УХВАЛА

14 червня 2021 року

м. Київ

справа №2-3773/10

провадження № 61-6463ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Ткачука О. С., розглянувши питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 03 липня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 березня 2021 року в цивільній справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Білої Ірини Володимирівни про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення до виконання у справі №2-3773/10 за позовом публічного акціонерного товариства «Ерсте банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ПАТ «Фідобанк» звернулося до суду в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Білої Ірини Володимирівни з заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення до виконання.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 03 липня 2020 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 15 березня 2021 року, заяву задоволено. Видано дублікат виконавчого листа та поновлено строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

14 квітня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслала на адресу Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 03 липня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 березня 2021 року.

Після усунення недоліків в порядку вимог частини першої статті 394 ЦПК України підлягає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши подану касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з таких підстав.

Оскаржуваним судовим рішенням вирішено питання про видачу дубліката виконавчого листа до виконання та про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Оскаржувані судові рішення в частині поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання не підлягають оскарженню в касаційному порядку.

Право на оскарження в касаційному порядку ухвал суду першої інстанції після їх перегляду судом апеляційної інстанції, передбачене пунктом другим частини першої статті 389 ЦПК України з відсилочною нормою на частину першу статті 353 ЦПК України.

Ухвала суду першої інстанції про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання не входить до вищевказаного переліку ухвал, які підлягають касаційному оскарженню, в зв`язку з чим на підставі пункту першого частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження судових рішень стосовно поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання слід відмовити.

Стосовно оскарження судових рішень в частині видачі дубліката виконавчого листа слід зазначити такі обставини.

Відповідно до частин четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено провадження у справі) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Задовольняючи заяву про видачу дубліката виконавчого листа та про поновлення строку для його пред`явлення до виконання, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з належного обґрунтування підстав втрати виконавчого листа та належної вмотивованості підстав для поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Звертаючись до суду з касаційною скаргою, ОСОБА_1 посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, яке полягало у тому, що суди не з`ясували наявності у стягувача права на стягнення заборгованості за кредитним договором.

Пунктом 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Аналізуючи пункт 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15 листопада 2018 року у справі № 474/783/17 (провадження № 61-29св17), від 10 жовтня 2018 року у справі № 2-504/11 (провадження № 61-41846св18).

Верховний Суд виходить з того, що дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду на підставі якого його видано та чи не втратило судове рішення законної сили.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 2-824/2009 (провадження № 61-5388св18).

Крім того, однією з підстав можливості видачі дубліката виконавчого документа, є подання відповідної заяви протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та/або його зупинення.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документа стягувачу, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання, зокрема, протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з частиною п`ятою статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу), повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.

Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знайти про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Згідно висновків, наведених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19), пропуск стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання не створює перешкод для задоволення заяви стягувача про видачу дубліката втраченого виконавчого документа у разі, якщо суд задовольнив заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого документа до виконання. Тобто, якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Суди попередніх інстанцій, надавши оцінку доказам у справі та обставинам, необхідним для встановлення підстав для видачі дубліката виконавчого листа, встановили факт втрати виконавчого листа, а поновивши строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, визнали, що з заявою про видачу дубліката виконавчого листа стягувач звернувся в межах передбаченого законом строку.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц.

В свою чергу доводи касаційної скарги не містять посилань на допущені судами порушення, в зв`язку з якими було встановлено факт втрати виконавчого документа. Натомість, як на підставу відмови у задоволенні заяви скаржник посилається на те, що суди не перевірили наявність у стягувача права на стягнення заборгованості за кредитним договором. Проте, відповідно до вищевказаних правових висновків Верховного Суду питання про наявність у стягувача права на стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягає з`ясуванню під час дослідження підстав для видачі дубліката виконавчого листа, а тому на правильність встановлення підстав для видачі дубліката виконавчого листа не впливає.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а тому за таких підстав у відкритті касаційної скарги на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України слід відмовити.

Керуючись статтями 261, 394 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 03 липня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 березня 2021 року в цивільній справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Білої Ірини Володимирівни про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення до виконання у справі №2-3773/10 за позовом публічного акціонерного товариства «Ерсте банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді А. А. Калараш

Є. В. Петров

О. С. Ткачук