Справа № 744/333/21
Провадження № 2/744/153/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2021 року в місті Семенівка Чернігівської області Семенівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Гнипа О. І.,

при секретарі Шаповал Ю. В.,

розглянувши цивільну справу № 744/333/21 за позовом

позивача: ОСОБА_1

до

відповідача: ОСОБА_2

про

вимоги позивача: відшкодування моральної шкоди,

за участі

третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 ,

у відкритому судовому засіданні, проведеному за участі представника позивача ОСОБА_4 , відповідача ОСОБА_2 , та за відсутності позивача ОСОБА_1 й третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , пред`явив позов до відповідача, ОСОБА_2 , у відповідності до якого позивач просить стягнути з ОСОБА_2 «в рахунок компенсації завданої малолітньому ОСОБА_3 моральної шкоди, грошові кошти у сумі 8000 (вісім тисяч) гривень». Вобґрунтування таких позовних вимог у позові ОСОБА_1 зазначено про те, що 06 вересня 2020 року о 18 годині 30 хвилин відповідач, ОСОБА_2 , в центральному парку міста Семенівка Чернігівської області поблизу вулиць Паркова та Червона Площа зазначеного населеного пункту вигулювала собаку породи «Вівчарка» на кличку «Лада» без намордника, внаслідок чого собака поблизу дитячого майданчика вкусила за ногу малолітнього сина позивача, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який отримав тілесні ушкодження у вигляді рваних укушених ран лівого стегна та лікувався до 18 вересня 2020 року. Крім того, внаслідок нападу собаки та отриманих травм малолітній син отримав стрес, зазнав сильних душевних страждань, що потребувало консультацій та лікування невролога. Відповідач за допущені порушення була піддана адміністративному стягненню за постановою Семенівського районного суду Чернігівської області від 24 листопада 2020 року (справа №744/1066/20) за ч. 2 ст. 154 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Таким чином, у відповідності із ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням, котре набрало законної сили, а саме вина відповідача, факт вигулювання собаки без намордника, факт нападу собаки на сина позивача, факт отримання тілесних ушкоджень малолітнім ОСОБА_3 і, відповідно, причинний зв`язок між нападом собаки та отриманими малолітнім сином тілесними ушкодженнями, на думку позивача, не підлягає окремому доказуванню, тим більше, що ОСОБА_2 свою вину визнала повністю. Статтею 23, частиною 1 статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішенням, дією чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Зважаючи на роз`яснення, викладені у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Оцінюючи обставини, викладені в заяві, позивач вважає, що вимоги про стягнення моральної шкоди як компенсації заподіяних його синові душевних страждань, є обґрунтованими, оскільки ОСОБА_3 є малолітнім, дитиною, яка тільки-но формується як фізично так і психологічно, і, відчувши на собі напад собаки бійцівської породи, безумовно отримав сильний стрес, злякався, втратив спокій і все через протиправну поведінку власниці цієї собаки. Крім того, син позивача зазнав сильного раптового фізичного болю через укус собаки, від чого страждав, не міг вільно пересуватись, боявся вийти на вулицю та погуляти з однолітками на тому ж дитячому майданчику, де на нього напала собака, з тих пір взагалі боїться собак, що робить неможливим прийти в гості в ту родину, яка тримає собаку. Позивач вважає, що вимога про стягнення з відповідача в рахунок компенсації завданої малолітньому ОСОБА_3 моральної шкоди грошової суми в розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень є розумною та справедливою.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання у цивільній справі спрощеного позовного провадження за вказаним позовом 29.04.2021 не прибув, направив в суд свого повноважного представника, адвоката Колова Володимира Васильовича. У подальшому, будучи повідомленим належним чином про час і місце судового засідання, у судові засідання не прибув, подав до суду письмові заяви, де зазначав, зокрема, відомості про те, що він від позову не відмовляється, бажає брати участь у судовому розгляді, але інформує, що, на думку позивача, він приймати участь у судовому розгляді його позову як особисто так і через свого представника на цей час не може, оскільки справа знаходиться на розгляді у суді ОСОБА_5 який, як зазначає позивач, на його думку, продемонстрував раніше (позивач у судові засідання не з`являвся), що взагалі без будь-які зрозумілих, об`єктивних підстав може вдатись до «провокацій» на кшталт просто заради жарту або з інших тільки, на переконання позивача, цьому судді зрозумілих підстав, натиснути «тривожну кнопку», щоб приїхали на виклик поліцейські та затримали позивача або його представника.

У судовому засіданні 29.04.2021 представник позивача, адвокат Козлов Володимир Васильович позов підтримав повністю, просив задовольнити й у вступному слові пояснив, що, на його переконання, існують всі правові підстави для задоволення позову. Чому саме у прохальній частині позову не зазначено на користь кого слід стягнути заявлену суму надати суду вичерпну відповідь не зміг, як і не висловив чіткої думки на підтримання тверджень позову щодо преюдиційного значення для цивільної справи постанови у справі про адміністративне правопорушення. Наполягав, що за позовом склад учасників визначений правильно, адже у разі завдання шкоди дитині, на переконання представника позивача, кошти стягуються саме на користь батьків, не зважаючи на те, що дитина має правоздатність, обіцяв суду із цього приводу послатися на судову практику Верховного Суду, але згодом цього так і не зробив. У подальшому в судові засідання не з`явився, подавши до суду заяви, які за змістом є подібними до наведених вище заяв позивача.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнала повністю та пояснила, що малолітній ОСОБА_3 певним несподіваним виїздом на велосипеді з шамотінням її собаку спровокував на атаку. Вона неодноразово просила пробачення у хлопчика і у матері. Перед потерпілими вибачався і її чоловік, пропонував оплатити чеки щодо лікування, але позивач вимагав тільки грошей у сумі 5000 гривень, яких у неї немає. Потім позивач з нею зустрічатися із приводу компенсації шкоди не забажав. Її собака на цей час вже померла.

Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, малолітній ОСОБА_3 , у судові засідання не прибув, був повідомлений належним чином про час і місце судових засідань.

Суд, вислухавши учасників справи, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за потрібне на підставі наявних у справі даних та доказів у задоволенні позову відмовити за наступних встановлених судом обставин.

Позивач та представник позивача на спростування слів відповідача із приводу не визнання позову не надали суду достатніх даних та доказів, котрі б підтверджували заявлені позовні вимоги.

Так, як позивач, так і третя особа, малолітній ОСОБА_3 , у судові засідання не з`явилися без поважних на те причин, хоча викликалися у судові засідання, в тому числі й для надання пояснень, належним чином на 27.05.2021 та 15.06.2021 (рекомендовані повідомлення про вручення судових повісток поштою на а.с. 35, 49), чим не засвідчили у судовому засіданні обставини завдання шкоди, викладені у позові.

Воднораз, суд вважає, що за неявки позивача і третьої особи ОСОБА_3 у судове засідання також й саму належну міру відшкодування шкоди через наведене вище пояснення відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні щодо провокування дитиною собаки, встановити не убачається можливим, адже присутня у справі копія постанови суду щодо накладення адміністративного стягнення на відповідача ОСОБА_2 у цьому ключі насправді не може мати преюдиційне значення для даної цивільної справи, позаяк відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, тільки обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили. Ця норма цивільного процесуального закону, на відміну від викладених позивачем у позові вказаних вище доводів, із приводу преюдиційного значення (від лат. praejudicialis те, що стосується попереднього судового рішення) постанови суду по справі про адміністративне правопорушення анічого не говорить.

Крім цього, з урахуванням не зазначення у позові позивачем малолітнього ОСОБА_3 (згідно норм ч. ч. 1, 2 ст. 25 Цивільного кодексу України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи; цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження), інтереси якого в суді за цивільним позовом лише в силу не набуття цивільної процесуальної дієздатності через не досягнення ним повноліття можуть представляти його батьки (ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 59 Цивільного процесуального кодексу України), а також внаслідок відсутності своєчасно поданої письмової заяви сторони позивача щодо зміни предмета позову (ч. 3 ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України) у частині зміни прохальної частини позову із визначенням конкретного стягувача грошової компенсації, а також наведення ОСОБА_1 у позові тільки таких підстав позову, які зовсім не стосуються завдання моральної шкоди безпосередньо позивачеві ОСОБА_1 , стягнення за даним судовим рішенням не може бути призначене на користь останнього.

Отже, для вирішення питання про стягнення коштів у контексті викладеного позивачем у позові, стороні позивача слід звернутися до суду перш за все з належно оформленим позовом, в якому не двозначно мають бути зазначені відомості про позивача, дані про спрямування й обґрунтування позовних вимог.

Воднораз суд, поряд з іншим, констатує, що у заявленому форматі суд задовольнити апостеріорі позов не може, бо відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Наостанок слід також зауважити, що позивач у позові послався на те, що відповідач мала собаку бійцівської породи, що потребує окремого доведення, але для цього стороною позивача нічого не зроблено.

Отже, за таких обставин, у задоволенні наявного позову має бути відмовлено повністю з усіх позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , відмовити повністю з усіх заявлених вимог.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду. До визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), можливості вчинення передбачених Цивільним процесуальним кодексом України дій з використанням підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до суду апеляційної інстанції через Семенівський районний суд Чернігівської області.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Третя особа: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Дата складення повного рішення 18.06.2021.

Суддя: О. І. Гнип