Справа № 569/7727/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Харечка С.П.,

при секретарі Гожа Г.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Скоковського А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

19 травня 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, у якому з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог просять суд: стягнути з відповідача на їх користь 3 % річних від суми простроченої заборгованості за кредитом за 10.04.2017 року по 10.04.2020 року у розмірі 29 516,31 доларів США та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

В обґрунтування позову вказують, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 05.06.2007 року уклали кредитний договір ROVPGA00000026. Згідно договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати Відповідачу кредит у розмірі 520394.01 [Долар США] на термін до 03.06.2010 р., а Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Вказують, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 520394.01 Доларів США. В порушення умов кредитного Договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. Тому , 31.01.2012 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Рівненського міського суду з Рівненської області позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки Відповідача. 24.10.2013 року Рівненським міським судом Рівненської області було винесено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Зазначають, що винесення рішення Рівненським міським судом Рівненської області від 24.10.2013 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір дії до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. На даний час рішення Рівненського міського суду Рівненської області року від 24.10.2013року не виконано боржником. Тому згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України: Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв`язку з цим звертаються до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовільнити з підстав викладених у матеріалах справи. Додатково суду пояснив, що не заслуговують на увагу покликання сторони відповідача на те, що рішення суду про реалізацію майна виконане повністю, оскільки коштів від реалізації заставного майна було не достатньо для повного погашення заборгованості. Також вказав, що сума заборгованості відображена в рішенні суду від 24.10.2013 року про звернення стягнення на іпотеку. В матеріалах справи наявний документ первинного бухгалтерського обліку, який свідчить про наявність простроченого боргу в розмірі 327443.46 доларів США, на який банком нараховано №% річних. Не заслуговують на увагу і покликання сторони відповідача про застосування строків позовної давності, оскільки боргові зобов`язання за кредитним договором не виконанні, банк в межах трьох річного строку звернувся у відповідності до ст. 625 ЦК України сплатити 3% річних як неустойку за невиконання зобов`язання.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову. Суду пояснив, що 24.10.2013 року Рівненським міським судом Рівненської області було винесено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в розмірі 575526.88 доларів США, що за курсом НБУ складає 4592704.50 гривень, за початковою ціною реалізації 3181197.00 гривень. Вказане рішення виконане повністю оскільки банк самостійно продав заставне майно. В подальшому банк звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості, однак залишив позов без розгляду через пропуск строку позовної даності. Станом на час подачі вказаного позову 15.05.2020 року про стягнення 3% річних, банк мав право звернутися лише після рішення суду від 24.10.2013 року. Зазначає, кредитор в натуральному зобовязанні не має права на нарахування 3% річних та інфляційних витрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Також просив суд врахувати заяву представника відповідача про застосування строків позовної давності.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 05.06.2007 року уклали кредитний договір ROVPGA00000026.

Згідно договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати Відповідачу кредит у розмірі 520394.01 Доларів США на термін до 03.06.2010 р., а Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 520394.01 Доларів США.

В порушення умов кредитного Договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки.

31.01.2012 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Рівненського міського суду з Рівненської області позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки Відповідача.

24.10.2013 року Рівненським міським судом Рівненської області було винесено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 2.3.7 банк має право стягнути Кредит до настання дати, передбаченої п. 7.1. даного договору, у т.ч. шляхом звернення стягнення на заставне майно.

Позивач скористався своїм правом на звернення стягнення на предмет іпотеки згідно вищевказаного кредиту, зокрема, рішення Рівненського міського суду від 24.10.2013 року по справі №1715/2539/12 за позовом АТ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по Кредиту, шляхом звернення стягнення на заставне майно задоволено в повному обсязі, а саме:

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором ROVPGA00000026 від 05 червня 2007 року в розмірі 575 526,88 доларів США, що за НБУ складає 4 592 704 грн. 50 коп. - звернути стягнення на предмет іпотеки з початковою ціною реалізації 3 181 197,00:

- Приміщення магазину загальною площею 99,1 кв.м., в т.ч. основна площа - 79,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- Нежитлове приміщення цокольного поверху загальною площею 197,7 кв.м., в т.ч. основна площа - 163,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

- Нежитлові приміщення підвального поверху, загальною площею 114,5 кв.м., в т.ч. торгова площа - 43,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно із частиною першою статті 7 Закону «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконанні цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель, який реалізував предмет іпотеки, надсилає іпотекодавцю, боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, та іншим іпотекодержателям звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки.

Жодного звіту про розподіл коштів від продажу іпотечного майна банк не надав, тому не вбачається можливим встановити дійсну суму заборгованості.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна дав тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст.267 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього в`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо до кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд приходить до висновку, що усі складові заборгованості вказані позивачем на час розгляду справи в розмірі боргу тіла кредиту 327443.46 доларів США не є безспірними, оскільки банк не звертався з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором після реалізації заставного майна, а кінцевий строк повернення кредитних коштів закінчився 03.06.2010 року.

Слід також вказати, що у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.березня 2019 року в справі 757/44680/15-ц зроблено висновок, що «Натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку».

На підставі викладено, суд приходить до висновку про відмову в задоволення позову повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 258, 259, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Повний текст рішення виготовлено 10 лютого 2021 року.

Суддя С.П. Харечко