Ухвала

Іменем України

14 червня 2021 року

м. Київ

справа № 522/17959/20

провадження № 61-9567ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 15 жовтня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 13 травня 2021 року в справі за заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з указаною заявою, в якій просив: накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - ТОВ «ФК «Вектор Плюс»); заборонити будь-які дії з виселення ОСОБА_1 і ОСОБА_3 із зазначеної квартири без рішення суду про їх виселення.

Заява мотивована тим, що 25 вересня 2020 року державним реєстратором Крижавновської сільської ради Лиманського району Одеської області Івановим І. В. зареєстровано за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі іпотечного договору від 19 лютого 2008 року. 07 жовтня 2020 року невідомі особи проникли у спірну квартиру і, застосувавши фізичне насилля, вивели матір ОСОБА_1 з квартири. Працівники ТОВ «ФК «Вектор Плюс» замінили замки в дверях та встановили сигналізацію. Всі належні ОСОБА_1 і його матері речі залишилися у квартирі. Посилаючись на здійснення незаконної реєстрації та на знаходження правовстановлюючих документів на квартиру в ТОВ «ФК «Вектор Плюс», яке може розпорядитися квартирою на власний розсуд, та з врахуванням того, що для подачі позову необхідно зібрати документи, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив задовольнити заяву про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 15 жовтня 2020 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 13 травня 2021 року, заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено частково. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ТОВ «ФК «Вектор Плюс». В задоволенні решти вимог відмовлено.

Задовольняючи заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , суд першої інстанцій, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що між сторонами дійсно виник спір щодо набуття ТОВ «ФК «Вектор Плюс» в позасудовий спосіб права власності на квартиру АДРЕСА_1 . При цьому суди врахували співмірність обраного представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заходу забезпечення позову у вигляді арешту спірної квартири з вимогами, які він має намір заявити шляхом подання відповідного позову, а також те, що невжиття такого заходу може призвести до утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

09 червня 2021 року ТОВ «ФК «Вектор Плюс» подало засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 15 жовтня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 13 травня 2021 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Касаційна скарга ТОВ «ФК «Вектор Плюс» мотивована тим, що представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не довів ймовірність припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може заподіяти шкоди правам, свободам чи інтересам ОСОБА_1 . Також представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не доведено, що ТОВ «ФК «Вектор Плюс» має намір вчинити дії, які в подальшому, у випадку задоволення позову, ускладнять захист прав та інтересів позивача без вжиття таких заходів. При цьому суди не врахували правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 13 січня 2020 року у справі № 922/2163/17 та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої, частиною третьою статті 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Судами встановлено, що 19 лютого 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір на суму 911 976,28 грн. ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , в якому просило: стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 911 976,28 грн; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 911 976,28 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки з ОСОБА_3 , а саме на нерухоме майно - ізольовану квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 55,8 кв. м, житловою площею 30,7 кв. м, шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах в межах процедури виконавчого провадження. ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Дельта Банк», треті особи - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договору поруки недійсним.

Заочним рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 12 лютого 2014 року первісний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 911 976,28 грн. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 911 976,28 грн звернено стягнення на предмет іпотеки з ОСОБА_3 , а саме на нерухоме майно - ізольовану квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 55,8 кв. м, житловою площею 30,7 кв. м, шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах в межах процедури виконавчого провадження. Зустрічний позов задоволено. Визнано недійсним договір поруки від 19 лютого 2008 року № 181168, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_4 .

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 09 грудня 2015 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задоволено частково. Заочне рішення Приморського районного суду міста Одеси від 12 лютого 2014 року скасовано в частині задоволення первісного позову щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та постановлено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову в цій справі, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вказав, що 07 жовтня 2020 року невідомі особи проникли у спірну квартиру і, застосувавши фізичне насилля, вивели матір ОСОБА_1 з квартири. Працівники ТОВ «ФК «Вектор Плюс» змінили замки у дверях, встановили сигналізацію. Всі речі залишилися у квартирі.

Суди попередніх інстанцій пересвідчилися, що між сторонами у справі дійсно виник спір щодо набуття ТОВ «ФК «Вектор Плюс» права власності в позасудовий спосіб на квартиру АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 не визнає право власності ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на вказану квартиру і вважає проведену державну реєстрацію права власності на неї незаконною.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову бути домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Врахувавши доводи заяви про забезпечення позову та характер спору, суди дійшли правильного висновку про те, щоневжиття заходів забезпечення позову може мати негативні наслідки та ускладнити виконання ймовірного судового рішення в разі задоволення позову, оскільки відчуження спірного нерухомого майна дійсно може призвести до ускладнення або ж взагалі неможливості виконання рішення суду (у разі задоволення позову). При невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи, що свідчить про наявність спору між сторонами.

Вжитий місцевим судом захід забезпечення позову, до його подачі, є співмірним з вимогами щодо захисту прав заявника.

ТОВ «ФК «Вектор Плюс» лише тимчасово позбавлене можливості відчуження спірного нерухомого майна, при цьому воно не обмежене в реалізації своїх прав як власника на володіння і користування цим майном.

Висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову не суперечать правовим висновкам, викладеним в постанові Верховного Суду від 13 січня 2020 року у справі № 922/2163/17 та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, на які заявник посилається в касаційній скарзі.

Доводи касаційної скарги про те, що представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не надав доказів на підтвердження наявності обставин, які свідчили б про необхідність вжиття обраного ним заходу забезпечення позову, не заслуговують на увагу, оскільки відчуження спірного нерухомого майна, з урахуванням наявності спору стосовно цього майна, тобто існування правової невизначеності щодо права власності на майно, дійсно може призвести до ускладнення або ж взагалі неможливості виконання рішення суду (у разі задоволення позову), враховуючи, що ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не обмежене у можливості розпорядження спірним майном.

Аргументи касаційної скарги не спростовують правильних висновків судів попередніх інстанцій щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову і не свідчать про порушення судами норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.

Тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 15 жовтня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 13 травня 2021 року в справі за заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко