Справа № 199/9096/20
РІШЕННЯ

Іменем України

05.02.2021 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Остапенко А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що стратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся суд з даним позовом до відповідача, зазначивши, що 23 листопада 2012 року він на підставі договору купівлі-продажу від 23 листопада 2012 року, укладеного між ним та ОСОБА_3 та посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Перфіловою Оленою Анатоліївною набув у власність квартиру АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі з зареєстрована відповідач по справі ОСОБА_2 , яка жодного разу не з`являлась за місцем реєстрації, жодних родинних зв`язків з позивачем не має, особисті речі відповідача в квартирі відсутні.

У зв`язку з чим позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Відповідач правом на подачу письмового відзиву на позов не скористалась.

Суд, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 23 листопада 2012 року, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Перфіловою Оленою Анатоліївною належить квартира АДРЕСА_1 .

Згідно довідки № 11602, у даній квартирі також зареєстрована відповідач по справі.

Відповідно до акту від 09.12.2020 року, підписаного сусідами, ОСОБА_2 з 01.06.2018 року по грудень 2020 року у спірній квартирі не проживає.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 роз`яснив , що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст.71,72,116,156ЖК Української PCP, ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням: про визнання особи безвісно відсутньою: про оголошення фізичної особи померлою».

Таким чином, власник житла усуває перешкоди в користуванні цим житлом зареєстрованою особою шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом.

Відповідно до п. 3 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207 реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради).

Відповідно до п. 26 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

За змістом ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи з положень ст.ст.16, 391, 386 ЦК України, власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Оскільки відповідач по справі не проживає в житловому приміщенні понад рік без поважної причини, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо визнання відповідача по справі такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є законними та обґрунтованими, а тому повинні бути задоволенні.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачана користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що стратила право користування житловим приміщенням,- задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: