Номер провадження: 22-ц/813/6228/21
Номер справи місцевого суду: 760/6358/18
Головуючий у першій інстанції Єршова Л.С.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2021 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючої судді Ващенко Л.Г.

суддів Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,

за участі секретаря Бєляєвої О.К.,

з участю: позивачки ОСОБА_1 , представників відповідачів професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України, Одеського дорожнього комітету професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України, первинної профспілкової організації Інформаційно-обчислювального центру профспілки залізничників і транспортних будівельників України і третьої особи філії «Головний інформаційно-обчислювальний центр» акціонерного товариства Українська залізниця»

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2020 року про залишення позову без розгляду (одноособово суддя Єршова Л.С.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України, Одеського дорожнього комітету професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України, первинної профспілкової організації Інформаційно-обчислювального центру профспілки залізничників і транспортних будівельників України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: філія «Головний інформаційно-обчислювальний центр» акціонерного товариства «Українська залізниця» про захист честі, гідності та ділової репутації і відшкодування моральної шкоди,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

07.03.2020 року ОСОБА_1 звернулась до із позовом професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України (далі-Профспілка), Одеського дорожнього комітету професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України (далі Комітет профспілки), первинної профспілкової організації Інформаційно-обчислювального центру профспілки залізничників і транспортних будівельників України (далі- Первинна профспілка), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: філія «Головний інформаційно-обчислювальний центр» акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі-Філія центру) про захист честі, гідності та ділової репутації і відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.12.2020 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без розгляду.

ОСОБА_1 не погодилась із ухвалою суду від 23.12.2020 року і подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, направити справу до суду для продовження розгляду справи, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 зазначає:

Ухвала суду від 23.12.2020 року винесена з порушення п.5 ст. 223 ЦПК України, судом першої інстанції не врахований той факт, що від позивачки ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, яка знаходиться в матеріалах справи і її нез`явлення до суду не перешкоджало вирішенню спору. Ухвалюючи рішення про залишення справи без розгляду суд першої інстанції виходив з недоведеності порушення позивачкою норм цивільно-процесуального законодавства України, так як не здійснював правову оцінку доказів, надісланих позивачкою суду засобами електронної пошти та інших доказів на підтвердження надання перешкод позивачці у відвідуванні судових засідань як 03.11.2020 року, так і 23.12.2020 року.

Справа містить виключну правову проблему, яка полягає у різному трактуванні сторонами Закону України «Про відпустки», наслідком чого стало порушення конституційного права позивачки на судовий захист. На законодавчому полі не визначений належним чином обов`язковий порядок оформлення роботодавцем відпустки без збереження заробітної плати, згідно заяви працівника та доданої судової повістки, що не забезпечує однакове застосування норм права.

Суд виклав сугубо формальну позицію, як основу для прийняття судового рішення про залишення справи без розгляду. Суд може залишити справу без розгляду на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд керувався лише тим, що: «Станом на теперішній час справа по суті не слухалась, засідання по справі призначались на 03.11.2020 року та 23.12.2020 року, проте позивач не прибув у судові засідання, не поцікавився у суді розглядом свого позову... Заяв про розгляд справи за відсутністю позивача на адресу суду не надходило. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися». Також суд зазначив, що підставою залишення без розгляду позову, як зазначено судом в рішенні, є п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, а саме належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Позивачка ОСОБА_2 не була повідомлена судом належним чином про дату судового засідання 23.12.2020 року. Порядок оформлення та надіслання судової повістки позивачу регламентований ст. ст. 128-131 ЦПК України. Факт повідомлення позивачки на 23.12.2020 року має бути підтверджений судом врученням судової повістки позивачу. В матеріалах справи знаходиться розписка від листопада 2020 року, яка оформлена судом. Після слів «повістку про виклик до суду ОСОБА_1 про з`явлення до Приморського районного суду м. Одеси на 10-30 23.12.2020 року отримано...» відсутній підпис позивачки та дата ознайомлення. В матеріалах справи в наявності також поштовий конверт з вкладеною судовою повісткою, який судом направлено позивачці ОСОБА_1 01.12.2020 року через Укрпошту. Вказаний конверт повернуто до суду, крім того у повідомленні про вручення відсутній розпис ОСОБА_1 щодо отримання судової повістки (т.3 а.с.150). Таким чином, судова повістка не була вручена позивачці ОСОБА_1 під розпис ні судом, ні поштою. Не зважаючи на цей факт, позивачкою здійснювався відповідний моніторинг на офіційному сайті судової влади України щодо дати призначення справи судом, роздруківка з офіційного сайту надавалась позивачкою роботодавцю для оформлення відпустки без збереження заробітної плати з метою відвідування судового засідання 23.12.2020 року. Тому твердження суду «позивач не прибув у судові засідання, не поцікавився у суді розглядом свого позову...» не відповідає фактичним обставинам справи. Про дату наступного судового засідання позивач дізналася самостійно на офіційному сайті судової влади України за посиланням https://court.gov.ua/assignments.

Позивачка повідомила належним чином суд про відсутність на судових засіданнях як 03.11.2020 року, так і 23.12.2020 року і надіслала до суду заяви про розгляд справи за її відсутності. Позивачкою направлена електрона заява до суду про розгляд справи за її відсутності і її нез`явлення не перешкоджало розгляду справи. В матеріалах справи знаходяться докази, які підтверджують фактичні обставини справи, а саме повідомлення позивачем про неявку на судові засідання 03.11.2020 року, електроне звернення від 30.10.2020 року (т.3 а.с.109. - вх. суду №112380/20 від 30.10.2020 року) та повідомлення позивачкою про неявку на судове засідання 23.12.2020 року, електроне звернення від 22.12.2020 року (т.4 а.с.13. - вх. суду №132793/20 від 23.12.2020 року). Електроні форми звернення позивачки ОСОБА_1 від 30.10.2020 року «позивачу надаються перешкоди щодо прибуття до суду 03.11.2020 року» та «справу розглядати року у відсутності позивача» (вх. №112380/20 від 30.10.2020 року, т.3 а.с.109) та електронна форма звернення від 22.12.2020 року о 17:39 «розглядати справу 23.12.2020 року на судовому засіданні у відсутності позивача (т.4 а.с. 14- вх. № 132793/20 від 23.12.2020 року); повторне повідомлення позивача ОСОБА_1 від 22.12.2020 року о 17:52 «щодо розгляду справи 23.12.2020 року у відсутності позивачки» (т.4 а.с. 13 - вх. № 132793/20 від 23.12.2020 року), що є підставою скасувати необґрунтоване рішення суду першої інстанції від 23.12. 2020 року. Наявність заяви позивачки ОСОБА_1 про розгляд справи за відсутністю позивачки було підставою для розгляду справи по суті. Суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані у матеріалах справи докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду та відповідно залишати справу без розгляду. Позивачкою не порушений обов`язковий порядок повідомлення суд про причини неявки в судове засідання (ч. 3 ст. 131 ЦПК України). Участь у судових засіданнях є правом позивача, а не обов`язком, яким вона користується на власний розсуд (п.2 статті 43 ЦПК України). Таким чином, висновок суду «заяв про розгляд справи за відсутністю позивача на адресу суду не надходило» не відповідає дійсності та є підставою для скасування ухвали.

Судом першої інстанції не проводилось з`ясування обставин справи та дослідження доказів, оцінка доказів у повному обсязі , які знаходилися у матеріалах справи №760/6358/18.

При розгляді справи 03.11.2020 року судом не враховані докази стосовно фактичних обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи та стало підставою залишення справи без розгляду. В матеріалах справи знаходяться достатні та необхідні докази стосовно причини неявки позивача на судові засідання 03.11.2020 року та 23.12.2020 року, а саме, перешкоджання позивачу роботодавцем Філією Центра шляхом відмови в оформленні наказу про надання відпустки без збереження заробітної плати. При розгляді справи 23.12.2020 року суддею Єршовою JI.C. не проведена оцінка у повному обсязі доказів, які направлялись ОСОБА_1 на адресу суду, що є порушенням засад рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості та ознакою перешкоджання реалізації прав позивачки на судовий захист. Судом першої інстанції не досліджені докази позивачки, однак ретельно досліджені заяви відповідачів від 23.12.2020 року, тобто судом не додержано принцип процесуальної рівноправності. Діючим законодавством України переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед судом, який дає цим доказам юридично значущу оцінку. Оскільки правила оцінки доказів судом першої інстанції були порушені, висновки суду не відповідають встановленим при вирішенні спору обставин, в наявності підстава для незгоди позивача з виробленої судом оцінкою доказів.

В ухвалі суду від 23.12.2020 року зазначено «заяв про розгляд справи за відсутності позивача на адресу суду не надходило» та «інші учасники справи в судове засідання не з`явилися», що не відповідає дійсності. Факти, визначені судом в ухвалі від 23.12.2020 року суперечать протоколу судового засідання від 03.1 1.2020 року (т.3 а.с. 113,114), в якому відображено «о 11:39:18 суддею Єршовою Л.С. оголошено - позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутності і просить призначити експертизу». У судовому засіданні 03.11.2020 року був присутній адвокат Павлов О.С., який згідно протоколу судового засідання від 03.1 1.2020 року (т.3 а.с.113,114), о 11:41:02 просив суд надати час для постановлення додаткових питань для експертизи та відкласти судове засідання». Не відповідають дійсності обставини, встановлені судом 23.12.2020 року, а саме «Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися», які спростовуються письмовими доказами, що знаходяться у матеріалах справи, а саме: заявою представника відповідача Комітету профспілки від 23.12.2020 року про зупинення розгляду справи (вх. №132937/20 від 23.12.2020 року, т.4 а.с.15); заявою представника Філії Павлова О.С. про зупинення розгляду справи (вх. №132947/20 від 23.12.2020 року (т.4 а.с.16); заявою представника Первинної профспілки про зупинення розгляду справи (вх. № 132943/20 від 23.12.2020 року (т.4 а.с.17), які підтверджують присутність відповідачів на судовому засіданні 23.12.2020 року. Якщо відповідачі і третя сторона не були у судовому засіданні 23.12.2020 року, то на підставі чого у своїх заявах вони стверджують про відсутність позивачки ОСОБА_1 у судовому засіданні 23.12.2020 року. Таким чином, довідка суду (т. 4 а.с. 18) стосовно відсутності сторін судового процесу на судовому засіданні сфальсифікована та суперечить фактичним обставинам справи.

Суддею не досліджені докази, направлені до суду позивачкою ОСОБА_1 стосовно причини неявки позивача у судове засідання 03.11.2020 року, що суперечить п.27 постанови Пленуму ВСУ від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції». Судом першої інстанції не розглядались клопотання позивачки і на протязі тривалого часу не розглядалась справа по суті. Клопотання ОСОБА_1 від 06.10.2020 року (вх. №105870/10 від 13.10.2020року) про застосування заходів процесуального примусу у вигляді штрафів за затягування розгляду справи стороною разом з доказами його відправлення сторонам (т. 3 а.с. 104-107; 131-134); клопотання ОСОБА_1 від 04.11.2020 року (вх. №11 16458/20 від 10.11.2020 року) щодо відповідальності сторони за перешкоджання судочинству та застосування заходів процесуального примусу (ст. 262 ЦПК України) (т. 3 а.с.115-122); заява про прискорення розгляду справи від 20.11.2020 року (вх. № 122546/20 від 26.11.2020 року) (т.3 а.с.142-146) з проханням визначити розумний строк розгляду матеріалів справи №760/6358/18. Відповідь суду не отримано позивачем до наступного часу.

У мотивувальній частині судового рішення не здійснена юридична оцінка всіх фактичних обставин справи та не враховані доводи позивачки стосовно причини відсутності у судових засіданнях 03.11.2020 року та 23.12.2020 року, що призвело до прийняття неправомірного рішення.

Відповідно до ч.ч.1, 10 ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Суд вищої інстанції може також постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення (див. рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в результаті перегляду справи № 201/2762/18-ц у постанові від 5 червня 2019 року).

Суд першої інстанції, який на протязі 2019 2020 років розглядав справу, не вжив заходів, передбачених законодавством України, для боротьби з тактикою затягування, до якої вдавалася інша сторона у справі №760/6358/18 (ч.4 ст. 44 ЦПК України). Судом не застосовано до винних осіб заходів процесуального примусу, передбаченого п.5 ст. ст. 144, 148 ЦПК України і не постановлена окрема ухвала. Відсутність окремої ухвали суду першої інстанції суттєво впливає на суть прийнятого судом рішення від 23.12.2020 року про залишення позову без розгляду тому, що Філія центру продовжує і далі порушувати закон, наслідком чого є порушення конституційного права ОСОБА_1 на судовий захист.

Судом першої інстанції також не прийнято рішення стосовно судових витрат.

ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції постановити окрему ухвалу в порядку, встановленому ст. ст.262, 385 ЦПК України та визнати неправомірною діяльність/ бездіяльність третьої особи, яка полягає у відмові ОСОБА_1 в оформленні наказів про надання відпустки без збереження заробітної плати з метою відвідування засідань суду 03.11.2020 року та 23.12.2020 року і подальшого затягування розгляду справи та усунути порушення / обмеження права позивачки на судовий захист.

Відзив представника Філії центру зазначає:

Вимоги позивачки, викладені у скарзі не визнаються повністю, оскільки вони є надуманими, безпідставними, і не ґрунтуються на нормах права. Твердження позивачки щодо систематичних дії/бездіяльності, спрямованих на затягування розгляду справи не відповідають дійсності.

Представник Філії центру сумлінно виконував свої процесуальні обов`язки, в матеріалах судової справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про затягування процесу, перешкоджання судочинству та зловживання своїми процесуальними правами, що унеможливлює здійснення судом першої інстанції своєчасного розгляду справи впродовж розумних строків. Впродовж розгляду судової справи, на протязі 2019 - 2020 років, зі сторони суду до Філії центру не виникало жодних зауважень стосовно зловживання процесуальними правами учасниками процесу. Позивачка працює в одному будинку разом з відповідачами та в разі потреби мала всі можливості для повідомлення сторонам справи про наступне судове засідання, якщо сторони не були про нього повідомлені шляхом судового виклику.

Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду від 25.05.98 р. № 15, у разі первинної неявки однієї з сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, і про яких є відомості про вручення їм повісток, без повідомлення причин неявки або з причин, визнаних судом неповажними, справа може бути розглянута у відсутності особи, яка не з`явилася, якщо є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і немає потреби заслухати особисті пояснення особи, яка не з`явилася.

З огляду на зазначене, немає підстав для застосування заходів процесуального примусу, передбаченого п.5 ст. ст. 144, 148 ЦПК України у вигляді штрафу за невиконання процесуальних обов`язків, на чому наполягає позивачка у клопотаннях від 06.10.2020 року та від 04.11.2020 року.

Твердження позивачки щодо відмови роботодавця в оформлені наказу про відпустку для участі у судовому засіданні, що трактується позивачем як порушення конституційного права на судовий захист, також не відповідають дійсності. Роботодавець не заперечував, а навпаки пропонував позивачці оформити наказ про відпустку без збереження заробітної плати, але за умов додержання вимог чинного законодавства, а саме - надати відпустку тривалістю один календарний день. Тривалість відпусток, незалежно від режимів та графіків роботи, розраховується тільки з календарних днях (згідно ст.5 Закону України «Про відпустки»). Якщо припустити, що роботодавець дійсно порушив норми закону «Про відпустку» та не надав згоди на надання відпустки для участі у судовому засіданні тривалістю 4 години, то мова може йти лише про порушення трудового законодавства, а не в якому разі про порушення конституційного права на судовий захист. Позивачка свідомо зайняла ультимативну позицію та фактично відкинула усі можливості для вирішення цього питання в рамках діючого законодавства. Це свідчить про те, що позивачка свідомо не бажала прийняти участь у судовому засіданні.

Відзив представника Комітету профспілки зазначає:

Комітет профспілки згодний з рішенням суду, так як ОСОБА_1 на протязі двох судових засідань була відсутня в залі суду без посилання на поважну причину та не цікавилась у суді питанням розгляду свого позову.

Доводи ОСОБА_1 про різне тлумачення Закону України «Про відпустки» не мають під собою підґрунтя. Вказаним Законом однозначно передбачено, що відпустка (в тому числі і відпустка без збереження заробітної плати) надається в календарних днях, а не в годинах, як це вбачається заявниці. Твердження заявниці, що інші учасники справи не з`явились 03.12 та 23.12.2020 року у судове засідання не є правдивими. Усі інші учасники, крім самої ОСОБА_1 , були присутні на судових засіданнях у вказані дати.

У зв`язку із не з`явленням без поважних причин двічі у судове засідання позивачки, учасники справи подали клопотання про залишення позову без розгляду, про що і була прийнята судом відповідна ухвала.

Позивачка лукавить, що вона не була повідомлена, що судове засідання відбудеться 23.12.2020 року. Дана інформація була оприлюднена на офіційному порталі, а також вона особисто поставила адміністрацію підрозділу, що їй потрібно оформити декілька годин відпустки без збереження заробітної плати на 23.12.2020 року для участі у судовому засіданні, на що їй було відмовлено і запропоновано надати відпустку на календарний день, як передбачено законодавством про відпустки, на що заявниця категорично відмовилась.

Неправильно, зі сторони ОСОБА_1 , трактується норма ст. 43 ЦПК України, так як ч.2 п. 3 передбачено, що учасники справи зобов`язані з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їхня явка визнана судом обов`язковою, а в даному випадку позивач зобов`язана була з`явитись у судове засідання та надати пояснення по даній справі. ОСОБА_1 безпідставно звинувачує роботодавця в ненаданні їй відпустки без збереження заробітної плати, так як надання даної відпустки в годинах суперечить ст.26 Закону України «Про відпустки». Відпустка може надаватись в календарних днях, про що працівник з вищою освітою і знанням діючого законодавства України не може не усвідомлювати. Адміністрація інформаційно-обчислювального центру не заперечувала в наданні відпусти без збереження заробітної плати на вказані ОСОБА_1 дати судових засідань, але позивачка категорично відмовилась від використання наданої відпустки, вимагаючи надання їй кількох годин на день без збереження заробітної плати, що не могло бути виконано, так як це порушувало б норми діючого законодавства України.

Твердження ОСОБА_1 про затягування судового розгляду зі сторони учасників судового процес не мають під собою ніяких підстав, так як учасники процесу (крім самої ОСОБА_1 ) практично завжди були присутні на судових засіданнях.

Профспілка і первинна профспілка не скористались правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду в ухвалі зазначив, що станом на теперішній час справа по суті не слухалась, засідання по справі призначались на 03.11.2020 року та 23.12.2020 року, проте позивач не прибув у судові засідання, не поцікавився у суді розглядом свого позову, в тому числі в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://pm.od.court.gov.ua/sud1522/. Заяв про розгляд справи за відсутністю позивача на адресу суду не надходило (а.с. 19.20 т.4).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ст. 211 ч.ч.1-3 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається наступне.

У провадженні суду першої інстанції з березня 2020 року знаходилась справа за позовом ОСОБА_1 до Профспілки, Комітету профспілки, Первинної профспілки, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Філія центру про захист честі, гідності та ділової репутації і відшкодування моральної шкоди.

Згідно довідки суду від 29.09.2020 року, розгляд справи призначався на 03.11.2020 року (а.с.97 т.3). Про розгляд справи на 03.11.2020 року ОСОБА_1 ознайомлена у довідковому листі (а.с.98 т.3).

30.10.2020 року в суді першої інстанції зареєстрована заява ОСОБА_1 , яка шляхом електронної форми звернення громадян повідомила суд про перешкоди для прибуття у судове засідання на 03.11.2020 року і просила здійснити розгляд справи 03.11.2020 року за її відсутності (а.с. 109 т.3).

03.11.2020 року розгляд справи відкладено на 23.12.2020 року (а.с.113,114 т.3).

В матеріалах справи відсутні відомості про належне сповіщення ОСОБА_1 у судове засіданні на 23.12.2020 року (а.с.141,148-150 т.3).

Разом з тим, 23.12.2020 року, в суді першої інстанції зареєстрована заява ОСОБА_1 , яка шляхом електронної форми звернення громадян повідомила суд про перешкоди для прибуття у судове засідання на 23.12.2020 року і просила здійснити розгляд справи 23.12.2020 року за її відсутності (а.с.13,14 т.4).

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (ст. ст. 223 ч.ч.1,5, 257 ч.1 п.3 ЦПК України).

Зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні відомості про належне сповіщення позивачки ОСОБА_1 у судове засідання на 23.12.2020 року і наявні заяви позивачки про розгляд справи за її відсутності, зокрема заява ОСОБА_1 про розгляд справи 23.12.2020 року за її відсутності (а.с.14 т.4), суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про залишення позовної заяви без розгляду, з підстав п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України.

Доводи позивачки у скарзі, що суд належним чином не сповістив її про розгляд справи на 23.12.2020 року, вона подавала до суду 30.10.2020 року і 23.12.2020 року заяви про розгляд справи за її відсутності, прийняті до уваги і є підставою для скасування ухвали суду.

Доводи позивачки щодо зловживання відповідачами і третьою особою в суді першої інстанції процесуальними правами, затягування ними розгляду справи, до уваги не приймаються, оскільки зазначені обставини підлягають встановленню судом першої інстанції, який з цього приводу може прийняти судове рішення, відповідно до вимог ст. 44 ЦПК України.

Доводи представників Філії центру і Комітету профспілки у відзивах на скаргу, що суд правильно залишив позовну заяву без розгляду, оскільки позивачка двічі не з`явилась у судове засідання, не заслуговують на увагу через те, що суд належним чином не повідомив позивачку про розгляд справи 23.12.2020 року, крім того, в матеріалах справи наявні заяви позивачки про розгляд справи за її відсутності.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (ст. 379 ч.1 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про залишення позовної заяви без розгляду, висновки суду не відповідають обставинам справи, суд порушив і неправильно застосував норми процесуального права ст. ст. 223, 257 ЦПК України, що призвело до постановлення помилкової ухвали, ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

СУДОВІ ВИТРАТИ

З огляду на те, що предметом розгляду є ухвала суду про залишення позовної заяви без розгляду, яка підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, судові витрати підлягають відшкодуванню за результатами розгляду справи по суті.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.6, 379 ч.1, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2020 року про залишення позовної заяви без розгляду скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови суду.

Повний текст постанови суду складено 17.06.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Г.Я. Колесніков

Є.С. Сєвєрова