Ухвала

17 червня 2021 року

м. Київ

справа № 522/5910/17

провадження № 61-7591ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 травня 2018 року у складі судді Загороднюка В. І. та постанову Одеського апеляційного суду від 18 грудня

2020 року у складі колегії суддів: Комлевої О. С., Сегеди С. М., Цюри Т. В., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет застави,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет застави.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 14 липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладений договір № VIW1, за умовами якого позичальниця отримала кредит у сумі 19 905,33 доларів США зі сплатою за користування кредитом 16,92 процентів річних, строком до 12 липня 2013 року. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_2 передала банку в заставу автомобіль марки МІТSUBISHI, модель РАJERО, 2001 року випуску, тип: легковий універсал-В, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 (колишній номер НОМЕР_3 ).

Внаслідок порушення зобов`язань за кредитним договором, станом на

07 листопада 2016 року у ОСОБА_2 утворилася заборгованість у розмірі 140 894,03 доларів США, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в сумі 19 458,09 доларів США, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 8 799,23 доларів США, заборгованості зі сплати комісії за користування кредитом у розмірі 6 562,60 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобов`язань - 106 074,11 доларів США.

Посилаючись на наведене, позивач просив:

- вилучити у ОСОБА_1 та передати в АТ КБ «Приватбанк»: предмет застави - автомобіль марки МІТSUBISHI, модель: РАJERО, 2001 рік випуску, тип: легковий універсал-В, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 (колишній номер НОМЕР_3 ), що належить на праві власності ОСОБА_1 ; комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля;

- у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 14 липня 2008 року № VIW1 у розмірі 19 458,09 доларів США, що за курсом 25,57 відповідно до службового розпорядження НБУ

від 07 листопада 2016 року складає 497 543,36 грн, звернути стягнення на предмет застави: автомобіль марки МІТSUBISHI, модель: РАJERО, рік випуску: 2001, тип: легковий універсал-В, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 (колишній номер НОМЕР_3 ), що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу вказаного автомобіля АТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України, а також наданням АТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Короткий зміст ухвалених судових рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 травня 2018 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є добросовісним набувачем, оскільки під час переходу до нього права власності, обтяжень на спірному автомобілі не було, а наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Постановою Одеського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 травня 2018 року змінено з підстав, викладених у мотивувальній частині цієї постанови.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження з укладенням договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання є позасудовим способом звернення стягнення на заставне майно, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Нормами Закону «Про заставу» та Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» не передбачено право заставодержателя звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу заставодержателем предмета застави третій особі - покупцю від імені власника предмета застави. Не передбачено такого способу звернення стягнення і договором застави, укладеним між сторонами.

У постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 278/3093/18 (провадження

№ 61-9670) Верховний Суд дійшов висновку, що оскільки ні нормами Закону

«Про заставу», ні Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ні умовами договору застави не передбачено право заставодержателя звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу заставодержателем предмета застави третій особі - покупцю від імені власника предмета застави, то такі вимоги задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк», у якій заявник просив скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 травня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року, і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Ухвалою Верховного Суду від 17 травня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху, надано заявнику строк до 11 червня 2021 року для надання документів на підтвердження повноважень представника АТ КБ «ПриватБанк».

У червні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 травня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року підписана адвокатом Істамовою І. В.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом спору в даній справі є вимоги про звернення стягнення на предмет застави.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2019 року у справі

№ 907/9/17 (провадження № 12-76гс18) сформулювала такий висновок, за змістом якого позовні вимоги про звернення стягнення на заставлене майно мають вартісну оцінку, носять майновий характер і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за вимогами статті 4 Закону України «Про судовий збір», виходячи з розміру грошових вимог позивача, на задоволення яких спрямовано позов.

Отже, ціна позову у цій справі визначається із того розміру кредитної заборгованості, на задоволення якої подано позов АТ КБ «ПриватБанк».

Ціна позову у даній справі становить 19 458,09 доларів США (за офіційним курсом НБУ станом на 07 листопада 2016 року (25,57) - складає 497 543,36 грн), що станом на 01 січня 2021 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00х250=567 500,00). Зазначена справа не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Ураховуючи зазначене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі

№ 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховний Суд врахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» (рішення

від 09 жовтня 2018 року «Азюковська проти України»).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 травня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет застави, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак