Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 475/371/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
17.06.2021смт. Доманівка
Доманівський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючої судді - Єгорової Н.І..,
при секретареві - Маковецькій Л.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Доманівка цивільну справу, в порядку загального позовного провадження, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення,
Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненою позовною заявою до ОСОБА_2 про встановлення факту ,що має юридичне значення, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_3 .Після смерті бабусі залишилося спадкове майно, до складу якого входить земельна ділянка розміром 7.90 га, що розташована в межах території Володимирівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області.
Спадкоємцями першої черги після смерті бабусі були її діти: ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , які заяв про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 до нотаріальної контори не подали.
Позивачка звернулася до Доманівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відповідно до вимог ч. 4 ст.1268 ЦК України є такою, що прийняла спадщину,будучи неповнолітньою на момент смерті спадкодавця, однак нотаріус, вважаючи, що спадщину прийняв і ОСОБА_5 у зв`язку з тим, що фактично проживав разом зі спадкодавцею на час відкриття спадщини, у вчиненні нотаріальної дії позивачці відмовила.
Враховуючи, що в даному випадку наявний спір про право, позивачка й звернулася до суду з позовом про встановлення юридичного факту, що ОСОБА_5 хоча й був зареєстрований за однією адресою зі спадкодавцею , однак на час відкриття спадщини фактично не проживав за даною адресою з 1998 року.
У судове засідання позивач не з`явилася, від її представника ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечують.
Відповідач ОСОБА_2 у судове діання не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду була належним чином повідомлена, причини неявки не повідомила, відзив до суду не подала.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 ,про що свідчить свідоцтво про смерть НОМЕР_1 від 21.08.2006 року, актовий запис № 18.
Спадкоємцями першої черги після смерті бабусі залишилися її діти: ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить свідоцтва про народження та смерть.
За життя жоден із спадкоємців 1 черги заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 до нотаріальної контори не подали.
Позивачка ОСОБА_1 , в силу ч.4 ст.1268 ЦК України, вважажється такою, що прийняла спадщину, 11.02.2020р.звернулася з заявою до Доманівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.
Однак, постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій їй відмовлено у видачі свідоцтва, з тих підстав, що спадщину прийняв і ОСОБА_5 , у зв`язку з тим, що у довідці про останнє місце проживання спадкодавця ОСОБА_3 , яка видана 27 січня 2020 року зазначено, що з 1970 року по 24.08.2014 року за адресою АДРЕСА_1 були дійсно зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Тому, відповідно до ч. З ст. 1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.. 1270 цього Кодексу , він не заявив про відмову від неї.
Однак, позивачка в позовній заяві стверджує , що ОСОБА_5 хоча й був заресєтрований на час відкриття спадщини за однією адресою зі спадкодавицею, однак фактично з 1998року та на час відкриття спадщини не проживав за вказаною адресою, що підтверджується і довідкою сільської ради.
Факт не проживання ОСОБА_5 разом із спадкодавцею на момент її смерті підтверджено наступними письмовими доказами.
Так, згідно довідки №68 від 27.01.2020року, виданої виконавчим комітетом Володимирівської сільської ради , вбачається, що ОСОБА_5 з 1970 р.зареєстрований в АДРЕСА_1 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , але фактично з 1998року за даною адресою не проживав.
Відповідно до вимог статей 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.
Згідно частини першої статті 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.
Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина третя, п`ята статті 1268 ЦК України).
Статтею 1270 ЦК установлено строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Таким чином, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 є сином ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що свідчать копії свідоцтв про народження та смерть.
ОСОБА_5 дійсно був зареєстрований на час відкриття спадщини за однією адресою з померлою матір"ю - в АДРЕСА_1 .
Однак, за вищезазначеною адресою позивач не проживав, в тому числі й на час відкриття спадщини після смерті своєї матері.
Відповідно до частини другої статті 2 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами, або підставою для їх обмеження.
Таким чином, сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини.
З матеріалів справи вбачається, що з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , її син ОСОБА_5 не звертався, про що свідчить наявна в матеріалах справи спадкова справа в копіях №171/2017 .
Відповідно до ст.315 1 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення..
В судовому засіданні можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
На підставі досліджених в судовому засіданні письмових доказів суд вважає доведенним факт непроживання на час відкриття спадщини ОСОБА_5 за місцем його реєстрації.
Враховуючи, що іншого порядку доведення даного факту в даному випадку не існує, а встановлення такого факту необхідний для формлення спадкових прав, суд вважає необхідним позовну заяву задовольнити.
Керуючись ст.ст.5, 76, 133, 141, 258, 264,265 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, - задовольнити.
Встановити, що ОСОБА_5 не проживав за місцем реєстрації в АДРЕСА_1 , на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Миколаївського апеляційного суду через Доманівський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня складення рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строків для подання апеляційної скарги та заяви про перегляд заочного рішення, якщо апеляційну скаргу або заяву не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя Н. І. Єгорова