Провадження № 2/234/1074/21
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2021 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області

в складі головуючого судді Чернобай А.О.,

секретар судового засідання Максимова В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

представника третьої особи Шереметьєвої А.С.

справа № 234/12446/20,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування Краматорської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

04 вересня 2020 року до Краматорського міського суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування Краматорської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 12 серпня 2017 року сторони зареєстрували шлюб та ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син, ОСОБА_5 . На теперішній час шлюб між сторонами розірваний. Відповідач постійно відмовляє позивачу надавати можливість на вільне спілкування з їх спільною дитиною та прийняття участі в її вихованні. Позивач звертався до органу опіки та піклування з проханням втрутитись в дану ситуацію та вплинути на відповідачку, щоб та не перешкоджала ОСОБА_1 у спілкуванні з їх спільною дитиною. Відповідачка через суд намагалася позбавити батьківських прав позивача, однак рішенням суду було відмовлено у задоволенні позову.

Відповідачка також відмовляла надавати для ознайомлення медичну карту їх спільної дитини, що додатково викликало певні сумніви у належному стані здоров`я та приділення з боку відповідача належної уваги здоров`ю та розвитку дитину. Також у позивача виникли обґрунтовані сумніви щодо необхідного витрачання з боку відповідачки достатніх коштів на утримання їх спільної дитини, зокрема тих, що надходили у вигляді аліментних виплат, обладнання помешкання, де проживає відповідачка з дитиною всім необхідним для розвитку дитини. Позивач самостійно звернувся до медичного закладу КНП «Центр первинної медико - санітарної допомоги № 1» Краматорської міської ради, де отримав копію історії розвитку їх спільної дитини. Так, з даної історії вбачається, що у дитини є діагностування певних проблем зі здоров`ям. Однак, відповідач жодного разу про це не повідомляла позивача. Позивач вважає, що відповідачка навмисно уникала можливості, щоб позивач бачився з дитиною і як лікар міг би встановити певні проблеми зі здоровцям та розвитком дитини.

Таким чином, відповідач не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. Тобто відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Позивач вважає, що відповідачка своєю байдужістю довела до того, що дитина стала відставати від розвитку згідно свого віку, має певні захворювання, потребує термінового медичного лікування. Все це стало відбуватися саме після того, як відповідачка стала мешкати окремо від позивача.

Позивач просить суд ухвалити рішення про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відношенні її малолітнього сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 21.09.2020 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування Краматорської міської ради про позбавлення батьківських прав до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження.

Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не визнав з наступних підстав. Твердження позивача щодо намагання будь - яким чином приймати участь у вихованні сина ОСОБА_5 не відповідають дійсності. Позивач жодним чином не перешкоджала та не перешкоджає у спілкуванні батька та сина. Позивач у разі перешкоджання у реалізації права на участь у вихованні дитини мав право звернутися з відповідною заявою до органів опіки та піклування або до суду про зобов`язання її припинити чинити перешкоди та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею. Разом з цим, жодного доказу вчинення таких дій позивач до суду не надав.

Позивач, як батько дитини має право ознайомитися з документами, що містять інформацію про стан здоров`я дитини, її фізичний стан, стан розвитку. Додана до позовної заяви копія форми № 112/0 історії розвитку дитини свідчить про відсутність будь - яких перешкод з боку відповідача у доступі позивачу до медичних документів щодо розвитку дитини.

Позивач не надав жодного доказу на підтвердження його сумнівів щодо недостатності коштів, які відповідач витрачає на утримання та розвиток дитини, нецільового використання аліментів, не створення дитині належних умов мешкання. Відповідач намагається забезпечити дитині належні умови мешкання, виховання та розвитку, для дитини створені всі умови для мешкання, розвитку, попередження негативного впливу на стан здоров`я.

Позивачем не надано доказів наявності у дитини серйозних проблем зі здоров`ям та розвитком та причинного зв`язку між такими проблемами та організацією утримання та виховання відповідачем дитини.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав не буде відповідати інтересам дитини. Таким чином, вважає. Що позивачем не доведено підстав для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 30.10.2020 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 , в інтересах якої діє Трофімчук В.В. , до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та неустойки (пені) по аліментам, додаткових витрат на утримання дитини повернуто позивачу.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 12.11.2020 року задоволено клопотання представника відповідача Трофімчук В.В. про виклик свідків та витребування доказів та закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у позові та просив позов задовольнити.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та пояснив, що після народження дитини відповідач не була гарною матір`ю. Коли дитині було 2-3 місяця відповідач залишили дитину та поїхала на 2 тижня по своїм справам. Дитину залишила брату, він допомагав дитині. Потім після 2 тижнів відповідачка повернулася з навчання. Дитині потрібне було молоко матері, але у відповідачки не стала молока. У 9 місяців дитина попала у лікарню з кишковою інфекцією. Потім відповідачка забрала дитину та пішла від нього. Він ходив до відповідачки, однак дитину йому не давали. Він звернувся до лікарні з запитом та дізнався, що у дитини є проблеми зі здоров`ям. Після цього він весь час дізнавався в лікарні про стан дитини. Відповідачка вийшла на роботу, а дитину залишила зі своїм братом. Він платив гроші на дитину. Відповідач не дає йому спілкуватися з дитиною. Брат відповідачки не працює та він доглядає за дитиною. Особисто він спілкувався з дитиною приблизно 1,5 - 2 роки тому, бачив у 9 місяців коли відповідачка переїхала жити до своїх батьків. Він звертався до органу опіки та піклування з приводу спілкування з дитиною. Аліменти він сплачував. Він звертався з позовом до суду про оспорювання батьківства, оскільки йому казали, що це не його син та його це турбувало.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що оскільки дитина хворіла, чоловік не надавав їй коштів, вона поїхала з дитиною жити до своїх батьків. Вона з дитиною проживає разом з матір`ю та братом. Вона гарна мати, син її довгоочікувана дитина та вона любить свого сина. Оскільки їй не вистачало коштів на утримання дитини, то вона у лютому 2019 року працевлаштувалася, а за дитиною коли вона на роботі доглядає її рідний брат. До цього часу вона сама займалася вихованням дитини. ЇЇ мати теж працює, тому з дитиною до обіду знаходиться брат, а після обіду вже повертається її мати та вона доглядає за дитиною. Вона не заперечує батьку бачитися та спілкуватися з дитиною. Відповідач не допомагає їй у вихованні дитини. Коли вона іде з сином та бачить позивача, то він проходить повз них. У дитини є затримка мовного розвитку, але вона не ігнорує лікарів. Дитину вона водить до лікарні та проводять необхідні обстеження.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Краматорської міської ради у судовому засіданні пояснила, що спеціалістами служби у справах дітей спільно з інспектором ЮП Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області була відвідана родина ОСОБА_3 та обстежені умови проживання малолітнього ОСОБА_5 . Зауважень зі сторони спеціалістів служби у справах дітей Краматорської міської ради по утриманню та нагляду за дитиною немає. Згідно відповіді КНП «Центр первинної медико -санітарної допомоги № 1» на запит служби у справах дітей Краматорської міської ради, скарг на неналежне виконання ОСОБА_3 обов`язків щодо піклування про стан здоров`я дитини, ОСОБА_5 не надходило. Враховуючи інтереси малолітнього ОСОБА_5 , його вік та психологічні особливості, стан здоров`я, відсутність даних, які б негативно характеризували ОСОБА_3 , або інформації, яка би свідчила про те, що спілкування дитини з матір`ю перешкоджає нормальному розвитку дитини та у зв`язку з тим, що позбавлення батьківських прав є надзвичайним заходом сімейно- правової відповідальності, орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_3 .

Вислухавши думку сторін, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК).

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім того, статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У відповідності до пунктів 15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Із змісту зазначеної норми випливає, що ухилення від виконання юридичного обов`язку по вихованню дитини завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання та інше, але ж не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Згідно роз`яснень Верховного Суду України, викладених в п.16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року (з послідуючими змінами та доповненнями) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», - хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідним медичним висновком.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Саме батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України і на кожного з них покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Вимоги ст. 12 ч. 6 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Згідно вимог ст.ст. 150, 155 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Виходячи із змісту ст.ст. 164, 165 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Судом встановлено, що позивач та відповідач 12.08.2017 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 11)

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 . (а.с. 12)

Позивач ОСОБА_1 працює лікарем загальної практики - сімейної медицини в КНП «Центр ПМСД» Радомишльської міської ради з 06.12.2019 року (а.с. 13)

Згідно довідки про склад сім`ї № 16976, ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , разом з сином ОСОБА_5 , братом та матір`ю. (а.с. 15)

Згідно судового наказу від 04.06.2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі ј заробітку платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви 21.05.2018 року і до повноліття дитини. (а.с. 16-17)

До матеріалів справи долучена історія розвитку дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 20-50)

Згідно характеристики з місця проживання ОСОБА_3 характеризується позитивно (а.с. 71)

Як вбачається з довідки, виданої завідуючою ДНЗ № 91, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідує садок з 31.08.2020 року. За час відвідування ДНЗ батько дитини в дошкільний заклад не з`являвся. Водить до дошкільного закладу, сплачує за харчування, відвідує батьківські збори мати ОСОБА_3 . Дитина охайна, доглянута, стосунки між матір`ю та дитиною доброзичливі, конфліктів не відбувалось. (а.с. 72)

Згідно довідки ТОВ «Брайленд» ОСОБА_3 працює на посаді фармацевта аптеки з 15.02.2019 року по теперішній час (а.с. 111)

Згідно характеристики з місця роботи відповідач ОСОБА_3 має позитивну характеристику. (а.с. 73)

Згідно листа служби у справах дітей Краматорської міської ради факт невиконання батьківських обов`язків ОСОБА_3 в частині лікування та утримання свого малолітнього сина, ОСОБА_5 не підтвердився. ОСОБА_1 не звертався до служби у справах дітей Краматорської міської ради з питань встановлення йому часу побачень з його сином ОСОБА_5 та визначення місця проживання сина в його родині. Служба у справах дітей Краматорської міської ради будь - якої інформації щодо невиконання батьківських обов`язків ОСОБА_3 стосовно свого малолітнього сина, ОСОБА_5 не отримувала (а.с. 84)

Згідно акту обстеження житлово - побутових умов ОСОБА_3 комісія вважає, що в родині ОСОБА_3 створені умови проживання для малолітнього ОСОБА_5 (а.с. 85)

Згідно розрахунку заборгованості за виконавчим документом № 234/7137/18 щодо стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дитини заборгованість по аліментам станом на 30.11.2020 року складає 23 557,62 грн. (а.с. 132-135)

Згідно довідки КНП «Медичний центр з профілактики та лікування залежності м. Краматорськ» ОСОБА_3 на диспансерному обліку не знаходиться. (а.с. 124)

Згідно довідки КНП «Психіатрична лікарня м. Краматорська», ОСОБА_3 на диспансерному обліку не перебуває. (а.с. 128)

Згідно висновку органу опіки та піклування Краматорської міської ради, орган опіки та піклування, враховуючи інтереси малолітнього ОСОБА_5 , його вік та психологічні особливості, стан здоров`я, відсутність даних, які б негативно характеризували ОСОБА_3 , або інформації, яка би свідчила про те, що спілкування дитини з матір`ю перешкоджає нормальному розвитку дитини та у зв`язку з тим, що позбавлення батьківських прав є надзвичайним заходом сімейно- правової відповідальності, орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_3 (а.с. 142-143)

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком (матір`ю) обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько (мати) ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено.

Так, в судовому засіданні встановлено, що між сторонами на теперішній час шлюб розірваний, дитина проживає разом з відповідачкою, знаходиться на утриманні відповідачки, позивач частково сплачує аліменти на утримання дитини, має заборгованість по аліментам.

Позивач в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, посилається на те, що відповідачка систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого сина, а саме: не забезпечує необхідного медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини, однак в судовому засіданні так і не було встановлено, що відповідачка є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та не піклується про здоров`я своєї дитини.

Не підтверджено належними доказами і те, що до відповідачки застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно сина є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, позивачем не доведено та не надано суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері по відношенню до неї батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. При позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення батька (матері) від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджувався батько (мати) офіційно про необхідність змінити ставлення до дитини.

Суд також враховує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Суд бере до уваги і висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо її сина ОСОБА_5 оскільки даний висновок є достатньо обґрунтованим. При цьому, суд враховує, що такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ч.ч. 5, 6 ст.19 СК України).

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідачки відносно її сина не забезпечуватиме інтересів самої дитини.

Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її матері по відношенню до неї батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи не було достовірно доведено, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав.

Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог,підтверджених поданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 141 ч. 1 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в даній справі за рішенням суду у задоволенні позовних вимог було відмовлено, судові витрати за позовом - покладаються на позивача.

Приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Представником відповідача ОСОБА_3 - адвокатом Трофімчуком В.В. у судовому засіданні 04.02.2021 року, до закінчення судових дебатів, зроблена заява про стягнення судових витрат. У зв`язку з чим суд вважає за необхідне встановити адвокату Трофімчуку В.В. строк у п`ять днів після ухвалення рішення суду для подання суду доказів на підтвердження витрат ОСОБА_3 , які вона сплатила у зв`язку з розглядом справи. Для вирішення питання про розподіл судових витрат призначити судове засідання, у відповідності до п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 12-13, 76 -79, 81,141, 259, 263 - 265, 280-283 ЦПК України, ст. ст. 164, 166, 180, 181,182 СК України, Конвенцією про права дитини, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування Краматорської міської ради про позбавлення батьківських прав відмовити.

У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України відповідачу ОСОБА_3 подати протягом п`яти днів після ухвалення рішення докази щодо розміру витрат, які вона сплатила у зв`язку з розглядом справи.

Згідно п. 5 ч.7 ст. 265 ЦПК України призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 15.02.2021 року на 11 год. 30 хв.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд.

Повний текст рішення суду виготовлений 05.02.2021 року.

Суддя:

Рішення ухвалене в нарадчій кімнаті й віддруковано в одному екземплярі.

Суддя: