Справа № 308/7088/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Деметрадзе Т.Р.,

за участю секретаря Вільчак В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Ужгород, цивільну справу за позовною заявою Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Перечинська районна кредитна спілка «Тур`я» звернулась до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позовну заяву мотивує тим, що 11.07.2008 року між Ужгородською філією №1 Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» та ОСОБА_1 , поручителем ОСОБА_4 та поручителем ОСОБА_3 був укладений договір кредиту-поруки №270/1, згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 25 000,00 грн. зі сплатою 45 % річних, терміном на 24 місяці до 11.07.2010 року.

Взяті на себе зобов`язання щодо повернення позики та відсотків за її користування Позичальник належним чином не виконує і станом на 10.07.2020 року заборгованість за договором кредиту-поруки №270/1 складає 6 478.41 грн., з яких: 5 930.08 грн. основна заборгованість по тілу кредиту; 548.33 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом.

На підставі вищенаведеного позивач просить стягнути з відповідачів на користь Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» солідарно заборгованість за договором кредиту-поруки №270/1 від 11.07.2008 року у розмірі 6 478,41 грн.

Представник позивача у судове засідання не з`явилася та в матеріалах справи міститься її заява про розгляд справи без її участі з проханням задоволити позов. Зазначила, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_1 не скористалася своїм правом на участь у судовому засіданні, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення справи та заперечень на позов до суду не надходило.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили, додаткових заяв не подавали. Згідно поданого їх представником відзиву вказують, що не погоджуються з позовними вимогами у повному обсязі, оскільки термін дії поруки закінчився, тому вони не можуть відповідати за основним зобов`язанням. Одночасно представник відповідачів ОСОБА_6 вказала, що позивач звернулася з позовом до суду після спливу строку позовної давності.

Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.07.2008 року між Ужгородською філією №1 Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» та ОСОБА_7 , поручителем ОСОБА_4 та поручителем ОСОБА_5 був укладений договір кредиту-поруки № 270/1, згідно якого ОСОБА_8 отримав кредит в розмірі 25 000,00 грн. зі сплатою 45 % річних, терміном на 24 місяці до 11.07.2010 року.

Факт отримання ОСОБА_1 грошових коштів підтверджується видатковим касовим ордером №1790 від 11.07.2008 року.

Умовами договору кредиту-поруки №270/1 від 11.07.2008 року передбачено, зокрема, що: за користування кредитом сплачуються відсотки, зазначені в розрахунку п. 2.3 договору із розрахунку 45 % річних, а також інші відсотки у випадках, передбачених договором або законом (п. 1.3); розрахунок зазначається у даному пункті або у додатку «А» до договору (п. 2.3); додаткові відсотки за користування кредитом нараховуються і сплачуються і після закінчення строків, визначених у п. 2.3 договору, у разі, якщо у позичальника існує прострочена заборгованість з відповідного платежу (п. 2.4); зобов`язання за даним договором припиняються після сплати в повному обсязі: додаткових відсотків (у разі настання випадків, визначених договором), відсотків за користування кредитом та повернення суми кредиту (п. 3.2);

Судом також встановлено, що відповідно до змісту п. 8.1 договору кредиту-поруки № 270/1 від 11.07.2008 року, сторони узгодили встановлення десятирічного строку позовної давності.

З карточки платежів згідно з договором кредиту-поруки вбачається, що позичальник ОСОБА_1 порушила свої зобов`язання за договором і допустила заборгованість, яка станом на 10.07.2020 року становить 6 478.41 грн., з яких: 5 930.08 грн. основна заборгованість по тілу кредиту; 548.33 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом.

Відповідач ОСОБА_1 не надавала своєчасно кредитній спілці грошові кошти для погашення заборгованості, що має відображення у Картці платежів по гривневому кредиту, копія якої приєднана до матеріалів справи. Таким чином, у порушення умов договору кредиту-поруки, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він, згідно ст. 1050 ЦК України, зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу; якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач ОСОБА_1 як позичальник за договором, належним чином не виконала свої зобов`язання відповідно до умов договору, внаслідок чого допустила заборгованість по сплаті кредиту та відсотках згідно з договором.

Разом з тим, у поданому відзиві представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заявила клопотання про застосування строку позовної даності до заявлених позовних вимог в цілому.

Згідно позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.10.2020 по справі № 509/3589/16-ц, провадження № 61-16895св18, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони. Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-738цс15. Верховний Суд України також виклав подібну правову позицію й у постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-3063цс16, вказавши, що суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність. Без заяви сторони у спорі позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони, зробленої до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Тобто, із заявою про застосування строків позовної давності має право звернутися лише сторона по справі.

Відповідно до частини першої статті 26 ЦПК України у редакції 2004 року, чинній на момент укладення договору кредиту-поруки, у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб. Згідно із частиною першою статті 30 ЦПК України 2004 року, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

За такого, представник відповідача має право звернутися із заявою про застосування строку позовної давності.

Суд констатує, що договір кредиту-поруки №270/1 був укладений 11.07.2008 на 24 місяці до 11.07.2010, у п. 8.1 даного договору встановлений подовжений термін позовної давності строком 10 років, тобто граничний термін звернення до суду із таким позовом є 11.07.2020. Одночасно, позивач звернувся до суду з позовною заявою 21.07.2020, тобто поза межами строку позовної давності.

Враховуючи наведене, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивач пропустив строк звернення до суду за захистом своїх порушених прав, і представник відповідачів просить застосувати наслідки спливу такого строку, незважаючи на наявність заборгованості у відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» в частині стягнення заборгованості за договором кредиту-поруки № 270/1 від 11.07.2008 до ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.

Що стосується вимог до поручителів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості, суд констатує наступне.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України).

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також після закінчення строку, встановленого в договорі поруки; у разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя; якщо строк основного зобов`язання невстановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Договір кредиту поруки №270/1 від 11.07.2008 має ознаки змішаного договору, основні умови поруки в ньому зафіксовані, договір не оспорювався судовим порядком і, відповідно, підлягав виконанню та виконувався. Правових підстав стверджувати, що договір поруки не був укладений і зобов`язання щодо поруки з нього не виникли немає.

До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ч. 2 ст. 628 ЦК України). У спірних правовідносинах з урахуванням чинності договору слід виходити з того, що стосовно поручителів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 діють і застосовуються лише ті умови договору, що регулюють поруку, а умови, які регулюють власне кредитне зобов`язання, застосовуються до відносин із позичальником ОСОБА_1 .

При дослідженні договору кредиту-поруки №270/1 від 11.07.2008 року судом встановлено, що сторони узгодили, що поручителі відповідають перед кредитодавцем за порушення позичальником зобов`язань у повному обсязі солідарно із позичальником терміном на 10 років з дня укладення договору (п. 5.1), таким чином встановивши строк поруки.

Беручи до уваги, що строк дії поруки є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються (преклюзивний строк), зі збігом цього строку жодних дій щодо реалізації свого права за договоромпоруки,у тому числі, застосування судових заходів захисту права, кредитор вчиняти не може.

Позивач пред`явив вимогу (позов) до поручителів 21.07.2020 року (подав позов до суду), тобто після спливу строку дії поруки. Порука відповідачів (поручителів) припинилася 11.07.2018 року, а тому заява представника відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 адвоката Пачута О.М. про застосування строку давності в частині позовних до її довірителів підлягає до задоволення, що є підставою для відмови в позові і до поручителів.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем було надано належні докази на підтвердження частини своїх позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення.

Враховуючи, що позивачу було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі та те, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, тому на підставі п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з позивача слід стягнути на користь держави судові витрати, пов`язані з розглядом справи (за подання позовної заяви) у розмірі 2102 грн.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 509, 526, 527, 530, 553, 554, 559, 610, 625, 627, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 223, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Стягнути з Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» () на користь держави судовий збір у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Т.Р. Деметрадзе