Справа № 711/8798/2012
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 січня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Джуги С.Д., Куштана Б.П.,

за участі секретаря Купар Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Тячівського районного суду від 18 жовтня 2012 року (головуючий суддя Бобрушко В.І.) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на майно та виселення, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2012 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Позов мотивовано тим, що 03.07.2008 ПАТ КБ «ПриватБанк» надало ОСОБА_1 кредит в розмірі 35 749,03 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,52 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03.07.2026.

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки житлового будинку від 03.07.2008, згідно умов якого відповідачі передали в іпотеку банку житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки позичальник взяті на себе зобов`язання не виконував, станом на 18.07.2012 банк нарахував йому заборгованість за період з 03.07.2008 до 18.07.2012 у розмірі 68 642,96 доларів США, що по курсу НБУ становило 548 457,26 грн, з яких 35 022,96 доларів США сума заборгованості за кредитом, 16 982,65 доларів США сума заборгованості по процентам за користування кредитом, 2 586,72 доларів США сума заборгованості по комісії за користування кредитом, 10 752,12 доларів США сума заборгованості по пені, 31,29 доларів США штраф (фіксована частина), 3 267,22 доларів США штраф (процентна складова).

В рахунок погашення заборгованості в розмірі 68642,96 доларів США, що за курсом 7,99 згідно службового розпорядження НБУ від 18.07.2012 становить 548 457,26 гривень, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом його продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, із правом отримання на вказаний предмет іпотеки витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах, організаціях, незалежно від форм власності та підпорядкування, наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу предмету іпотеки, а також виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані чи проживають у вказаному житловому будинку зі зняттям їх з реєстраційного обліку в органах МВС України.

Справа розглядалась судами різних інстанцій.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2012 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № MKTWGL від 03.07.2008 в розмірі 548 457,26 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві власності згідно із свідоцтвом про право приватної власності на нерухоме майно від 17.03.2000 № 31, та є предметом іпотеки за договором іпотеки № MKTWGL, посвідченим 03 липня 2008 року приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Закарпатської області Гунда А. М., зареєстрованим в реєстрі за № 2970, шляхом продажу вказаного будинку з надвірними спорудами ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, із правом отримання на вказаний житловий будинок з надвірними спорудами витягу з Державного реєстру прав власності, дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах, організаціях, незалежно від форм власності та підпорядкування, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу предмету іпотеки.

Виселено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з будинку з надвірними спорудами, який є предметом іпотеки та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зі зняттям їх з реєстраційного обліку в органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного будинку.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 3 326,30 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в рахунок заборгованості, яка виникла у зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, слід звернути стягнення на житловий будинок, який є предметом іпотеки та виселити відповідачів з нього.

Разом з тим, місцевий суд дійшов висновку, що земельна ділянка, на якій розміщений переданий в іпотеку житловий будинок, не була предметом договору іпотеки, а тому вимоги позивача щодо надання йому права на отримання кадастрового номеру цієї ділянки не підлягають задоволенню. У зв`язку з тим, що позивач не конкретизував, які саме особи, окрім відповідачів, підлягають виселенню зі спірного будинку, суд відмовив у позові у цій частині.

Ухвалою Тячівського районного суду від 04.01.2017 заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення було залишено без задоволення.

На рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2012 року подав апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 08.06.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 18.10.2012 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 26.09.2018 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 08.06.2017 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанову касаційної інстанції мотивовано тим, що апеляційний суд не врахував, що житловий будинок має загальну площу 104 кв.м, виступає як забезпечення зобов`язань за споживчим кредитом, наданим в іноземній валюті, тобто підпадає під дію Закону № 1304-VII України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»; апеляційний суд не перевірив чи використовується нерухоме житлове майно як місце постійного проживання та чи наявне у відповідачів інше житло, що б давало підстави для застосування цього Закону, у зв`язку із чим дійшов передчасного висновку про відсутність правових підстав для зупинення виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону; стягуючи з відповідача пеню та штраф, у порушення вимог статті 61 Конституції України апеляційний суд допустив подвійне покладення на відповідача юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Крім цього, стягнення з відповідача на користь позивача комісії за проведення додаткового моніторингу заборгованості є безпідставним, нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, є незаконним.

Також Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про виселення відповідачів із житлового будинку, який є предметом іпотеки, не врахував вимоги закону та правові висновки Верховного Суду України (висловлені у постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року № 6-1449цс15, № 6-2947цс15, 25 листопада 2015 року № 6-1061цс15, 16 грудня 2015 року № 6-1469цс15 та 10 лютого 2016 року № 6-2830цс15.), не з`ясував джерела коштів, за які було придбано переданий в іпотеку будинок, зокрема чи було це майно придбано за рахунок отриманого ОСОБА_1 кредиту, що в свою чергу має значення для правильного вирішення спору про виселення мешканців відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР з переданого в іпотеку житлового приміщення, у зв`язку із чим дійшов передчасного висновку про задоволення вимог про виселення.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2012 року за апеляційної скаргою ОСОБА_1 . Апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції про зверненя стягненя на майно, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні такого позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не було повідомлено про день час і місце розгляду справи; ухвалюючи рішення, місцевий суд не врахував Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»; розгляд справи проведений без участі органу опіки та піклування, чим порушено права малолітнього онука позивача, який проживає у будинку, що є предметом іпотеки; розмір пені є неправильним, обчисленим без урахування річної позовної давності (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України), а про порушення свого права позивач дізнався 05.03.2010 коли було прострочено сплату заборгованості. Банк, укладаючи з відповідачем кредитний договір, не надав йому повної інформації щодо умов кредитування та про валютні ризики.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що стверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.153, 154 т. 2). Клопотання ОСОБА_1 про відкладення судового засідання у зв`язку з запровадженням на території України карантину колегія суддів відхилила як необґрунтоване, оскільки запроваджені у зв`язку з карантином заходи не є перешкодою для явки учасників справи в судове засідання. Судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності відповідачів, що не з`явились в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 03.07.2008 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до мов якого останній отримав кредит на поліпшення житлових умов (п. 8.1. договору) у розмірі 35 749,03 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,52 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03.07.2026.

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 03.07.2008 було укладено договір іпотеки житлового будинку, відповідно до умов якого відповідачі надали в іпотеку банку житловий будинок з надвірними спорудами загальною площею 101,40 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором станом на 18.07.2012 банк нарахував позичальнику заборгованість за період з 03.07.2008 до 18.07.2012 у розмірі 68 642,96 доларів США, що по курсу НБУ становить 548 457,26 грн, з яких 35 022,96 доларів США сума заборгованості за кредитом, 16 982,65 доларів США сума заборгованості по процентам за користування кредитом, 2 586,72 доларів США сума заборгованості по комісії за користування кредитом, 10 752,12 доларів США сума заборгованості по пені, 31,29 доларів США штраф (фіксована частина), 3 267,22 доларів США штраф (процентна складова).

12.06.2012 ПАТ КБ «ПриватБанк» направив на адресу позичальника та іпотекодавця вимогу про дострокове повернення позики у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, яка залишилась невиконаною.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки. Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону України «Про іпотеку»): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі N 310/11024/15-ц (провадження N 14-112цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 05 квітня 2017 року у справі N 6-3034цс16 та зроблено висновок, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту. Частина друга статті 36 Закону, яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса. За змістом припису частини другої статті 35 Закону визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41 - 47 Закону) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону) - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону, не передбачили.

Таку позицію підтверджено і у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі N 205/578/14-ц, від 19.06.2019 у справі № 643/17966/14-ц.

Колегія зазначає, що відповідні правові позиції були викладені у постановах Верховного Суду у 2019 році після скасування Верховним Судом рішення Апеляційного суду Закарпатської області, ухваленого у даній справі. Тому, відповідно до ч. 4 ст 263 ЦПК України, колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, вказані у зазначених постановах.

Встановлено, що у пункті 29 іпотечного договору від 03.07.2008, укладеному між банком та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , сторони погодили, що:

звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом:

-переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; або

-продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець передає іпотекодаржателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодаржателя і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця, у т. ч. отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно.

Оскільки сторони в іпотечному договорі передбачили спосіб задоволення вимог іпотекодержателя шляхом надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі, то позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу АТ КБ «ПриватБанк» від свого імені будь-якій особі - покупцеві, є неналежним способом захисту.

За таких обставин рішення місцевого суду ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, і підстав для задоволення вимоги Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки у обраний Банком спосіб немає.

Оскільки неправильне застосування норм матеріального права є підставою для виходу за межі апеляційної скарги, апеляційний суд, попри оскарження рішення суду першої інстанції лише одним відповідачем, переглядає судове рішення і в тій частині, яка стосується іншого відповідача.

Оскільки вимога про виселення відповідачів є похідною від вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, відтак у задоволення вимоги про виселення відповідачів також слід відмовити.

Оскільки позов Банку було задоволено частково, апеляційна скарга містить доводи лише щодо задоволених повних вимог, тому рішення суду підлягає скасуванню лише в частині задоволених позовних вимог, а апеляційну скаргу слід задовольнити частково - рішення місцевого суду в частині задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідачів скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні таких вимог відмовити.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

ОСОБА_1 було сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3658,93 грн (т. 1 а.с. 155, 169 т. 1), та 3880,80 грн (т. 2 а.с. 2, 16) за подання касаційної скарги, а тому з банку на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені судові витрати на сплату судового збору.

Керуючись ст.368, п. 2 ч. 1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст. ст.381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тячівського районного суду від 18 жовтня 2012 року в частині задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення ОСОБА_1 і ОСОБА_2 скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, м. Київ, вулиця Грушевського, будинок 1Д, 01001) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ), 7539,73 гривні судового збору, з яких 3658,93 гривень за подання апеляційної скарги та 3880,80 гривень за подання касаційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 лютого 2021 року.

Головуюча:

Судді: