2/465/1749/21
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

07.06.2021 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді - Мартинишин М.О.

з участю секретаря судового засідання Терлецького В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зняття з реєстраційного обліку та визнання їх такими, що втратили право на користування майном

встановив:

ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зняття з реєстраційного обліку та визнання їх такими, що втратили право на користування майном, згідно якого просив суд: визнати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право на користування трикімнатною квартирою, загальною площею 62,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; зняти з реєстраційного обліку громадян: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з трикімнатної квартири, загальною площею 62,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути судові витрати.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26.01.2007 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір №77, відповідно до якого Банк надав ОСОБА_3 кредит у сумі 67 000,00 дол. США на умовах, передбачених цим Договором.

В якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором №77 від 26.01.2007 року ОСОБА_1 як «Іпотекодавець» передала в іпотеку: трикімнатну квартиру, загальною площею 62,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право грошової вимоги за Кредитним договором №77 від 26.01.2007 року.

Оскільки ОСОБА_3 не належним чином виконувала взяті на себе зобов`язання по кредитному договору №77 від 26.01.2007 року, ТОВ «Кредитні ініціативи» звернуло стягнення на квартиру Іпотекодавця на підставі ст.37 Закону України «Про іпотеку» та п. 5.2.1 Іпотечного договору звернулося з відповідною заявою до державного реєстратора.

Правовою підставою для реєстрації права власності ТОВ «Кредитні ініціативи» на нерухоме майно, є відповідне застереження в п.п. 5.2.1 Договору іпотеки від 26 січня 2007 року, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.10.2020 р. № 229238040, було зареєстровано право власності за ТОВ «Кредитні ініціативи», а саме: трикімнатну квартиру, загальною площею 62,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, вважає, що законним власником квартири є ТОВ «Кредитні ініціативи». Однак за адресою: АДРЕСА_1 власником якої є «Кредитні ініціативи», зареєстровані відповідачі. Позивач звертався до Відповідачів з вимогою звільнити житлове приміщення, намагався врегулювати питання в досудовому порядку, зокрема, було надіслано вимогу про добровільне виселення. Проте, незважаючи на відсутність будь-яких правових підстав для проживання у будинку, колишній власник, продовжує користуватися ним та відмовляється добровільно виселятися. Такі дії відповідачів створюють перешкоди у здійснені законних прав власника, який не може вільно користуватись та розпоряджатися нерухомим майном. За вказаних обставин позивач звернувся до суду з цим позовом, який просив задовольнити у повному обсязі.

08.12.2020 року ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова Мартинишин М.О. відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

07.05.2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зняття з реєстраційного обліку та визнання їх такими, що втратили право на користування майном.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про заслухання справи у його відсутності, позов підтримує повністю та не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду.

Відповідачі повторно у судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце слухання справи та не подали відзив, тому на підставі ст.ст.223, 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів(постановляє заочне рішення), проти чого не заперечив представник позивача у заяві.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 26.01.2007 рокуміж ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір №77, відповідно до якого Банк надав ОСОБА_3 кредит у сумі 67 000,00 дол. США на умовах, передбачених цим Договором/а.с.7-10/.

В якості забезпечення зобов`язань за Кредитним договором №77 від 26.01.2007 року, між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 укладено Договір іпотеки з застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя від 26 січня 2007 року, відповідно до умов яких ОСОБА_1 , як «Іпотекодавець» передала в іпотеку - трикімнатну квартиру, загальною площею 62,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.11-13/.

17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» та Договір про передачу прав за договорами забезпечення/а.с.19-33/.

Таким чином, ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло прав грошової вимоги за Кредитним договором №77 від 26.01.2007 року та прав за Договором іпотеки з застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя від 26 січня 2007 року.

Частиною 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. Право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежить не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Оскільки ОСОБА_3 належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання по Кредитному договору №77 від 26.01.2007 року, позивач звернув стягнення на квартиру Іпотекодавця на підставі ст.37 Закону України «Про іпотеку».

Правовою підставою для реєстрації права власності ТОВ «Кредитні ініціативи» на нерухоме майно є відповідне застереження в п.п. 5.2.1 Іпотечному договорі/а.с.12/, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок основного зобов`язання.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №229238040 від 22 листопада 2020 року було проведено державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи» на квартиру трикімнатну квартиру, загальною площею 62,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.14-15/.

Із відповіді ЛКП «Південне» №1266 від 24.09.2020 року/а.с.16/ вбачається, що у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 є зареєстровані відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2

19 листопада 2020 року позивачем направлено відповідачам вимогу про добровільне виселення вих.. №7282 від 19.10.2020 року/а.с.17-18/, з якої вбачається, що позивач вимагав від відповідачів добровільно звільнити всім мешканцям житлове приміщення, яка є предметом іпотеки, а саме квартиру за адресою АДРЕСА_1 з обов`язковим зняттям всіх мешканців зазначеного житла з реєстраційного обліку та звільнення від особистих речей, проте станом на день подання позову до суду, вимога залишена без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України).

За положеннями ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених норм дає можливість дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Відповідно до п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української PCP (далі - ЖК УРСР).

У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до пункту 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.3016 року, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, серед іншого, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про зняття з реєстрації місця проживання особи, що узгоджується з положеннями ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання».

Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За таких обставин, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, а також врахувавши те, що відповідачі не є власниками спірної квартири, а позивач позбавлений можливості реалізувати своє право власності, суд приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зняття з реєстраційного обліку та визнання їх такими, що втратили право на користування майном підлягає до задоволення.

Крім того, в порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача у рівних частках судові витрати по сплаті судового збору у розмірі по 2 102 гривень з кожного.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 4, 5, 10, 12, 13, 76, 77, 79, 80, 83, 89, 95, 141, 223, 247, 259, 263-265, 268, 273, 280, 281, 282, 353 ЦПК України -

вирішив:

позов задоволити.

Визнати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право на користування трикімнатною квартирою, загальною площею 62,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зняти з реєстраційного обліку громадян: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з трикімнатної квартири, загальною площею 62,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також встановлений в разі пропуску з інших поважних причин, відповідно до вимог ст.284 ЦПК України.

Заочне рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України п. п. 15., 15.5 до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Франківський районний суд м.Львова.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд. 21.

Відповідач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Дата складення повного судового рішення - 17.06.2021 року.

Суддя Мартинишин М.О.