про забезпечення позову
05 лютого 2021 року м.Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області
в складі головуючого судді Бучко Т.М.
секретар судового засідання Дем`янчук Н.В.
з участю представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2
представника відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання недійсними договорів дарування частки квартири,
ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , в якому просить визнати недійсним договір дарування 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , укладений 15 травня 2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Олинець А.М., та визнати частково недійсним договір дарування 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 , укладений 17 березня 2020 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Наумець Л.К.
4 січня 2021 року позивач звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, поданою представником позивача, в якій просить забезпечити поданий нею позов про визнання недійсним договорів дарування частки квартири шляхом накладення арешту на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , належну ОСОБА_7 .
В обгрунтування необхідності забезпечення позову покликається на те, що ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що на підставі рішення суду від 3 лютого 2017 року з неї може бути стягнуто грошові кошти на її користь за рахунок належної їй на праві часткової власності квартири, 15 травня 2017 року уклала зі своєю донькою ОСОБА_6 фіктивний договір дарування 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 . Нею було подано позовну заяву до Рівненського міського суду про визнання недійсним договору дарування 1/3 частки квартири із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на дану частку. Ухвалою Рівненського міського суду від 16 березня 2020 року у задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено, що призвело до безперешкодного відчуження 17 березня 2020 року належної ОСОБА_6 1/3 частки квартири для ОСОБА_7 . Незабезпечення позову судом призвело до необхідності її звернення з черговим позовом до кінцевого власника частки квартири. Дії відповідачів свідчать про те, що вони спрямовані на приховання майна від звернення на нього стягнення в її інтересах. Визнання недійсними договорів дарування квартири в 1/3 частині надасть можливість звернути на неї стягнення в порядку виконання рішення суду про стягнення на її користь грошових коштів. Вважає, що відповідачі в чергове вчинять дії з відчуження квартири, адже саме так і відбулося до подачі попереднього позову.
Відповідно до ч.4 ст.153 ЦПК України суд призначив розгляд заяви про забезпечення позову у судовому засіданні з викликом сторін.
В судовому засіданні представник позивача заяву підтримав повністю з викладених у ній підстав. Додатково пояснив, що у випадку задоволення судом позову на підставі рішення суду буде скасовано реєстрацію права власності за ОСОБА_7 та ОСОБА_6 і відновлено право власності на 1/3 частку квартири за ОСОБА_5 , що дасть можливість звернути стягнення на це майно та отримати кошти, присуджені судом. Відчуження ОСОБА_5 частки квартири близьким родичам свідчить про приховування майна з метою уникнення виконання рішення суду.
Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_2 просить відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки позивач, пред`являючи вимоги про визнання недійсними договорів дарування, не застосовує жодних наслідків визнання договорів недійсними, тому ОСОБА_4 не буде мати можливості та процесуального права виконати рішення суду в цій справі за рахунок підданого забезпеченню майна. Обраний захід забезпечення позову не захистить права та інтереси позивача так, як вона того бажає. Задоволення заяви про забезпечення позову порушить права та інтереси ОСОБА_7 , який в силу свого малолітнього віку не міг керуватися поняттями «умислу» на укладення фіктивного правочину. При укладенні договору дарування в інтересах ОСОБА_7 дія законний представник. Перший договір дарування був вчинений ще за декілька років до відкриття виконавчого провадження і до набрання законної сили рішенням, на підставі якого видано виконавчий лист Трухіній С.І. Ні ОСОБА_6 , ні ОСОБА_7 не є сторонами судової справи, за наслідками якої відкрито виконавче провадження, і їх дії в жодному разі не спрямовані на приховування майна від звернення на нього стягнення. Всі доводи позову ґрунтуються на припущеннях. Позивач не вказує вартість майна, на яке просить накласти арешт, що позбавляє можливості визначити співмірність застосування обраного заявником виду забезпечення позову. Крім того, виконавчою службою в ході виконання рішення суду про стягнення на користь позивача коштів вживаються дії щодо реалізації іншої квартири боржника, на яку звернуто стягнення. Вартість квартири перевищує розмір заборгованості боржника перед позивачем, а тому у випадку її реалізації остання зможе отримати присуджені кошти.
Представник відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - ОСОБА_3 заперечує проти задоволення заяви про забезпечення позову як безпідставної та необґрунтованої. Накладення арешту на 1/3 частку квартири, вартість якої перевищує розмір заборгованості, є зловживанням позивачем своїми процесуальними правами. Виконавчий лист до примусового виконання позивач подала лише в 2019 році, хоча рішення суду про стягнення на її користь коштів ухвалене в 2017 році. Позовна заява та заява про забезпечення позову ґрунтуються лише на припущеннях позивача та не підтверджені жодними доказами.
Суд, заслухавши доводи сторін, перевіривши матеріали справи, дійшов таких висновків.
Згідно з ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України).
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Позивач вважає, що ОСОБА_5 , яка відчужила майно на підставі безвідплатного договору на користь своєї доньки після ухвалення рішення судом про стягнення грошових коштів, діяла очевидно недобросовісно та зловживаючи правами стосовно неї, оскільки уклала договір дарування, який порушує її майнові інтереси та спрямований на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Сукупність вказаних обставин свідчить про укладення відповідачами фраудаторних правочинів, тобто правочинів, що вчинені боржником на шкоду кредиторам.
Наявність фактичних обставин підтверджується доданими до позовної заяви доказами.
При цьому, під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Відтак, доводи представників відповідачів про необґрунтованість позовної заяви суд до уваги не приймає.
Також не заслуговують на увагу покликання представників відповідачів на неподання позивачем доказів вартості майна, а саме 1/3 частки квартири, з метою перевірки її на відповідність розміру заборгованості боржника перед стягувачем, а отже, співмірності з заявленими позивачем вимогами.
Суд зауважує, що співмірність не означає простого порівняння арифметичних сум. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Наслідком такої дії як арешт є накладення заборони на право розпоряджатися майном. Це тимчасовий захід, який триває до визначення подальшої долі відповідного майна. Відтак, накладення арешту, як спосіб забезпечення, не порушує права власності нинішнього власника спірного майна.
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Враховуючи, що після пред`явлення позивачем в суд позову до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання недійсним договору дарування 1/3 частки квартири остання подарувала 2/3 частки спірної квартири ОСОБА_7 , суд вважає слушними доводи представника позивача про існування у випадку невжиття заходів забезпечення позову ризику можливого чергового відчуження 1/3 частки квартири на користь інших осіб до остаточного вирішення спору по суті. Вказана обставина, на думку суду, може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, оскільки позивач буде змушена знову звертатися до суду з позовом про визнання недійсним наступного правочину.
Суд не приймає до уваги доводи представників відповідачів на наявність у боржника ОСОБА_5 іншого нерухомого майна, на яке звернуто стягнення, оскільки судове рішення, яким стягнуто кошти на користь позивача, на момент розгляду заяви не виконане, реалізація іншого майна не відбулася і ця обставина не заперечується представниками відповідачів.
Щодо покликання представників відповідачів на відсутність у позивача можливості виконати рішення суду у цій справі, то відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, державний реєстратор проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
У випадку задоволення судом позову ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів дарування, тобто документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, буде відновлено право власності на 1/3 частку спірної квартири за ОСОБА_5 , що дозволить позивачу як стягувачу отримати виконання рішення суду шляхом звернення стягнення на майно боржника.
Суд звертає увагу, що вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки носить тимчасовий характер і зберігає свою дію до вирішення судом спору по суті.
Підстав для застосування зустрічного забезпечення суд не вбачає.
За таких обставин суд вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист порушених прав або інтересів позивача, а тому заяву про забезпечення позову необхідно задовольнити.
На підставі наведеного та керуючись ст.149, 150, 153, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд
Заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову - задовольнити.
Накласти арешт на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , належну ОСОБА_7 .
Ухвалу на виконання направити Управлінню забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд Рівненської області. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя