудового розслідування копії ухвали слідчого судді, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення, викладені в заяві ОСОБА_1 від 19.02.2018 року, зареєстрованої 19.02.2018 в Журналі Єдиного обліку за №638, та розпочати досудове розслідування.

Зобов`язано слідчого СУ ГУ НП в Київській області, або іншу уповноважену особу, надати скаржнику документ, що підтверджує внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення, викладених в заяві ОСОБА_1 від 19.02.2018 року, зареєстрованої 19.02.2018 в Журналі Єдиного обліку за №638, та розпочати досудове розслідування (а.с. 7).

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження : 0000176, 08.03.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за заявою ОСОБА_1 про вчинення в період часу з 2013 до 2016 років ОСОБА_2 в с. Переселення Кагарлицького району Київської області щодо неї злочинів, передбачених ч.1 ст.129 КК України, які виразились в погрозах вбивства та висловленні нецензурних образ (а. с. 6).

Відповідно до статті 62 Конституції України, статті 6 Конвенції особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 17 КПК України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Презумпцію невинуватості необхідно розглядати в загальноправовому і процесуальному значеннях. Як загально правова вимога вона визначає положення особи в суспільстві. Хоча цей принцип сформульований як кримінальний процесуальний, однак його дія виходить за рамки лише кримінального процесу. Презумпція невинуватості - об`єктивне право положення. Це вимога закону, звернена до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, до суспільної думки в цілому. Такої позиції дотримується і Європейський Суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно першою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

У найзагальнішому вигляді правило презумпції невинуватості означає, що особа може бути визнана винуватою у вчиненні злочину і покарана лише за умови, що її вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена обвинувальним вироком суду. Повідомлення особі про підозру, складання слідчим та затвердження прокурором обвинувального акта на стадії досудового розслідування, розгляд справи у підготовчому провадженні не вирішують наперед визнання його винуватим у вчиненні злочину. Лише один орган у державі наділений таким правом - це суд, який є відповідно до Конституції України (стаття 124) носієм судової влади, що здійснює правосуддя в умовах законності, незалежності, гласності та змагальності.

Вирок суду є єдиним процесуальним документом, що встановлює винуватість.

При цьому сам факт винесення слідчим суддею процесуальної ухвали про визнання незаконною бездіяльності уповноваженої особи (слідчого) СУ ГУ НП в Київській області, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не тягне безумовний наслідок цивільно-правового характеру і саме по собі не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди.

Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлено зазначену позивачем ухвалу слідчого судді, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій ОСОБА_2 і притягнення його до цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином.

Інших належних та достатніх доказів вчинення відповідачем ОСОБА_2 протиправних дій по відношенню до позивача матеріали справи не містять.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідач ОСОБА_2 не є особою, відповідальною за шкоду, заподіяну незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, а тому не може нести цивільну правову відповідальність за вчинені такими особами дії чи бездіяльність.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови в позові.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Правові підстави для визнання бездіяльності поліції та прокуратури при здійсненні досудового розслідування по кримінальним провадженням №0000200, №0000124, №0000176, № 0000448, №0000164, №0000564, № 0000370, №0000371, визнання кримінальним злочином ВП №1 ( з обслуговування м. Ржищів та Кагарлицького району) Обухівського ВП ГУ НП в Київській області по кримінальному провадженню №0000755, а також визнання кримінального злочину судді ОСОБА_8 по кримінальному провадженню №0000248 за наслідками розгляду даної справи відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 11 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк