ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 лютого 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 735/1227/20

Головуючий у першій інстанції Грушко О. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/53/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого судді Губар В.С.,

суддів Онищенко О.І., Харечко Л.К.

Позивач Чернігівський обласний центр зайнятості

Відповідач ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомленням учасників справи) цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2020 року у справі за позовом Чернігівського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого забезпечення,

місце ухвалення судового рішення смт Короп Чернігівської області

дата складання повного тексту судового рішення 29 жовтня 2020 року

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року Чернігівський обласний центр зайнятості звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 21531,01 грн. виплаченого забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог посилається, що 18.11.2019 року ОСОБА_1 надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю.

Позивач вказує, що за період з 20.11.2019 року по 25.08.2020 року ОСОБА_1 виплачена допомога по безробіттю в сумі 21531,01 грн.

Проте, як зазначає позивач, згідно повідомлення Управління соціального захисту населення Коропської районної державної адміністрації Чернігівської області, ОСОБА_1 в період з 01.01.2019 року по 31.08.2020 року одночасно отримувала «Щомісячну грошову допомогу особі, яка проживає з особою з інвалідність І та ІІ групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею».

Тому вважає, що ОСОБА_1 належала до категорії зайнятого населення і не мала права на отримання статусу безробітного та виплату допомоги по безробіттю, а тому виплачене їй грошове забезпечення у вигляді допомоги по безробіттю підлягає поверненню згідно наказу Коропської районної філії Чернігівського обласного центру зайнятості № 23 від 04.09.2020 року.

Також наголошує, що 07.09.2020 року ОСОБА_1 вручена претензія-повідомлення про повернення коштів добровільно, проте на день звернення до суду з позовом кошти повернуті не були.

Рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2020 року позовні вимоги Чернігівського обласного центру зайнятості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Чернігівського обласного центру зайнятості виплачене забезпечення в сумі 21531 грн. 01 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову Чернігівського обласного центру зайнятості, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 полягають у тому, що надані позивачем та досліджені судом докази не свідчать про наявність в її діях недобросовісності, неправомірних дій, спрямованих на протиправне отримання грошової допомоги по безробіттю шляхом обману та наданням недостовірних відомостей.

Як зазначає апелянт, зі зразком заяви про надання статусу безробітного від 13.11.2019 року фактично вона ознайомлена не була, а лише частково фахівцем центру зайнятості були перелічені обмеження у наданні такого статусу.

Наголошує, що в судовому засіданні суду першої інстанції нею надавались пояснення про те, що питання отримання нею допомоги по догляду за особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок психічного розладу та яка потребує постійного догляду фахівцем центру зайнятості їй не ставилось.

Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги, що спірні правовідносини врегульовані положеннями ст. ст. 1212, 1215 ЦК України.

Вважає, що тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум, тобто Чернігівський обласний центр зайнятості.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 641/12040/15-ц, який в силу положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України є обов`язковим для врахування судом.

У відзиві на апеляційну скаргу директор Чернігівського обласного центру зайнятості просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2020 року без змін.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Датою постановлення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складення повного судового рішення.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що 13.11.2019 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до Коропської районної філії Чернігівського обласного центру зайнятості про надання їй статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю (а.с. 8,9).

18.11.2019 року ОСОБА_1 наданий статус безробітної та призначена виплата допомоги по безробіттю з 20.11.2019 року, що підтверджується відповідним наказами Коропської районної філії Чернігівського обласного центру зайнятості (а.с. 11).

Згідно листа Управління соціального захисту населення Коропської районної державної адміністрації Чернігівської області від 02.09.2019 року № 04-18/1188 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Коропської районної державної адміністрації як така, що отримує допомогу як особа, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, яка потребує постійного стороннього догляду. Таку допомогу ОСОБА_1 отримувала з 01.01.2019 року по 31.08.2020 року і станом на 02.09.2020 року подала заяву про продовження виплати такої допомоги (а.с. 16).

Відповідно до акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 73 від 03 вересня 2020 року, складеного заступником начальника відділу надання соціальних послуг Коропської районної філії Чернігівського обласного центру зайнятості Полєвик О.М., ОСОБА_1 на дату надання статусу безробітного 13.11.2019 року проживала разом з особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, та одержувала грошову допомогу на догляд за нею відповідно до законодавства, та належала до категорії зайнятого населення, але при заповненні заяви про надання статусу безробітного про це не повідомила фахівця служби зайнятості, що спричинило незаконне надання статусу безробітного та виплату допомоги по безробіттю. Таким чином, ОСОБА_1 порушила вимоги ч.ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», ст. 4, п.п. 2, 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення», тому сума виплаченого забезпечення підлягає поверненню (а.с. 13).

Згідно довідки-розрахунку матеріального забезпечення від 04.09.2020 року за період з 20.11.2019 року по 25.08.2020 року ОСОБА_1 виплачено допомогу по безробіттю в сумі 21531,01 грн. (а.с. 12).

04.09.2020 року Коропською районною філією Чернігівського обласного центру зайнятості виданий наказ № 23 про повернення ОСОБА_1 нарахованої допомоги по безробіттю за період з 20.11.2019 року по 02.09.2020 року у сумі 22050,73 грн., з них виплаченої у сумі 21531,01 грн. (а.с. 14).

07.09.2020 року Коропською районною філією Чернігівського обласного центру зайнятості направлено ОСОБА_1 лист-вимогу за № 504 про необхідність повернення отриманих коштів у сумі 21531,01 грн. протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення (а.с. 15).

Зазначені обставини сторонами не спростовані і не заперечувались.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог Чернігівського обласного центру зайнятості, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 під час реєстрації та в період перебування на обліку у центрі зайнятості належала до категорії зайнятого населення, проте приховала зазначені відомості від спеціалістів. За висновком суду, ОСОБА_1 була ознайомлена під особистий підпис з правами і обов`язками безробітного, відповідно до яких, під час перебування на обліку безробітний зобов`язаний повідомляти спеціалістів Філії про всі зміни, які впливають на умови виплати забезпечення.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд погодитись не може, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, але за умови відсутності: а) рахункової помилки зі сторони платника; б) недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Зобов`язання у зв`язку з безпідставним набуттям майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом. За наявності певних обставин законодавець вважає недоцільним повертати майно одній особі, навіть якщо інша особа набула таке майно за відсутності правових підстав.

Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Відповідно до статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути: особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин другої, третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», яка визначає права, обов`язки та відповідальність застрахованих осіб, такі особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Враховуючи викладене, апеляційний суд знаходить, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог Чернігівського обласного центру зайнятості, оскільки позивачем не доведено та не надано належних і допустимих документальних доказів наявності у діях відповідача умислу на зловживання своїми обов`язками чи свідомого надання неправдивих відомостей при поданні у листопаді 2019 року до Коропської районної філії Чернігівського обласного центру зайнятості заяви про надання статусу безробітного.

Крім того, ця інформація не є конфіденційною і Коропська районна філія Чернігівського обласного центру зайнятості не позбавлена права перевіряти її під час прийняття рішення про надання статусу безробітного і призначення допомоги по безробіттю.

Окрім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Наказ Коропської районної філії Чернігівського обласного центру зайнятості № 23 від 04.09.2020 року щодо повернення ОСОБА_1 коштів складений на підставі висновку комісії з розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення Безробітним (протокол № 22 від 03.09.2020 року).

Проте, в матеріалах справи відсутні зазначений висновок комісії та протокол розслідування, на підставі яких винесений наказ про повернення коштів. Позивачем не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду документальних доказів, яким чином та підставі чого створена комісія з розслідування страхових випадків, хто входить до її складу та які має повноваження.

Враховуючи викладене, апеляційний суд знаходить, що суд першої інстанції зазначених обставин не врахував та прийшов до передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Чернігівського обласного центру зайнятості.

За таких обставин, рішення Коропського районного суду Чепрнігівської області від 28 жовтня 2020 року підлягає скасуванню з відмовою в задоволенні позовних вимог Чернігівського обласного центру зайнятості.

В силу приписів ст. 141 ЦПК України з Чернігівського обласного центру зайнятості підлягає стягненню судовий збір, сплачений ОСОБА_1 за апеляційний розгляд справи у розмірі 3153 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 380, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2020 року скасувати.

В задоволенні позову Чернігівського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого забезпечення відмовити.

Стягнути з Чернігівського обласного центру зайнятості (м. Чернігів, вул. Коцюбинського 40; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 3153 грн. у відшкодування сплаченого судового збору за апеляційний розгляд справи.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: