Ухвала

17 червня 2021 року

м. Київ

справа № 344/5762/20

провадження № 61-9374ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Ткачука О. С., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 05 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Івано-Франківський обласний клінічний кардіологічний центр Івано-Франківської обласної ради» про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, відновлення права на працю та виплату середньої зарплати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом Комунального некомерційного підприємства «Івано-Франківський обласний клінічний кардіологічний центр Івано-Франківської обласної ради» (далі - КНП «Івано-Франківський обласний клінічний кардіологічний центр Івано-Франківської обласної ради») про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, відновлення права на працю та виплату середньої зарплати за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 01 березня 2001 року він працював на посаді лікаря-кардіолога інфарктного відділення № 1, а з 01 листопада 2019 року займає посаду лікаря - кардіолога відділення інфаркту міокарда з блоком інтенсивної терапії (ВІМ з БІТ) КНП «Івано-Франківський обласний клінічний кардіологічний центр Івано-Франківської обласної ради», яке є правонаступником прав та обов`язків Комунального закладу «Івано-Франківський обласний клінічний кардіологічний центр».

Вказував, що наказом № 53 від 07 лютого 2020 року відповідачем притягнуто його до дисциплінарної відповідальності: оголошено догану за порушення трудової дисципліни, що проявилось у невиході на чергування (зміни) 11 січня 2020 року,

14 січня 2020 року, 15 січня 2020 року, 18 січня 2020 року, 21 січня 2020 року,

23 січня 2020 року, 27 січня 2020 року, 28 січня 2020 року в блоці інтенсивної терапії відділення інфаркту міокарда. З вказаним наказом він ознайомлений 10 лютого 2020 року. Вважав оспорюваний наказ незаконним та таким, що грубо порушує норми Конституції України, законодавства про працю та умови трудового договору, оскільки чергування у блоці інтенсивної терапії відділення інфаркту міокарда не входить до кола його посадових обов`язків та не є порушенням трудової дисципліни. Так, зміна режиму роботи (зокрема, запровадження чергування у БІТ у нічну пору, у вихідні дні, подовження денного виходу до 12 годин) та місця роботи (загальні лікувальні палати на палати інтенсивної терапії) є, відповідно до статті

32 КЗпП України, зміною істотних умов праці, а тому його зобов`язані були повідомити про такі зміни не пізніше ніж за два місяці. Графіки роботи лікарів відділення ІМ з БІТ засвідчують, що з 01 листопада 2019 року він працював у штатному режимі. Про чергування в блоці інтенсивної терапії з 01 січня 2020 року відповідач повідомив його усно лише 30 грудня 2019 року. Усно та в доповідній записці від 31 грудня 2019 року він проінформував завідувача відділення ОСОБА_2 та медичного директора з лікувальної роботи

ОСОБА_3 про невихід на чергування у блоці інтенсивної терапії з 01 січня 2020 року у зв`язку із порушенням режиму роботи, зміною обсягу його обов`язків та через введення зайвого робочого місця у БІТ.

Зазначав, що в його посадові обов`язки, які існували до реорганізації відділення, входило постійне щоденне проведення обходів пацієнтів, а у разі запровадження чергувань у блоці інтенсивної терапії з урахуванням міжзмінного відпочинку унеможливить одночасне виконання даного обов`язку, а також щоденного внесення записів в історії хвороби. З 06 січня 2020 року завідувач відділення IM з БІТ Петровський Р. В. в усній формі безпідставно відсторонив його від виконання посадових обов`язків та позбавив роботи щодо ведення хворих в загальних палатах відділення, хоча жодних обставин, перелічених в статті 46 КЗпП України, щодо нього не існує.

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач остаточно просив скасувати наказ № 53 від 07 лютого 2020 року про накладення дисциплінарного стягнення, відновити становище, яке мало місце до порушення права, шляхом включення його, як лікаря, в графік роботи для щоденного ведення хворих в загальних лікувальних (постблочних) палатах відділення ІМ з БІТ» та стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 січня 2020 року до 28 липня 2020 року в розмірі 38 668,02 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від

29 січня 2021 року позов задоволено.

Скасовано наказ Адміністрації КНП «Івано-Франківський обласний клінічний кардіологічний центр Івано-Франківської обласної ради» № 53 від 07 лютого

2020 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності лікаря-кардіолога відділення інфаркту міокарда з блоком інтенсивної терапії (ІМ з БІТ) ОСОБА_1 .

Відновлено становище, яке мало місце до порушення права, шляхом включення лікаря ОСОБА_1 в Графік роботи для щоденного ведення хворих в загальних лікувальних (постблочних) палатах відділення інфаркту міокарда з блоком інтенсивної терапії (ІМ з БІТ).

Стягнуто з КНП «Івано-Франківський обласний клінічний кардіологічний центр Івано-Франківської обласної ради» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 січня 2020 року по 28 липня 2020 року в розмірі 38 668,02 грн.

Стягнуто із присудженої суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01 січня 2020 року по 28 липня 2020 року в розмірі 38 668,02 грн всі обов`язкові платежі та внески.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 05 травня 2021 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 січня 2021 року в частині відновлення становища, яке мало місце до порушення права шляхом включення лікаря ОСОБА_1 у графік роботи для щоденного ведення хворих в загальних лікувальних (постблочних) палатах відділення інфаркту міокарда з блоком інтенсивної терапії ( ІМ з БІТ) та додаткове рішення від

22 лютого 2021 року скасовано і в цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 про включення у графік роботи для щоденного ведення хворих в загальних лікувальних (постблочних) палатах відділення інфаркту міокарда з блоком інтенсивної терапії (ІМ з БІТ) відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

05 червня 2021 року засобами поштового зв`язку до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 05 травня 2021 року у вищевказаній справі, в якій заявник просить скасувати постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 05 травня

2021 року в частині відновлення становища, яке мало місце до порушення права, шляхом включення лікаря ОСОБА_1 у графік роботи для щоденного ведення хворих в загальних лікувальних (постблочних) палатах відділення інфаркту міокарда з блоком інтенсивної терапії та залишити в цій частині в силі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 січня

2021 року.

Дослідивши касаційну скаргу ОСОБА_1 , Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); справи про розірвання шлюбу; справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Верховний Суд урахував предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України. Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Зазначені у касаційній скарзі доводи суд вважає необґрунтованими, оскільки вони є виключно суб`єктивними судженнями заявника та зводяться до переоцінки доказів і незгоди з фактичними обставинами, встановленими судами попередніх інстанцій.

Інших належних та обґрунтованих доводів, які б свідчили про можливість відкриття касаційного провадження в малозначній справі, передбачених пунктом 1 частини третьої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі не наведено, а тому суд приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations

Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням указаного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від

05 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Івано-Франківський обласний клінічний кардіологічний центр Івано-Франківської обласної ради» про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, відновлення права на працю та виплату середньої зарплати за час вимушеного прогулу.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. А. Калараш

О. С. Ткачук