Ухвала

17 червня 2021 року

м. Київ

справа № 200/6561/13

провадження № 61-9599ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 квітня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , Управління-служба у справах дітей Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради, про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, зустрічним позовом ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», ОСОБА_1 , третя особа - Управління-служба у справах дітей Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради, про визнання недійсним правочину у його частині та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , Управління-служба у справах дітей Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради, про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (у ході розгляду справи назву змінено на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»; далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , Управління-служба у справах дітей Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради, про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У грудні 2013 року ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , звернулася до суду із зустрічним позовом до АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 , третя особа - Управління-служба у справах дітей Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради, про визнання недійсним правочину у його частині.

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до АТ КБ «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , Управління-служба у справах дітей Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради, про зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2018 року, з урахування ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2018 року про виправлення описки, позов АТ КБ «ПриватБанк», зустрічний позов ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , та зустрічний позов ОСОБА_1 об`єднано в одне провадження для спільного розгляду.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2018 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано АТ КБ «Приватбанк» видати ОСОБА_1 розписку про одержання ним від ОСОБА_1 виконання зобов`язання - звернення стягнення заборгованості за кредитним договором від 22 грудня 2006 року № DNUGGK70470141 на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 .

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2018 року доповнено заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2018 року таким змістом: у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , Управління-служба у справах дітей Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради, про виселення відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 квітня 2021 року апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2018 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2018 року в частині вирішення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» залишено без змін.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У червні 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 квітня 2021 року з пропуском строку на касаційне оскарження судового рішення, оскільки згідно з поштовим штемпелем на конверті відправлена до Верховного Суду 09 червня 2021 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першою та другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Пунктом 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України передбачено, що до касаційної скарги додаються, зокрема, докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження судового рішення, з посиланням на те, що процесуальний строк пропущено з поважних причин, оскільки повний текст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції він отримав 13 травня 2021 року, що підтверджується підписом представника на заяві про видачу повного тексту судового рішення та відповідному журналі Дніпровського апеляційного суду, проте доказів на підтвердження цього не надає.

Наведені особою, яка подала касаційну скаргу, підстави для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними, оскільки нею не надано доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку.

ОСОБА_1 не долучено до касаційної скарги доказів, які підтверджують дату отримання ним копії судового рішення.

Отже особі, яка подала касаційну скаргу необхідно подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення та надати докази поважності причин його пропуску в оригіналах або завірені в установленому порядку їх копії, якими можуть бути оригінал поштового конверту (з штрихкодовим ідентифікатором для відстеження поштового відправлення), довідка із суду, поштового відділення зв`язку тощо, або навести інші підстави з відповідними доказами.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду.

Згідно із частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Крім того, касаційна скарга ОСОБА_1 не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки в порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, заявником у касаційній скарзі не вказано підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Абзацом першим частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Як підставу касаційного оскарження ОСОБА_1 вказує пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, проте посилаючись на вказану підставу, заявник не зазначає щодо якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду, що унеможливлює вирішення питання про відкриття касаційного провадження.

Саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, без зазначення конкретної норми права, яку неправильно застосував апеляційний суд не дає підстав для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Також у касаційній скарзі ОСОБА_1 узагальнено зазначає про порушення апеляційним судом норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України (частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України), що унеможливлює вирішення питання про відкриття касаційного провадження.

Частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України визначено, що судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо:

1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою;

3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні;

4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу;

5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою;

6) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції;

8) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або

2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або

3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або

4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування випадків (випадка), перелічених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Отже, заявнику необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Згідно з вимогами частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 квітня 2021 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Р. А. Лідовець