Постанова

Іменем України

16 червня 2021 року

м. Київ

справа № 522/23110/17

провадження № 61-8св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -Національний банк України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Князюка О. В., Таварткіладзе О. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Національний банк України (далі - НБУ), про стягнення суми коштів та застосування заходів впливу, що знаходяться за кордоном - в Австрійській Республіці.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2019 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 відкрито, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження на 22 січня 2020 року о 10:50 год.

У судовому засіданні 07 жовтня 2020 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення доказів шляхом звернення до Австрійського суду або іншого компетентного органу Австрійської Республіки щодо витребування в Райффайзен Банк Інтернаціональ АГ (РБІ) належним чином засвідченої інформації, а саме:

- коли (якою датою) було здійснено продаж Акціонерного комерційного банку «Райффайзенбанк Україна» угорському «OTP Bank»?

- яким саме документом (договором, контрактом) підтверджується продаж Акціонерного комерційного банку «Райффайзенбанк Україна» угорському «OTP Bank»?

- на яких умовах відносно договірних зобов`язань із клієнтами здійснено продаж Акціонерного комерційного банку «Райффайзенбанк Україна» угорському «OTP Bank»?

- у разі підтвердження продажу Акціонерного комерційного банку «Райффайзенбанк Україна» угорському «OTP Bank», надати належним чином засвідчену копію відповідного документу;

- у зв`язку з чим після продажу Акціонерного комерційного банку «Райффайзенбанк Україна» угорському «OTP Bank» договори іпотеки, укладені між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», не були належним чином переоформлені у відповідності до Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній станом на момент продажу)?

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2020 року у складі судді Свяченої Ю. Б. у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів відмовлено.

Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що предметом спору є стягнення суми коштів та застосування заходів впливу, що знаходяться за кордон в Австрійській Республіці, а в клопотанні про забезпечення доказів позивач просить витребувати докази, які не мають істотного значення для розгляду справи по суті. Крім того, представник відповідача надав суду пояснення, що затребувані позивачем докази наявні у відкритому доступі.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2020 року про відмову у витребуванні доказів повернуто апелянту на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 357 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала районного суду про відмову в витребуванні доказів не входить до переліку ухвал, які можуть бути оскарженні окремо від рішення суду відповідно до пункту 2 частини першої статті 353 ЦПК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2020 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Одеського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року і направити справу на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Підставами касаційного оскарження ухвали Одеського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року ОСОБА_1 зазначив неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що судом першої інстанції було розглянуто клопотання про забезпечення доказів, однак у резолютивній частині ухвали суд першої інстанції зазначив, що відмовляє в задоволенні клопотання про витребування доказів.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Відзиви на касаційну скаргу від інших учасників справи не надходили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 січня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року і витребувано із Приморського районного суду міста Одеси цивільну справу № 522/23110/17.

Ухвалою Верховного Суду від 17 травня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги і правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і норми застосованого права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2020 року, суд апеляційної інстанції виходив з того, що предметом апеляційного оскарження є ухвала суду про відмову у витребуванні доказів, яка відповідно до частини другої статті 353 ЦПК України не підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна, оскільки він є передчасним та зроблений з порушенням норм процесуального права.

Стаття 116 ЦПК України регулює підстави та порядок забезпечення доказів.

Частиною другою статті 116 ЦПК України передбачено, що способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Відповідно до частини другої статті 116 ЦПК України способами забезпечення доказів є у тому числі витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням.

Підстави витребування доказів, вимоги до форми і змісту клопотання учасника справи про витребування доказів, а також порядок розгляду судом цього клопотання визначено статтею 84 ЦПК України.

У разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно отримати докази на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (стаття 498 ЦПК України).

Порядок передачі та виконання такого роду судових доручень врегульовано Конвенцією про отримання за кордоном доказів у цивільних або комерційних справах 1970 року, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України № 2051-III від 19 жовтня 2000 року.

Доручення про отримання доказів на підставі Конвенції відповідно до статті 3 Конвенції складається судом України за формою запиту згідно з додатком 11 до Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України від 27 червня 2008 року №1092/54.

З мотивувальної частини ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2020 року вбачається та не спростовується матеріалами справи, що ОСОБА_1 у судовому засіданні 07 жовтня 2020 року заявив клопотання про забезпечення доказів шляхом звернення до Австрійського суду або іншого компетентного органу Австрійської Республіки щодо витребування в Райффайзен Банк Інтернаціональ АГ (РБІ) належним чином засвідченої інформації.

Однак у резолютивній частині ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2020 року зазначено про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів, хоча в описовій частині зазначено, що ОСОБА_1 звернувся із клопотанням про забезпечення доказів, а в мотивувальній частині - про те, що суд керувався статтею 116 ЦПК України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2020 року, не звернув увагу на те, що при постановленні цієї ухвали суд першої інстанції, по-перше, неправильно застосував положення статті 116 ЦПК України про витребування доказів як складової інституту забезпечення доказів, а по-друге, порушив вимоги статті 260 ЦПК України, оскільки є невідповідність між висновками суду, викладеними у мотивувальній та резолютивній частинах ухвали суду.

Положення частини 1 статті 353 ЦПК України містить вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскарженні в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення доказів, відмови в забезпеченні доказів чи скасування ухвали про забезпечення доказів.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , дійшов передчасного висновку про повернення апеляційної скарги.

Висновок за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною четвертою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Одеського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк