Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 361/5769/20
Номер провадження 22-ц/824/7639/2021
Головуючий у суді першої інстанції В.О. Василишин
Доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач
18 червня 2021 року місто Київ

Номер справи 361/5769/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Поливач Л.Д. (суддя - доповідач), Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.,

сторони:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2021 року, ухвалене у складі судді Василишина В.О., в приміщенні Броварського міськрайонного суду Київської області, інформація про дату складання повного рішення відсутня, -

в с т а н о в и в :

АТ КБ «Приватбанк» (далі - Банк) у серпні 2020 року звернулось до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що остання звернулась до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг №б/н від20.08.2009, відповідно до якої вона отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, а також зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

20.08.2009 відповідачем також була підписана довідка про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», де остання власним підписом підтвердила, що з фінансовими умовами надання кредитки та прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлена. Банком на підставі договору надання банківських послуг було відкрито відповідний картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у вказаній довідці та надано відповідачу у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту позичальника збільшився до 16500 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Позивач вказував, що свої зобов`язання за договором він виконав у повному обсязі, однак відповідач кредит та відсотки за кредитом не сплачує, у зв`язку з чим станом на 14.06.2020 за нею утворилась заборгованість у загальному розмірі 38931,40 грн, а відтак позивач був змушений звернутись до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача дану заборгованість та понесені судові витрати по справі.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2021 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 20.08.2009 у розмірі 29594,64 грн, а також судові витрати в сумі 1598,50 грн.

Дане рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а згідно із частиною другою статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, були наявними підстави для задоволення пред`явленого позивачем позову у частині стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 29594,64 грн. Проте, вирішуючи даний спір у даній справі, місцевий суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за простроченими процентами, які нараховані за користування кредитними коштами, оскільки у заяві-анкеті позичальника від 20.08.2009 процентна ставка не зазначена, та у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. За таких обставин суд вважав, що сторони не обумовили у письмовому вигляді ціну договору, що встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Не погоджуючись із рішенням суду у частині відмови у задоволенні позовних вимог, а саме у частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками, позивач через свого представника подав апеляційну скаргу, у якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи при вирішенні спору, а також на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, у зв`язку із чим просив скасувати рішення суду у цій частині та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування поданої скарги Банк вказував на те, що вирішуючи спір у даній справі та відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог у частині стягнення з відповідача відсотків, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про те, що за відсутності підпису відповідача на Умовах та Правилах надання банківських послуг розмір відсотків за користування кредитними коштами вважається непогоджений сторонами. Зазначив, що суд першої інстанції не дав належної оцінки змісту підписаної сторонами анкеті-заяві, оскільки в останній було чітко зазначено суму початкового кредитного ліміту, а також базову процентну ставку в розмірі 2,5% на місяць (30% річних) із розрахунку 360 днів у році. При цьому, суд залишив поза увагою надану позивачем в обґрунтування своїх вимог довідку про умови кредитування, що підписана відповідачем, у якій також зазначено тип кредитної лінії, пільговий період (55 днів), базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5% на місяць), розмір та строк внесення щомісячних платежів, розмір комісії за зняття готівки та умова щодо сплати пені та штрафу, тощо.

Відповідач своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

У відповідності до вимог п.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд апеляційних скарг здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи предмет та підставу заявленого позову, а також його ціну, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Так, у відповідності до положень ч.ч. 2, 5 ст.263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч.1, ч.2 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; якрозподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вбачається, що рішення суду першої інстанції позивачем фактично оскаржується в частині відмови у стягненні з відповідача заборгованості за відсотками, нарахованими за користування кредитними коштами.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що подана стороною позивача апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відмовляючи АТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача відсотків, нарахованих Банком за користування кредитними коштами, суд першої інстанції виходив із того, що підписана відповідачем анкета-заява від 20.08.2009 не містила зазначення процентної ставки та у ній відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Відтак, у суду були відсутніми підстави вважати, що сторонами було обумовлено у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не в повній мірі відповідають зібраним по справі доказам та вимогам закону, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.08.2009 ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг позивачем у справі (а.с.17).

У заяві зазначено, що відповідач згоден із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

До анкети-заяви банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанк, а також копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» (а.с.18, 19-24).

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки, виданої АТ КБ «ПриватБанк», у відповідності до підписаного між Банком та ОСОБА_1 кредитного договору №б/н останній було надано кредитні картки: № НОМЕР_1 (21.08.2009), № НОМЕР_2 (09.08.2015), № НОМЕР_2 (14.09.2015) та № НОМЕР_3 (03.12.2018) зі строком дії картки до останнього дня вересня 2022 року (а.с.16).

Згідно довідки, виданої АТ КБ «ПриватБанк», про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір №б/н) останній 07.10.2009 було здійснено старт кредитного рахунку та встановлено кредитний ліміт у розмірі 500 грн. В подальшому кредитний ліміт на картковому рахунку, починаючи з 10.06.2010, неодноразово збільшувався, 03.12.2018 збільшений до розміру 16500 грн, а 03.03.2020 зменшено до 0 грн (а.с.15).

У відповідності до наданого Банком розрахунку, заборгованість відповідача за договором №б/н від 20.08.2009, станом на 14.06.2020 становить 38931,40 грн і складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 29594,64 грн, а також заборгованості за простроченими відсотками у сумі 9336,76 грн (а.с.4-14).

Так, у відповідності до вимог частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Відтак, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Так, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, Банк просив у тому числі, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, а саме заборгованість за процентами за користування кредитними коштами за період з 07 лютого 2009 року по 14 червня 2020 року.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які були надані позичальнику для ознайомлення.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розмірах і порядок нарахування.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року і не спростовано позивачем при розгляді цієї справи.

Так, судом першої інстанції у справі було вірно встановлено, що 20.08.2009 відповідачем підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. В даній заяві відповідачем заповнено розділи щодо її паспортних даних та місця проживання, обрано тип банківської картки й бажаний розмір кредитного ліміту.

Проте, місцевим судом не було враховано, що на зворотній стороні вказаної анкети-заяви, де міститься підпис позичальника зазначено розмір базової відсоткової ставки за кредитним лімітом на момент підписання договору, який складає 2,5% на місяць із розрахунку 360 днів у році, тобто 30% річних.

Крім того, із доданої позивачем до позовної заяви копії довідки про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», що підписана відповідачем 20.08.2009, убачається, що у ній визначені, у тому числі: базова процентна ставка у межах пільгового періоду у розмірі 2,5% в місяць, процентна ставка на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування, відповідальність сторін, зокрема пеня і штрафи, а також приклади використання кредитних коштів та їх погашення (а.с.18).

Відтак, підписавши анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Уніеверсадбна, 55 днів пільгового періоду», ОСОБА_1 відповідно до ст.ст. 3, 627 ЦК України добровільно погодилась на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Враховуючи зазначені вимоги закону та зважаючи на встановлені обставини, висновок суду про те, що банком не доведено, що при укладенні договору сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, є помилковим.

За наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором становить 38931,40 грн, з яких: 29594,64 грн -заборгованість за тілом кредиту; 9336,76 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Зважаючи на те, що сторони при укладенні договору погодили розмір та порядок нарахування процентної ставки за прострочені зобов`язання, а також враховуючи, що надані позивачем докази (розрахунок заборгованості, виписка про рух коштів, отримання та користування кредитними коштами) відповідачем всупереч процесуальному обов`язку не спростовані, - наявні підстави для висновку про обґрунтованість та доведеність позивачем позовних вимог в частині вимог про стягнення заборгованості за простроченими процентами.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що будучи належним чином повідомленою про розгляд даної справи у суді першої інстанції, позивач не скористалась наданим їй правом на подачу відзиву на позовну заяву із висловленням своїх заперечень проти позову АТ КБ «ПриватБанк» та надання в підтвердження своїх заперечень доказів, а також надання власного розрахунку заборгованості, у випадку якщо не погоджувалась із наданим банком розрахунком.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76,77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Оскільки наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується, що при укладанні кредитного договору сторонами було узгоджено розмір відсотків, які позичальник повинен був сплачувати за користування кредитними коштами, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 9336,76 грн апеляційний суд вважає обґрунтованими.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з п.п.1, 3 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи..

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за нарахованими відсотками по кредитному договору б/н від 20.08.2009 не відповідають обставинам справи, рішення суду у цій частині вирішених позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача вказаної заборгованості.

У відповідності до вимог частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У відповідності до положень частин першої та другої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Положеннями частини першої статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи той факт, що за наслідками апеляційного перегляду рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2021 скасовується у частині вирішення позовних вимог, які місцевим судом були залишені без задоволення, з ухваленням у цій частині нового судового рішення про задоволення таких позовних вимог, апеляційним судом на підставі вищевказаної норми змінюється здійснений судом першої інстанції розподіл судових витрат у справі. А саме, стягнуті з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» понесені банком судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позовної заяви до суду підлягають зміні, шляхом їх збільшення з 1598,50 грн до 2102 грн.

Згідно вимог п.п.«в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суду апеляційної інстанції.

Оскільки, позивачем за подачу апеляційної скарги було сплачено судовий збір у сумі 3153 грн, то понесені відповідачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору, у зв`язку із задоволенням поданої останнім апеляційної скарги, підлягають відшкодуванню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2021 року в частині вирішення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченими відсотками по кредитному договору №б/н від 20.08.2009 скасувати та ухвали у цій частині нове судове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченими відсотками по кредитному договору №б/н від 20.08.2009 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (Код , р/р № НОМЕР_5 , МФО №305299, адреса місцезнаходження: м.Київ, вул.Грушевського, 1-Д) заборгованість за простроченими відсотками по кредитному договору №б/н від 20.08.2009 у розмірі 9336,76 грн.

Змінити рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2021 року в частині розміру стягнутих з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судових витрат з 1598,50 грн до 2102 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (Код , р/р № НОМЕР_5 , МФО №305299, адреса місцезнаходження: м.Київ, вул.Грушевського, 1-Д) судовий збір за подачу апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції у розмірі 3153 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повна постанова суду складена 18 червня 2021 року.

Судді:

Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна