Номер провадження: 22-ц/813/1982/21
Номер справи місцевого суду: 501/5174/15-ц
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Губського Анатолія Валерійовича на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 13 липня 2020 року про відмову в скасуванні заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

До Іллічівського міського суду Одеської області звернулась ОСОБА_2 з позовом, в якому (з урахуванням змін та уточнень в остаточній редакції) просить стягнути на її користь з ОСОБА_3 211159,19 грн. та судові витрати по справі (в.м. а.с. 3-23).

Згідно з ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 27 квітня 2016 року та ухвали від 03 січня 2017 року, з метою забезпечення вказаного позову, був накладений арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

03 липня 2020 року до суду першої інстанції звернувся представник третьої особи ОСОБА_1 ОСОБА_4 з клопотанням, в якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою суду від 27 квітня 2016 року, з урахуванням ухвали суду від 03 січня 2017 року, на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки на думку заявника, при застосуванні заходів забезпечення позову суд виходив з того, що квартира належить ОСОБА_3 , однак на даний час власником квартири є ОСОБА_1 на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси про затвердження мирової угоди по справі №522/9868/18 від 27.06.2019 року. І таким чином, арешт квартири, яка не є власністю відповідача, не може бути заходом забезпечення позову (в.м. а.с. 84-85).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 13 липня 2020 року в задоволенні клопотання представника третьої особи ОСОБА_1 ОСОБА_4 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі №501/5174/15-ц відмовлено (в.м. а.с. 88-89).

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким клопотання представника третьої особи ОСОБА_1 ОСОБА_4 про скасування заходів забезпечення позову задовольнити; скасувати арешт квартири АДРЕСА_1 , який накладено ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 27.04.2016 року з урахуванням ухвали Іллічівського міського суду Одеської області про виправлення описки від 03.01.2017 року. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим та ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Апелянт наголошує на тому, що при застосуванні заходів забезпечення позову суд виходив з того, що описана вище квартира належить ОСОБА_3 , однак на даний час на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 27.06.2019 року у справі 522/9868/18, яка станом на момент подачі апеляційної скарги не скасована, власником квартири є ОСОБА_1 , на підтвердження чого надає витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, на думку апелянта, майно, власником якого є ОСОБА_1 жодним чином не може забезпечити виконання рішення суду за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (в.м. а.с. 91-93).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи з незалежних від суду причин.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

В судовому засіданні 03 червня 2021 року позивач ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Інші учасники провадження в судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції до суду не подавали. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, пояснення сторони, яка з`явилась, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що дана цивільна справа на сьогоднішній день не розглянута, є невирішені судом позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення 211159,19 грн, тому необхідність вжиття відповідних заходів забезпечення позову, з урахуванням того, що за своїм змістом забезпечення позову є заходом цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробить його виконання неможливим, обумовлена тим, що вжиті заходи повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі їх задоволення. З огляду на це, суд першої інстанції дійшов до висновку, що скасування цих заходів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, в разі задоволення позову (в.м. а.с. 88-89).

Апеляційний суд, погоджуючись з висновками суду першої інстанції вважає за потрібне зазначити наступне.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Статтею 158 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Тобто, суд наділений правом скасувати заходи забезпечення позову лише за умови, коли відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів.

За обставинами даної справи захід забезпечення позову, а саме арешт на квартиру АДРЕСА_1 , був вжитий на підставі ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 27 квітня 2016 року та ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 03 січня 2017 року.

В апеляційній скарзі представник заявника зазначив, що право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 виникло на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 27 червня 2019 року по справі №522/9868/18 про затвердження мирової угоди, яка, зі слів представника заявника, на сьогодні не скасована (в.м. а.с. 92).

Як вбачається з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 27 червня 2019 року по справі №522/9868/18 було зареєстровано право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , загальна площа 103,5 кв.м, житлова площа 56,6 кв.м за реєстраційним номером 08.

Однак, апеляційний суд з даного приводу зазначає, що згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Одеського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року поновлено ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження вище зазначеної ухвали про затвердження мирової угоди та відкрито апеляційне провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 273 ЦПК України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Тобто, в разі задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 та скасування ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 27 червня 2019 року по справі №522/9868/18 право власності ОСОБА_1 на спірну квартиру буде припинено, а отже з`явиться можливість виконання рішення суду першої інстанції у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.

Також, апеляційний суд зазначає, що у даній справі раніше, а саме 25 жовтня 2018 року, представник ОСОБА_3 вже звертався до суду з клопотанням про скасування арешту на дану квартиру, але ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 29 жовтня 2018 року, яка в подальшому була залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного суду від 09 липня 2019 року, у задоволенні клопотання було відмовлено.

В ухвалі Одеського апеляційного суду від 09 липня 2019 року встановлено, що відповідач і її представники не заінтересовані у якнайшвидшому вирішенні справи, оскільки їх дії спрямовані не на захист порушеного права, а на тяганину судового розгляду, що сприяє порушенню як розумних строків розгляду справи, так і принципу рівності сторін.

Таким чином, з огляду на те, що рішення в апеляційному провадженні стосовно оскарження ухвали про затвердження мирової угоди на теперішній час не винесено, враховуючи також те, що спір між сторонами не вирішений з грудня 2015 року, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 27 червня 2019 року не може бути підставою для прийняття будь-яких рішень, в тому числі скасуванню заходу забезпечення позову у вигляді арешту на квартиру АДРЕСА_1 , а також з тим, що клопотання про скасування арешту на квартиру АДРЕСА_1 не підлягає задоволенню.

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд відмовляє в задоволенні апеляційної скарги та на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без змін оскаржуване рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Губського Анатолія Валерійовича залишити без задоволення.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 13 липня 2020 року про відмову в скасуванні заходів забезпечення позову залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

Повний текст цієї постанови складено 15 червня 2021 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

03.06.2021 року м. Одеса