Справа № 343/288/21
Провадження № 22-ц/4808/796/21
Головуючий у 1 інстанції Монташевич С. М.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 01 квітня 2021 року, ухвалене у складі судді Монташевич С.М. у м. Долина,

в с т а н о в и в:

19.02.2021 АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості за договором про надання банківських послуг № б/н від 28.01.2011 у розмірі 12 937,75 грн станом на 14.01.2021 та судових витрат у розмірі 2 270 грн.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до укладеного з АТ КБ «ПриватБанк» договору про надання банківських послуг №б/н від 28.01.2011 ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, розмір якого було збільшено до 3 000 грн. Договір укладено в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами, які розміщені на офіційному сайті банку www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 14.01.2021 утворилася заборгованість в розмірі 17 991,33 грн, з яких: 12 076,26 грн - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 12 076,26 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 861,49 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 5 053,58 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нарахована комісії.

Посилаючись на зазначене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 12 076,26 грн та 861,49 грн заборгованості за простроченими відсотками, а всього 12 937,75 грн і судові витрати в розмірі 2 270 грн.

Заочним рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 01 квітня 2021 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за простроченим тілом кредиту по кредитному договору про надання банківських послуг №б/н від 28.01.2011 станом на 14.01.2021 в розмірі 12 076 гривень 26 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 2 118 гривень 85 копійок судового збору.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення 861,49 грн заборгованості за простроченими відсотками відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що між сторонами дійсно був укладений кредитний договір, однак сторони не обумовили в письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, тому підставними є лише вимоги про стягнення з ОСОБА_1 отриманого ним та непогашеного тіла кредиту в розмірі 12 076,26 грн, а в решті вимог позову слід відмовити.

Не погодившись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт зазначає, що відповідно до підписаної анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку відповідачу було відкрито картковий рахунок, видано кредитну картку та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що визначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, який в подальшому збільшено до 3 000 грн. В підписаній відповідачем анкеті-заяві також зазначено, що він ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді, та що він зобов`язується виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також самостійно знайомитися з їх змінами на сайті ПриватБанку. Разом із анкетою-заявою відповідачем було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», якою передбачено базову відсоткову ставку за користування кредитом 3% на місяць, розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, та порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості. Підписання відповідачем довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» є належним доказом ознайомлення останнього із умовами кредитування. Тому, відмовивши в задоволенні позову в оскаржуваній частині, суд безпідставно звільнив боржника від сплати відсотків, з урахуванням того, що відповідач не заявляв позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним або нікчемним, не подав відзиву на позовну заяву та жодним чином не спростував доводи позивача. Про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування свідчать і дії відповідача з користування кредитними коштами та погашення заборгованості.

Крім того апелянт зауважує, що суд не пропонував позивачу надати додаткові докази на підтвердження частини заявлених позовних вимог з метою повного та всебічного встановлення обставин справи та, відповідно, дійшов передчасних висновків про наявність підстав для відмови в задоволенні частини позовних вимог.

З наведених мотивів апелянт просить прийняти нові докази, долучені до апеляційної скарги; рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З урахуванням наведених положень розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 28.01.2011 між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, розмір якого було збільшено до 3 000 грн (а.с. 16).

В заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, та що він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 17) та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256 (а.с. 18-43).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 14.01.2021 становить 17 991,33 грн, з яких: 12 076,26 грн - заборгованість за тілом кредиту; в тому числі: 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 12 076,26 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 861,49 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 5 053,58 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн. - нарахована комісія (а.с. 6-7, 8-9, 10-11).

Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 12 937,75 грн, що складається з 12 076,26 грн заборгованості за тілом кредиту та 861,49 грн заборгованості за простроченими відсотками. Вказане підтверджується також і зазначеною позивачем ціною позову 12 937,75 грн. Отже, позивач не заявляв вимог про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, у розмірі 5 053,58 грн., тому суд першої інстанції правильно розглянув справу, виходячи із ціни позову у розмірі 12 937,75 грн - у межах позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, при укладенні кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 28.01.2011 процентна ставка не зазначена.

Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, банк просив, окрім заборгованості по тілу кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався також на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами та пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 28.01.2011 шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19).

Суд першої інстанції правильно врахував зазначену позицію Великої Палати Верховного Суду та обґрунтовано дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за простроченими відсотками у зв`язку з безпідставністю позовних вимог у цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу.

Доводи апелянта про те, що разом із анкетою-заявою відповідач підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», якою передбачено базову відсоткову ставку за користування кредитом, розмір щомісячних платежів, строк внесення щомісячних платежів та порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості, та яку апелянт просив врахувати під час апеляційного розгляду справи, посилаючись на те, що суд не пропонував позивачу надати додаткові докази на підтвердження частини заявлених позовних вимог з метою повного та всебічного встановлення обставин справи, не приймаються до уваги з огляду на наступне.

За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Як вбачається із матеріалів справи, довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» не була подана позивачем до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 позивач на підтвердження обґрунтованості позовних вимог про наявність заборгованості, окрім розрахунку заборгованості, виписки з рахунку позичальника, довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, довідки про видані кредитні картки, копії анкети-заяви від 28.01.2011, витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, інших доказів на підтвердження заявлених вимог до суду першої інстанції не надав.

З поданого представником позивача клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, яке долучено до позовної заяви, вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» підтримує позовні вимоги в повному обсязі, необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви з боку АТ КБ «ПриватБанк» відсутні (а.с. 53).

Отже, позивач скористався своїм правом щодо подання доказів на власний розсуд та не надав місцевому суду належних доказів на підтвердження узгодження сторонами сплати процентів за користування кредитними коштами.

Долучаючи до апеляційної скарги копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», як доказ в обґрунтування позовних вимог, апелянт згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України не навів виняткових випадків неподання такого доказу до суду першої інстанції, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для прийняття вказаного доказу, як належного.

Відповідно колегія суддів не приймає додані до апеляційної скарги нові докази, а саме копію вказаної довідки, оскільки такі докази позивачем в ході розгляду справи по суті у встановленому законом порядку суду не подавалися та не були предметом дослідження. Такі додаткові докази зберігалися у нього, а відтак будь-які об`єктивні причини їх неподання суду першої інстанції відсутні.

При цьому колегія суддів зауважує, що банком надано копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» по договору SAMDN500ТС001671422, хоча позовні вимоги заявлені за кредитним договором № б/н від 28.01.2011 без зазначення назви договору.

З огляду на викладене та з урахуванням положень ст. 375 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід залишити за апелянтом.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 01 квітня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: І.В. Бойчук

В.А. Девляшевський