ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

за участю секретаря Мазур Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна, правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінгруп Фактор до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними зобов`язаннями

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2015 року ,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що 08 жовтня 2007 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі ПАТ «ОТП Банк»), та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 56000 дол. США зі встановленою плаваючою процентною ставкою 10,99 % + FIDR за користування кредитом на строк до 08 жовтня 2014 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю, укладеного 12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором, укладеним 08 жовтня 2007 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 .

Оскільки кредитні зобов`язання за кредитним договором позичальником не виконуються, на вимогу банку позичальник не реагував, станом на 03 листопада 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 215108,67 дол. США, що є еквівалентом 2 785 657,28 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 44666,61 дол. США, що є еквівалентом 578 432,59 грн, заборгованість за відсотками 1 593,32 дол. США, що є еквівалентом 20 633,49 грн, заборгованість за штрафними санкціями 168848,74 дол. США, що є еквівалентом 2186591,18 грн.

Ураховуючи викладене, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі у розмірі 215108,67 дол. США, що є еквівалентом 2785657,28 грн. (том 1 а.с.2-4).

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2015 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 14 вересня 2015 року, позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за тілом кредиту 578432,59 грн, заборгованість за відсотками 20633,49 грн, заборгованість за штрафними санкціями 2186591,18 грн, а разом заборгованість за кредитним договором від 08 жовтня 2007 року у розмірі 2785657,28 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654 грн.(том 1 а.с.80,82).

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2015 року у справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення (том 1 а.с.118).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення скасувати та застосувати до позовних вимог строк позовної давності і закрити провадження (том 1 а.с.121-122).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2015 року залишено без змін (том 1 а.с. 209-211).

Постановою Верховного Суду від 13 листопада 2019 року ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (том 2 а.с.38-43).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року залучено ТОВ ФК Фінгруп Фактор в якості правонаступника позивача ТОВ ОТП Факторинг Україна (том 2 а.с.99-100).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, з урахуванням Постанови Верховного Суду від 13 листопада 2019 року, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Матеріалами справи встановлено, що 08 жовтня 2007 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 56000 дол. США зі встановленою плаваючою процентною ставкою 10,99 % + FIDR за користування кредитом на строк до 08 жовтня 2014 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю, укладеного 12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ПАТ «ОТП Банк» відступив, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором, укладеним 08 жовтня 2007 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 .

Згідно з розрахунком банку станом на 03 листопада 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 215108,67 дол. США, що є еквівалентом 2785657,28 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 44666,61 дол. США, що є еквівалентом 578432,59 грн, заборгованість за відсотками 1593,32 дол. США, що є еквівалентом 20633,49 грн, заборгованість за штрафними санкціями 168848,74 дол. США, що є еквівалентом 2186591,18 грн.

Звертаючись до суду із заявою про перегляд заочного рішення, ОСОБА_1 посилався на те, що суд розглянув справу за його відсутності, повідомлення про виклики в судові засідання він не отримував, зазначав про сплив позовної давності до заявлених банком вимог (том 1 а. с. 90).

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що свої зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 03 листопада 2014 року не виконав, що є підставою для стягнення з нього заборгованості за кредитним договором відповідно до наданого банком розрахунку, який відповідає вимогам закону та умовам договору.

Проте погодитися з таким висновком суду, колегія суддів не може.

Згідно з ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду 1 інстанції не відповідає.

Так, звертаючись до суду із заявою про перегляд заочного рішення, ОСОБА_1 посилався на те, що суд розглянув справу за його відсутності, повідомлення про виклики в судові засідання він не отримував, зазначав про сплив позовної давності до заявлених банком вимог (том 1 а. с. 90).

У постанові від 17 квітня 2018 року (провадження № 14-59цс18) Велика Палата Верховного Суду з метою ефективного гарантування права на справедливий суд відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постановах від 30 вересня 2015 року (провадження № 6-780цс15) та від 11 жовтня 2017 року (провадження № 6-1374цс17), зазначивши, що той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції залишено без уваги зазначену заяву. В апеляційній скарзі апелянт наполягав на застосуванні строку позовної давності до спірних правовідносин.

У рішенні Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Зі справи вбачається, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим ПАТ «ОТП Банк» у березні 2009 року звернувся до нього з досудовою вимогою про дострокове виконання боргових зобов`язань у повному розмірі, а саме: 46666,62 дол. США заборгованість за кредитом, 615,11 дол. США заборгованість за відсотками, пеня у розмірі 3 599,64 грн, штраф у розмірі 75 грн ( том 1 а. с. 168).

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) тривалістю в один рік (пункт 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Зазначене відповідає висновкам щодо застосування Великою Палатою Верховного Суду відповідних норм права, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Крім того, ст. 57 ЦПК України 2004 року (в редакції чинній на час розгляду справи в суді 1 та апеляційної інстанції) передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно зі ст. 58 ЦПК України 2004 року належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За правилами ст. 10, 60 ЦПК України 2004 року обов`язок доведення обставин, на які посилаються сторони, покладається на кожну із сторін.

Проте наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості за кредитним договором (а.с. 12) не містить даних по щомісячним платежам, сплата яких передбачена пунктом 4 кредитного договору від 08 жовтня 2007 року, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Судом апеляційної інстанції неодноразово витребувалося від сторони позивача розрахунок заборгованості за кредитним договором № CL-301/622/2007 від 08.10.2007 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_1 , що відображає дані по щомісячним платежам, сплата яких передбачена пунктом 4 кредитного договору від 08 жовтня 2007 року (том 2 а.с. 66-67,101-102). Проте вимоги ухвал залишені без задоволення.

Судом апеляційної інстанції, встановлено, що позивачем у справі 24 березня 2009 року направлено відповідачу досудову вимогу про погашення заборгованості за спірним кредитним договором, у вигляді сум тіла кредиту, відсотків, пені та штрафів, встановивши 30 днів для погашення зазначеної заборгованості з дати отримання цієї вимоги, тобто позивачем було змінено строк виконання зобовязання, а з даним позовом він звернувся лише у листопаді 2014 року, тобто з пропуском строку, про застосування якого було заявлено відповідачем.

При цьому, матеріали справи не містять доказів переривання строків позовної давності після 24 квітня 2009 року, передбачених ст. 264 ЦПК України, зокрема: будь-яких сплат будь-якої заборгованості відповідачем на користь кредитора за вищезазначеним кредитним договором чи звернення кредитора до суду із позовами до відповідача про стягнення будь-якої заборгованості тощо.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості, ухвалено з порушенням вимог ЦПК України.

За таких обставин, вимоги позивача в частині стягнення заборгованості нарахованої станом на 24 березня 2009 року, за кредитним договором, а саме: 46666,62 дол. США тіло кредиту, 615,11 дол. США заборгованість за відсотками, пеня у розмірі 3 599,64 грн, штраф у розмірі 75 грн. слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності, про який заявлено стороною відповідача.

В частині позовних вимог про стягнення відсотків нарахованих після 24.03.2009 року та штрафних санкцій слід відмовити у зв`язку з недоведеністю, оскільки змінивши строк виконання зобов`язання, направивши 24 березня 2009 року відповідачу досудову вимогу про дострокове погашення заборгованості за спірним кредитним договором, у позивача припинилося права нарахування процентів та штрафних санкцій, передбачених договором, розрахунок яких матеріали справи не містять і який позивачем не надано навіть після направлення його ухвали суду про витребування доказів.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2015 року слід скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна», правонаступником якого є ТОВ Фінансова компанія Фінгруп Фактор до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними зобов`язаннями слід відмовити.

Вимоги відповідача про закриття провадження не підлягають задоволенню, оскільки відсутні підстави передбачені ст.255 ЦПК України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача слід стягнути судовий збір, сплачений відповідачем за подачу заяви про перегляд заочного рішення (том 1 а.с.84), апеляційної скарги (том 1 а.с.120) та касаційної скарги (том 2 а.с.3) у розмірі 1022 грн. (292 грн. +322 грн. + 408 грн.)

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2015 року скасувати.

В задоволені позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна, правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінгруп Фактор до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними зобов`язаннями - відмовити в повному обсязі.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна, правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінгруп Фактор на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1022 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: