Ухвала

15 червня 2021 року

м. Київ

справа № 757/14419/13-ц

провадження № 61-17064св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами заочного рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 серпня 2013 року за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 15 квітня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 21 серпня 2013 року позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього задоволено. В рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 28 грудня 2007 року № 10/29/4955 в розмірі 5 459 000 грн звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ПАТ «Укрсоцбанк» права власності на чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду міста Києва із заявою про перегляд заочного рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 серпня 2013 року за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 15 квітня 2020 року заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Постановою Київського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року (повний текст якої складено 05 жовтня 2020 року) апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 15 квітня 2020 року - без змін.

16 листопада 2020 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 15 квітня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення і передати справу для продовження розгляду до Печерського районного суду міста Києва.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали з Печерського районного суду міста Києва.

10 червня 2021 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку заяву, в якій, посилаючись на статті 149, 150 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) просить: 1) вжити заходи забезпечення шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 та заборонити Акціонерному товариству «Альфа-Банк» вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири, спрямовані на продаж, користування, виселення/вселення будь-яких осіб, здачу її оренду, лізинг тощо; 2) заборонити будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо згаданої квартири.

Заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд касаційної інстанції при розгляді касаційних скарг діє в порядку та межах, визначених цивільним процесуальним законодавством України, його повноваження обмежені правилами Глави 2 Розділу V ЦПК України «Касаційне провадження».

Європейський суд з прав людини вказує, що термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом». У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність (§ 23, 24 рішення Європейського суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та № 29465/04).

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до визначених процесуальним законом повноважень Верховний Суд здійснює перевірку рішень судів першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість вирішення питання про забезпечення позову на стадії перегляду справи в суді касаційної інстанції, оскільки касаційний розгляд виключає дії, пов`язані із встановленням обставин справи та їх доказуванням, тоді як важливим елементом забезпечення позову є процес доказування.

Тому в задоволенні заяви ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Керуючись статтями 260, 400 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами заочного рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 серпня 2013 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко