Справа № 206/2832/21
Провадження № 2/932/3272/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 грудня 2021 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Кудрявцевої Т.О., розглянувши у приміщенні суду у м. Дніпрі, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року позивач пред`явив цей позов, який в подальшому уточнив, через Самарський районний суд м. Дніпропетровська, пред`явлений до відповідача на предмет усунення перешкод у здійсненні права розпорядження своїм майном шляхом зняття арешту, реєстраційний номер обтяження 7485684, вжитий на підставі постанови серії АА №942948 від 20 червня 2008 року державного виконавця Самарського ВДВС міського управління юстиції м. Дніпропетровська, постанови №379 від 12 березня 2008 року, та реєстраційний номер обтяження 7485793, вжитий на підставі постанови серії АА №942948 від 20 червня 2008 року державного виконавця Самарського ВДВС міського управління юстиції м. Дніпропетровська, постанови №379 від 12 березня 2008 року. В обгрунтування своїх вимог зазначив, що з метою відновлення свого порушеного права він звернувся до Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з проханням зняти арешти, на що йому відповіддю від 12 квітня 2021 року за №12267 повідомлено, що згідно моніторингу даних Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що виконавчі провадження, за якими ОСОБА_1 є боржником, та по яким винесено постанову про звернення стягнення на майно (реєстраційні номери обтяження 7485684, 7485793) відсутні, а у відповідності до Правил ведення діловодства та архіву в органах виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07 червня 2017 року №1829/5 строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби становить три роки, а за постановами про накладення адміністративного стягнення такий строк становить один рік, тому у разі закінчення відповідного строку зберігання ці виконавчі провадження підлягають знищенню, що унеможливлює винести постанову про скасування постанови про арешт. З огляду на викладене та внаслідок вищенаведеного, позивач не має можливості у позасудовому порядку відновити свої права на розпорядження всім своїм майном та зняти арешт в органах ДВС захисту якого він відшукує по суду.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2021 року цивільну справу передано Бабушкінському районному суду м. Дніпропетровська для розгляду за підсудністю.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська дану справу передано 17 серпня 2021 року судді Кудрявцевій Т.О.

З прийняттям справи до свого провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за ухвалою суду від 18 серпня 2021 року, з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень та без потреби у витребуванні доказів у справі.

Відповідач - Самарський відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, отримавши ухвалу про прийняття до свого провадження справу, свій відзив не подав, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви, про жодні причини неможливості подання доказів письмово суду не повідомляв.

Суд, дослідивши зібрані докази, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами із відмовою у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин.

За відомостями Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта з датою та часом формування 12 березня 2021 року, судом встановлено, що за реєстраційним номером обтяження 7485684 зареєстрований 01 липня 2008 року Восьмою дніпровською державною нотаріальною конторою арешт на все невизначене нерухоме майно, власником якого зазначений ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , де підставою стала постанова державного виконавця Самарського ВДВС Лісового О.О. серії АА №942948 від 20 червня 2008 року з виконання постанови №379 від 12 березня 2008 року.

Того ж дня та часу тою ж нотаріальною конторою внесено запис під реєстраційним номером обтяження 7485684 про зміну типу обтяження, де зазначено про вилучення обтяження на підставі помилки реєстратора Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори

Також за реєстраційним номером обтяження 7485793 зареєстрований 01 липня 2008 року Восьмою дніпровською державною нотаріальною конторою арешт на все невизначене нерухоме майно, власником якого зазначений ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , де підставою стала постанова державного виконавця Самарського ВДВС Лісового О.О. серії АА №942948 від 20 червня 2008 року з виконання постанови №379 від 12 березня 2008 року.

Згідно інформації, що міститься у наданій позивачем до позовної заяви відповіді Самарського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), позивачеві повідомлено про те, що згідно моніторингу даних Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що виконавчі провадження, за якими ОСОБА_1 є боржником, та по яким винесено постанову про звернення стягнення на майно (реєстраційні номери обтяження 7485684, 7485793) відсутні, а у відповідності до Правил ведення діловодства та архіву в органах виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07 червня 2017 року №1829/5 строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби становить три роки, а за постановами про накладення адміністративного стягнення такий строк становить один рік, тому у разі закінчення відповідного строку зберігання ці виконавчі провадження підлягають знищенню.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Законодавець у ч.1 ст.16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Частиною 2ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.

Згідно з ч.1 ст.32 Закону заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.11 Закону державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ч.ч.1,2,3,4 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 60 Закону.

Згідно із ст. 60 Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Зазначені у цій статті постанови можуть бути оскаржені сторонами в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Частини третя та четверта ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» встановлюють випадки зняття арешту з майна боржника за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби або за постановою державного виконавця.

Публічно-правовими є спори між особою, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні і яка не є боржником у цьому провадженні, та органом державної виконавчої служби - суб`єктом владних повноважень з приводу рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна, що не пов`язані з визнанням права власності на арештоване майно.

Таким чином, за змістом наведених положень Закону, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За змістом ст. 60 Закону до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно.

Згідно із ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У п.24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням ст. ст. 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до положень ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» і роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 4 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» (з наступними змінами) особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Таким чином, арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України.

Як встановлено судом, підставою обтяження майна позивача є постанова держаного виконавця Самарського ВДВС Лісового О.О. серії АА №942948 від 20 червня 2008 року.

Звертаючись до суду із позовом про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження власністю шляхом зняття арешту з майна, позивач ставив перед судом питання про зняття арешту з майна, не зазначаючи при цьому якого саме з визначенням його ознак та характеристик та не надаючи документального підтвердження права власності на таке майно, оскільки накладення арешту на майно порушує його права, як власника, захист якого передбачено ст. 41 Конституції України, ст. 317,319,321,391 ЦК України.

Оскільки за змістом поданої позовної заяви між сторонами немає спору про право власності (користування) майном, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, відкритих виконавчих проваджень наразі не існує, то позовна заява ОСОБА_1 повинна розглядатись в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, з відповідними вимогами про звільнення майна з під арешту.

Аналогічну позицію у спорах такої категорії висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 26 вересня 2019 року у справі № 607/3894/17 провадження № 61-34202св18.

В силу ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заперечення позивача проти арешту майна, яке не пов`язане зі спором про право на це майно, а стосуються порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України, а тому такий спосіб захисту не передбачений ч.2 ст.16 ЦК України і не є ефективним в розумінні ст. 5 ЦПК України.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 908,00 грн. відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 258, 259, 265, 268, 272-273, 274, 352-355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна відмовити.

Судовий збір віднести на рахунок ОСОБА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня отримання учасником справи його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Кудрявцева