Дата документу 29.01.2021
Справа № 501/2349/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2021 року місто Чорноморськ Одеської області.

Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Смирнова В.В.,

за участі секретаря судового засідання - Кочкіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморськ цивільну справу № 501/2349/19

за позовом ОСОБА_1 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1

до

відповідача: ОСОБА_2 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_2

предмет та підстави позову: про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, про визнання майна спільною власністю, про визнання права власності на 1/2 частину спільного майна,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

ВСТАНОВИВ:

І. виклад позиції позивача та відповідача.

26.12.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою (згодом уточнив а.с. 146-148) до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, про визнання майна спільною власністю, про визнання права власності на 1/2 частину спільного майна.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з лютого 1987 по липень 1996 року перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 05.07.1996 року шлюб було розірвано, але сторони продовжували проживати як сім`я, та родичи, друзі, оточення не здогадувались про, те що сторони розірвали шлюб. До листопада 2018 року сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. На час сумісного проживання було придбано майно - квартира АДРЕСА_3 (на ім`я відповідачки від 26.05.2014 року) та автомобіль «Хонда - цивік» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (на ім`я відповідачки від 10.08.2010 року), через те, що відповідач перешкоджає в користуванні зазначеного майна позивачу, він змушений звернутись до суду, та просить суд:

Встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з липня 1996 року до листопада 2018 року;

Визнати спільним, в рівних частках по Ѕ частині за кожним, майно майном придбане під час спільного проживання без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з липня 1996 року:

- квартиру АДРЕСА_3

-автомобіль «Хонда - цивік» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Визнати право власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 , шляхом припинення права власності на цю частину квартири ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

Визнати право власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частину Автомобіль «Хонда - цивік», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом припинення права власності на цю частину автомобіля ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач ОСОБА_2 та її представник сповіщались належним чином, надали відзив на позов, просили відмовити в задоволенні позовних вимог, в судовому засіданні представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову (а.с. 75-77).

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, просила суд задовольнити позов (а.с. 105-111).

Відповідач та представник відповідача надали відзив по справі, в судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти позову, просила відмовити в повному обсязі, в судове засідання 22.01.2021 року не з`явилися, були сповіщені належним чином, про причини неявки не сповістили (а.с. 75-77, 105-111).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 надав відомості, що знав що сторони по справі мешкали разом до 2014 року, про те, що вони розірвали шлюб не відомо.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 вказала, що сторони по справі є її батьками, жили погано, постійно сварилися. Відсутність батька мати пояснювала зайнятістю його на роботі. Батько часто був випившим. Знає, що до 2010 року батьки жили разом, після заміжжя не проживала з батьками та не знає як вони жили. Щодо квартири та автомобілю, не знає та пояснити нічого не може.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 вказала, що позивач є її рідним братом, та вона знає що сторони проживали разом, зустрічались на свята разом. Щодо нерухомості, невідомо хто є власниками та хто його купував. Зазначила, що відповідач не працювала практично, деякий час лише працювала в магазині. Після офіційного розірвання шлюбу сторони проживали разом.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 вказала, що позивач є її рідним сином, що знає, сторони проживали разом, спочатку в гуртожитку, потім значний час з батьками відповідачки, про те що сторони розірвали шлюб невідомо. Відповідачка не працювала, дивилась за двома дітьми, враження складали як сім`я. Приблизно рік-два як позивач проживає з нею.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справ.

Ухвалою суду від 31.07.2019 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання (а.с. 36).

Ухвалою суду від 02.04.2020 року через карантинні заходи призначено слухання в спрощеному порядку (а.с. 88).

Протокольно в судовому засіданні від 02.07.2020 року оголошено перерву для виклику свідків (а.с. 94-95).

Протокольно в судовому засіданні від 09.12.2020 року допитано свідків та оголошено перерву (а.с. 105-111).

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст правовідносин.

Згідно відомостей з лютого 1987 по липень 1996 року перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 05.07.1996 року шлюб було розірвано (а.с. 10).

Відповідно свідоцтва про розірвання шлюбу, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 розірвали шлюб, серія НОМЕР_2 від 10.04.2002 року (а.с. 11).

Згідно довідки №244/18Д від 28.11.2018 року зазначено, що ОСОБА_1 перебуває на державній службі з 01.08.1986 року по 22.07.1988 року та з 12.08.1993 року по час надання довідки, в Одеській митниці ДФС працює з 08.12.2014 року, з 28.02.2017 року працює на посаді державного інспектора відділу митного оформлення (а.с. 19).

Відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - HONDA CIVIC, 1995 року випуску, реєстрація від 10.08.2012 року, д.н. НОМЕР_1 , власник ОСОБА_2 (а.с. 20).

Згідно інформації з .державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_2 , є власником квартири АДРЕСА_3 (а.с. 28-29).

V. Оцінка Суду.

Частиною першою ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За положеннями ч.ч.1-5 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом та несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

За вимогами п.5 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Разом із тим згідно зі ст.74 СК якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Для визнання осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК , суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Допитані в судовому засіданні свідки кожен окремо в своїх поясненнях суду пояснили, що знайомі зі сторонами на протязі тривалого часу, сторони проживали разом, вели спільне господарство, побут, виховували двох дітей, мали спільний сімейний бюджет, купували речі, тощо.

До відносин, які виникли до 1 січня 2004 року, застосовуються положення Кодексу про шлюб та сім`ю, яким не передбачено можливості визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу, як підстави для визнання набутого майна спільною сумісною власністю.

Згідно роз`яснень, які містяться в пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», - розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону «Про власність», ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім`ї не передбачено інше.

У період з 01 квітня 1995 року по 01 січня 2004 року Кодекс про шлюб та сім`ю України не містив положень про порядок врегулювання відносин між особами, які проживали, як чоловік та жінка однією сім`єю без реєстрації шлюбу, і до набрання законної сили Сімейного кодексу України законодавством не передбачалось встановлення такого факту.

Верховний Суд в Постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17 роз`яснив, що для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Таким чином, з наведеного положення випливає головна ознака подружніх відносин: наявність факту спільного проживання, ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України № 6-148 цс12 від 12 грудня 2012 року, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч.4 ст. 263 ЦПК України)

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» - майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Майно, набуте до 1 січня 2004 року під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їх спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі № 6-135сц13.

Відповідно до ч. 2, 4, 5 ст. 71 СК України,- неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до статті 74 СК України,- якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що стаття 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Відповідно до ч. 3 ст. 12та ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України,- кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Верховний Суд України, ухвалючи Постанову від 14.02.2018 у справі № 129/2115/15-ц, зазначив, що при застосуванні статті 74 СК України, слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні в справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

З цих підстав, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 258, 259, 263, 265, 352 Цивільного процесуального кодексу України, Суд,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, про визнання майна спільною власністю, про визнання права власності на 1/2 частину спільного майна - задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 01 січня 2004 року до листопада 2018 року;

Визнати квартиру АДРЕСА_3 та автомобіль «Хонда - цивік» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 спільним майном придбане під час спільного проживання без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати право власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 , шляхом припинення права власності на цю частину квартири ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

Визнати право власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частину Автомобіль «Хонда - цивік», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом припинення права власності на цю частину автомобіля ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2

Повний текст рішення складено та підписано 29 січня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса - АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса - АДРЕСА_2 .

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області В.В. Смирнов.