Справа № 204/523/21
Провадження № 2/204/859/21
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 червня 2021 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Єфімової А.О.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Чечелівського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення моральної шкоди з органу державної влади,-

В С Т А Н О В И В:

В січні 2021 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , після уточнення якої, позивач прохав суд стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) моральну шкоду у розмірі 102 757 гривень.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що в Чечелівському відділі ДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області перебував на виконанні виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 17.04.2018 року до Чечелівського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області позивачем була подана заява на отримання довідки-розрахунку заборгованості за аліментами, яка в порушення 10-денного строку була вручені тільки 08.05.2018 року, на його особисту вимогу під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 47152260. Крім того, 08.05.2018 року позивачем було отримано постанову про арешт майна боржника від 18.04.2018 pоку, постанова про арешт коштів боржника від 20.04.2018 pоку, постанова про звернення стягнення на доходи боржника у ПАТ КБ «Приватбанк» від 18.04.2018 pоку, постанова про звернення стягнення на доходи боржника у ПАТ «Банк Кредит Дніпро» від 17.04.2018 року. Також при вручені зазначених постанов державний виконавець запропонувала виступити «посередником» між позивачем та колишньою дружиною ОСОБА_3 щодо надання ним дозволу на перебування сина закордоном. В травні 2018 року позивач був вимушений звернутись до Дніпропетровського районного суду з скаргою на дії державного виконавця. Крім цього, ним було подано заяву про злочин та клопотання про допит державного виконавця до Чечелівського відділення поліції. Після вказаних подій державний виконавець Бучинська С.С. в своїй постанові від 12.09.2018 року про повернення виконавчого документу стягувачу, зменшила суму заборгованості до 119 тисяч гривень (хоча жодних погашень позивач не здійснював), а також було знято всі арешти. Позивач зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 445 ЦПК України, фактично звернення стягнення на доходи (згідно постанов від 17.04.2018 року та 18.04.2018 року) у сумах, передбачених Розрахунком заборгованості неможливо було б повернути, оскільки вони стосуються аліментів. Крім того, всі ці дії спрямовані на позбавлення позивача можливості виховувати та спілкуватися з власного дитиною, оскільки до боржника, відповідно до ч. 9 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» можуть застосовуватись тимчасові обмеження у праві виїзду за межі України та інші обмеження прав. На сьогодні малолітній син позивача перебуває за межами України, а всі дії стягувача ОСОБА_3 та Чечелівського відділу ДВС, були спрямовані на позбавлення позивача можливості виховувати, спілкуватися з власною дитиною та шантажем змусити відмовитись від сина. Також це використовується ОСОБА_3 в польському суді, як головний аргумент неповернення його малолітнього сина в Україну.

14.12.2020 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області було задоволено скаргу позивача частково, визнано дії державного виконавця Чечелівського відділу ДВС Бучинської С.С. неправомірними, а розрахунки заборгованості від 17.04.2018 та 08.05.2018 незаконними, тобто можна стверджувати, що відбулось порушення конституційних прав позивача забезпечених Конституцією України та Протоколом №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо права мирно володіти своїм майном. Також державний виконавець фактично звинуватила позивача в кримінальному злочині (ст. 164 ККУ) та майже 5 місяців в Автоматизованій системі виконавчого провадження позивач був «боржником» за аліментами і це використовувалось в судових інстанціях іншої країни. Тривала боротьба на захист свого права виснажує позивача, змінює його нормальний життєвий ритм, у зв`язку з необхідністю неодноразово звертатися зі скаргами на незаконні дії державних виконавців, що викликає у ОСОБА_1 психологічне напруження та розчарування в тому, що державні органи в особі органу державної виконавчої служби використовують тиск для шантажу та зниження ділової репутації в угоду іншим особам. Крім цього, позивач був змушений терпіти страждання через те, що будь-які особи використовували інформацію про те, що він нібито «боржник» (знаходження в реєстрі боржників квітень-вересень 2018 року), хоча насправді жодних боргових зобов`язань він не мав. Також, на думку позивача, упереджені, неправомірні та незаконні дії працівника державної виконавчої служби Чечелівського відділу ДВС призвели до затягування судового розгляду в Польщі і як наслідок - до тяжкого психологічного стану його дитини, чим позивачу було завдано моральної шкоди.

Ухвалою суду від 25.02.2021 року справа прийнята до провадження судді Дубіжанської Т.О. після самовідводу судді та розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.

Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якій не погодився з позовними вимогами у зв`язку з їх необґрунтованістю, зазначає, що позивачем надано неналежні докази на обґрунтування факту завдання моральної шкоди, окрім того, державний виконавець не порушував діюче законодавство України відносно позивача, а діяв на підставі Закону України Про виконавче провадження, СК України, Конституції України, ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, в свою чергу, представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на доводи викладені у відзиві на позов.

Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з наступним.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03.02.2012 у справі №2-6997/11 стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш, ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 23.12.2011 року та до повноліття дитини.

На підставі виконавчого листа № 2-6997/11 державним виконавцем Чечелівського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження №.04.2015 року.

Державним виконавцем Чечелівського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Бучинською Світланою Сергіївною 17.04.2018 року проведено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів згідно виконавчого листа №2-6997/11 виданого від 15.02.2012 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області по виконавчому провадженню 47152260, в якому вказано, що заборгованість станом на 17 квітня 2018 року складає 143724,09 грн.

Державним виконавцем Чечелівського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Бучинською Світланою Сергіївною 18.05.2018 року проведено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів згідно виконавчого листа №2-6997/11 виданого від 15.02.2012 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області по виконавчому провадженню 47152260, в якому вказано, що заборгованість станом на 8 травня 2018 року складає 143847,60 грн.

Постановою про арешт коштів боржника від 20.04.2018 року по виконавчому провадженню 47152260, державним виконавцем Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Бучинською Світланою Сергіївною накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках ОСОБА_1 .

Постановою про арешт майна боржника від 18.04.2018 року по виконавчому провадженню 47152260, державним виконавцем Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Бучинською Світланою Сергіївною накладено арешт на все рухоме та нерухое майно ОСОБА_1 .

Постановою про звернення стягнення на заробутну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 17.04.2018 року по виконавчому провадженню 47152260, державним виконавцем Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Бучинською Світланою Сергіївною звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , розміщені на рахунках у ПАТ «Банк Кредит Дніпро», які нараховуються ПАТ «Банк Кредит Дніпро».

Постановою про звернення стягнення на заробутну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 18.04.2018 року по виконавчому провадженню 47152260, державним виконавцем Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Бучинською Світланою Сергіївною звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , розміщені на рахунках у ПАТ КБ «Приватбанк», які нараховуються ПАТ КБ «Приватбанк».

Постановою про повернення виконавчого документу стягувачу від 12.09.2018 року, по виконавчому провадженню №47152260, державним виконавцем Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Бучинською Світланою Сергіївною за заявою представника стягувача, виконавчий лист №2-6997/11 від 15.02.2012 року було повернуто стягувачу, припинено чинність арешту майна боржника накладеного згідно постанови ВП№47152260 від 18.04.2018 року та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Припинено чинність арешту коштів боржника накладеного згідно постанови від №47152260 від 20.04.2018 року. У постанові також зазначено, що заборгованість станом на 31.08.2018 року складає 119 932,60 грн.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14.12.2020 року у справі №175/1733/18 скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: Чечелівський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано дії державного виконавця Чечелівського відділу ДВС м. Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області Бучинської С.С. щодо складення Довідок-розрахунків заборгованості №47152260/17 від 08.05.2018 року та 17.04.2018 року неправомірними. Визнано Довідки-розрахунки заборгованості №47152260/17 від 08.05.2018 року та 17.04.2018 року, складені державним виконавцем Чечелівського відділу ДВС м. Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області Бучинською С.С. незаконними.

Розглядаючи скаргу в межах справи 175/1733/18, суд врахував відповідні доводи заявника та дійшов висновку, що вони заслуговують на увагу, а саме щодо неправомірних дій державного виконавця по підготовці спірних довідок-розрахунків заборгованості та зазначення різних сум розміру заборгованості, в довідці від 17.04.2018 року - 143724,09 грн., у довідці від 08 травня 2018 року - 143847,60 грн., а в постанові про повернення виконавчого документу стягувачу від 12.09.2018 року, державний виконавець заборгованість вказав вже у меншому розмірі 119932,60 грн., хоча з матеріалів виконавчого провадження, наданих для огляду в судовому засіданні не вбачається, що боржник здійснював якесь погашення заборгованості. З огляду на викладене, вимоги боржника щодо визнання неправомірними дії державного виконавця по складанню ним необґрунтованих розрахунків заборгованості від 17.04.2018 року, від 08 травня 2018 року та визнання їх незаконними є обґрунтованими.

Отже, судом визнано неправомірними дії держвиконавця, щодо розрахунку заборгованості у виконавчому провадженні та необґрунтованій зміні її обсягу в різних за часом розрахунках.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В свою чергу, позивач посилається, як на підставу завдання йому моральної шкоди, на ті обставини, що вказані дії держвиконавця, який безпідставно визначив обсяг заборгованості, мали наслідком обмеження його у праві на мирне володіння своїм майном, вплинули на його спір щодо дитини та призвели до необхідності в судовому порядку захищати свої порушені права, зазнаючи душевних хвилювань.

Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Згідно з ч. 2 ст. 195 СК України, заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Державним виконавцем на виконання п. 4 ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з яким державний виконавець обчислює розмір заборгованості зі сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу та боржнику.

Аналізуючи дану норму Закону у співвідношенні з статтями 71 та 74 Закону України "Про виконавче провадження"та іншими наведеними вище нормами, слід дійти висновку, що складення розрахунків заборгованості у визначених Законом випадках (в тому числі за заявою стягувача чи боржника) державним виконавцем, в провадженні якого перебуває виконавчий лист, передбачено з метою постійного контролю за сумами аліментів, що сплачуються (чи не сплачуються) боржником. Такий контроль дає можливість учасникам виконавчого провадження за наявності арифметичної помилки звернутися до державного (приватного) виконавця для внесення виправлень, а в разі наявного спору щодо суми заборгованості звернутися до суду в порядку, що встановлений СК України. Слід зазначити, що кожен із складених розрахунків заборгованості може бути предметом судового розгляду в порядку та строки передбачені СК України, ЦПК України.

Зі змісту ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно з частиною першою статті 1173 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У частині першій статті 1174 ЦК України зазначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (RYSOVSKYY v. UKRAINE, № 29979/04, § 70, ЄСПЛ, від 20 жовтня 2011 року).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, його посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про виконавче провадження».

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає такі складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Положеннями ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Положенням ч.1, 2 ст.89 ЦПК України закріплено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів . Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Як вбачається з встановлених судом обставин, будь-яких судових рішень, щодо спору про визначення розміру заборгованості в межах виконавчого провадження ВП№47152260, чи спростування її наявності матеріали справи не містять, в свою чергу, застосовані держвиконавцем заходи примусового виконання рішення, які, за посиланням позивача, обмежували його у праві на мирне володіння своїм майном, зокрема арешт майна та коштів ОСОБА_1 від 18.04.2018 року, звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи ОСОБА_1 у ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «Банк Кредит Дніпро», незаконними визнані не були та припинені саме внаслідок винесення держвиконавцем постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 18.09.2018 року, у якій зазначено, що заборгованість існує та станом на 31.08.2018 року складає 119932,60 грн.

З урахуванням встановленого факту самого існування заборгованості у боржника та не спростування таких обставин Позивачем, будь-яких належних та допустимих доказів вчинення неправомірних дій держвиконавцем, які призвели до обмеження його у праві на мирне володіння своїм майном, вплинули на його спір щодо дитини чи інших чином обмежили права ОСОБА_1 позивачем не наведено та матеріали справи не містять.

Посилання на певні узгоджені дії стягувача та держвиконавця зводяться до припущень та судом відхиляються.

Доводи щодо існування судового спору з колишньою дружиною, в тому числі в іноземних судах, щодо участі у спілкуванні та вихованні спільної дитини та пов`язаних з цим можливих умисних дій стягувачки судом також до уваги не беруться, оскільки не входять до предмету доказування у вказаній справі.

Посилання, щодо завдання моральної шкоди через те, що позивач безпідставно перебував в реєстрі боржників протягом квітня-вересня 2018 року, хоча насправді жодних боргових зобов`язань не мав є безпідставними, оскільки позивачем жодними доказами не доведено відсутність заборгованості протягом виконання рішення суду про стягнення аліментів, з відповідними позовами, в порядку ч. 3 ст. 195 СК України та ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» ОСОБА_1 до суду не звертався.

В свою чергу, як зазначалося судом, ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14.12.2020 року у справі №175/1733/18 за скаргою ОСОБА_1 , дії державного виконавця Чечелівського відділу ДВС м. Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області Бучинської С.С. щодо складення Довідок-розрахунків заборгованості визнано неправомірними, а також визнано вказані Довідки-розрахунки заборгованості незаконними.

Отже зазначеним судовим рішенням встановлено неправомірність дій посадової особи державної виконавчої служби щодо належного та ефективного виконання судового рішення лише в частині визначення та обрахунку розміру заборгованості за аліментами, внаслідок чого суд прийшов до висновку, що наявні усі складові цивільно-правової відповідальності, що є підставою для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди.

Ураховуючи тривалість вимушених змін у житті позивача, глибину душевних страждань, яких зазнав ОСОБА_1 внаслідок необхідності витрат часу та вжиття заходів щодо судового захисту свого права, шляхом звернення зі скаргами на незаконні дії державного виконавця, що викликало у нього психологічне напруження та розчарування в діях державних органів в особі органу державної виконавчої служби, які призвели до неналежного примусового виконання судового рішення та які, однак не призвели до тяжких наслідків, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає, що на користь позивача із відповідача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 1000 грн., з відмовою у задоволенні решти позовних вимог.

Визначений розмір моральної шкоди відповідає засадам розумності та справедливості, з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивача, ступеня вини посадових осіб державної виконавчої служби у завданні моральної шкоди, а також тих обставин, що наведеним вище судовим рішенням про визнання дій державного виконавця щодо складення Довідок-розрахунків заборгованості неправомірними, а також визнання вказаних Довідок незаконними, порушене право позивача фактично було відновлено. При цьому, сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що позовні вимоги немайнового характеру задоволені судом частково, а позивача було звільнено від сплати судового збору за Законом, з відповідача слід стягнути суму судового збору на користь держави 908 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 56 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 22, 23, 1173, 1174 ЦК України, ст. 195 СК України, Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 4, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Чечелівського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місцезнаходження: 49008, м. Дніпро, вул. Надії Алексєєнко, 100) про стягнення моральної шкоди з органу державної влади задовольнити частково.

Стягнути з Чечелівського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Чечелівського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь держави в рахунок відшкодування судових витрат сумму у розмірі 908 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Дубіжанська