Житомирський апеляційний суд
Справа №935/2215/20 Головуючий у 1-й інст. Василенко Р. О.
Категорія 44 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б, Микитюк О.Ю.

з участю секретаря

судового засідання Дяченко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №935/2215/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування вартості безпідставно набутого майна

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Могильова Ірина Анатоліївна

на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 25 лютого 2021 року, яке ухвалено суддею Василенко Р.О. у м. Коростишів

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь вартість безпідставно набутого ним майна - автомобіля «Ford Kuga», чорного кольору, VIN: НОМЕР_1 , 2017 року випуску, в розмірі 620 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 25 грудня 2017 року між нею та ТОВ «Автоцентр Фрунзе» було укладено договір купівлі-продажу № 581/17 автомобіля «Ford Kuga», чорного кольору VIN: НОМЕР_1 , загальною вартістю 1 055 000,00 грн.

28 грудня 2017 між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0320/12/2017/037, за умовами якого Банк надав позивачу кошти на придбання вказаного автомобіля в сумі 896750 грн. В забезпечення зобов`язань за кредитним договором, спірний автомобіль було передано в заставу банку, згідно договору застави № 0320/12/2017/0371-Z від 28 грудня 2017 року.

28 грудня 2017 року Банком було перераховано кошти на рахунок ТОВ «Автоцентр Фрунзе» і згідно акту приймання-передачі від 28 грудня 2017 року автомобіль передано позивачці, яка в подальшому здійснила реєстрацію даного транспортного засобу та їй було видано номерний знак НОМЕР_2 .

В Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 28 грудня 2017 року Банком було зареєстроване обтяження на вищевказаний автомобіль. Однак, незважаючи на обтяження, вказаний автомобіль було декілька разів відчужено невстановленими особами на користь третіх осіб.

На даний час здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0003517 за заявою ОСОБА_1 щодо незаконного заволодіння шляхом обману її майном, в тому числі і транспортним засобом.

Згідно відповіді Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Харківській області від 05 березня 2020 року вбачається, що 26 грудня 2017 року за ОСОБА_1 була здійснена реєстрація на автомобіль «Ford Kuga», номерний знак НОМЕР_2 . 04 вересня 2019 року була вчинена перереєстрація вказаного автомобіля на нового власника ОСОБА_3 та видано новий номерний знак НОМЕР_3 . 10 вересня 2019 року автомобіль знову перереєстровано на нового власника ОСОБА_4 , видано номерний знак НОМЕР_4 . 02 жовтня 2019 автомобіль знову було перереєстровано на нового власника ОСОБА_2 та видано номерний знак НОМЕР_5 .

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 20 травня 2020 року накладено арешт на автомобіль «Ford Kuga», номерний знак НОМЕР_5 , належний ОСОБА_2 , шляхом заборони на розпорядження та відчуження спірного майна.

Згідно відповіді Територіального сервісного центру МВС № 5141 РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області (вих. № 31/15/5141-13аз від 16 липня 2020 року), перереєстрація автомобіля 04 вересня 2019 року відбулась на підставі договору купівлі-продажу № 6329/19/022962 та договору комісії № 022962 від 22 серпня 2019 року. Зі змісту даних договорів вбачається, що нібито ОСОБА_1 та ТОВ «Бімер» підписали вказаний договір комісії, за яким ТОВ «Бімер» взяв на себе зобов`язання за дорученням Комітента Ніценко І.В. продати автомобіль «Ford Kuga», чорного кольору, VIN: НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_6 .

Проте позивач зазначає, що жодних договорів з ТОВ «Бімер» вона не підписувала, автомобіль на продаж цьому товариству не передавала і в договорі комісії відсутній підпис ОСОБА_1

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України своїм листом № 8733/23240-33-20/20.4.1 від 02.09.2020 року повідомив, що припинення обтяження спірного автомобіля в Реєстрі було здійснено з використанням ідентифікатора доступу державного виконавця Сторожинецького РВ ДВС, яка у відібраних поясненнях зазначила, що жодних дій відносно майна ОСОБА_1 нею не вчинялось.

Таким чином, на думку позивача, вказані обставини свідчать про те, що перереєстрація автомобіля на ОСОБА_3 відбулась незаконно. Остання набула автомобіль без достатньої правової підстави, а тому не дивлячись на ланцюг відчуження автомобіля, вважає, що ОСОБА_2 також володіє автомобілем «Ford Kuga», чорного кольору, VIN: НОМЕР_1 , без належної правової підстави.

Відповідач ОСОБА_2 був обізнаний про розгляд клопотання щодо накладення арешту на вищевказаний автомобіль, а тому, на думку позивача, вчинив дії спрямовані на прихований продаж автомобіля, оскільки ним 11 червня 2020 року було оформлено довіреність на третю особу ОСОБА_5 на право розпорядження транспортним засобом, і, відповідно, відповідач отримав вигоду від такої передачі автомобіля або його розборки.

Особу, на яку видано довіреність на автомобіль не вдається можливим знайти, автомобіль не виявлено, хоча розшукові заходи тривають, а тому вилучення цього автомобіля в натурі у відповідача є малоймовірним і відповідно в такому випадку позивач вважає, що вірним способом захисту є подання позову на підставі ст. 1212 ЦК України.

Оскільки спірний автомобіль неможливо повернути в натурі, позивач з урахуванням вартості аналогічного автомобіля, яка містится на доступних Інтернет ресурсах, просить стягнути з відповідача 620000 грн. в рахунок вартості безпідставно набутого майна на підставі ст. 1212, 1213 ЦК України.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 25 лютого 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 12 000 грн судових витрат на правничу допомогу.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Могильова І.А., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги, зазначає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що договір комісії містить підписи сторін у зв`язку з наявністю підпису комітента на копії договору комісії, яка була надана на вимогу суду. При цьому суд не звернув увагу на те, що спочатку цей підпис був відсутній у договорі, який був наданий представнику позивача на адвокатський запит. Районним судом також було проігноровано доводи позивача про те, що такий договір нею не був підписаний, на підтвердження чого ОСОБА_1 були надані зразки підписів, які були нотаріально посвідчені і значно відрізняються від підпису, що міститься на копії договору, наданого сервісним центром.

Крім того, відмовивши ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про витребування доказів, суд позбавив позивача можливості підтвердити факт вибуття автомобіля з власності позивача поза її волею. Таким чином, суд не правильно встановив обставини, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у задоволенні клопотання про витребування доказів, без дослідження належних та допустимих доказів встановив обставину, що підпис на копії договору комісії належить ОСОБА_1 , що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Позивач також не погоджується з розміром стягнутих з неї судових витрат та зазначає, що, подані до суду відповідачем докази понесених витрат на правничу допомогу, а саме квитанція про сплату коштів адвокату за надання правової допомоги, договір про надання правової допомоги та додаток до цього договору, акт приймання-передачі наданих послуг, в порушення вимог процесуального законодавства не були надіслані позивачу. Однак, про понесення відповідачем витрат, пов`язаних із правничою допомогою, представник позивача дізналася лише під час проголошення резолютивної частини оскаржуваного рішення, що позбавило сторону позивача заявити клопотання про їх неспівмірність.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив апеляційну скаргу позивача відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні позову через недоведеність заявлених вимог. Вказав, що позивачем не було надано будь-яких доказів безпідставного набуття ним спірного автомобіля та зазначив, що він є добросовісним набувачем.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

Представник відповідача просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. При цьому зазначає, що твердження позивача про те, що перереєстрація автомобіля на ім`я відповідача відбулась без належної правової підстави є необґрунтованими та безпідставними, оскільки матеріали справи місять докази про правомірне набуття ОСОБА_2 права власності на автомобіль.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 26 грудня 2017 року за ОСОБА_1 була здійснена реєстрація на автомобіль «Ford Kuga», номерний знак НОМЕР_2

04 вересня 2019 року вказаний автомобіль було перереєстровано на нового власника ОСОБА_3 та видано номерний знак НОМЕР_3 .

10 вересня 2019 року була здійснена перереєстрація вказаного автомобіля на нового власника ОСОБА_4 , видано номерний знак НОМЕР_4 .

02 жовтня 2019 року автомобіль було знову перереєстровано на нового власника ОСОБА_2 , видано номерний знак НОМЕР_5 .

Як вбачається з договору комісії № 7627/19/004987 від 02 жовтня 2019 року, власник (комітент) автомобіля «Ford Kuga» чорного кольору VIN: НОМЕР_1 ОСОБА_4 доручив комісіонеру ТОВ «АВТОСТЕЙЛ ТРЕЙД» за комісійну плату вчинити за рахунок Комітента від свого імені правочини щодо продажу транспортного засобу.

Згідно договору купівлі-продажу від 02 жовтня 2019 року відповідач ОСОБА_2 придбав у суб`єкта господарювання, що здійснює оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами ТОВ «АВТОСТЕЙЛ ТРЕЙД», автомобіль «Ford Kuga», чорного кольору VIN: НОМЕР_1 .

Вказаний автомобіль було зареєстровано за відповідачем на підставі заяви ОСОБА_2 №246909743 від 02 жовтня 2019 року в ТСЦ РСЦ МВС в м. Києві та видано державний номерний знак НОМЕР_5 .

Як вбачається з наданого суду Головним Сервісним Центром МВС Регіонального Сервісного Центру ГСЦ МВС в Одеській області (філія ГСЦ МВС) Територіальний Сервісний Центр МВС № 5141 (ТСЦ МВС № 5141) копії договору комісії № 022962 від 22 серпня 2019 року, який містить підписи сторін, власник (комітент) автомобіля Ford Kuga чорного кольору VIN: НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , доручила комісіонеру ТОВ «БІМЕР» за комісійну плату вчинити за рахунок Комітента від свого імені правочини щодо продажу вказаного транспортного засобу.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня.

Під час розгляду справи було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 02 жовтня 2019 року на підставі договору купівлі-продажу придбав у суб`єкта господарювання, що здійснює оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами - ТОВ «АВТОСТЕЙЛ ТРЕЙД», автомобіль «Ford Kuga», чорного кольору VIN: НОМЕР_1 .

Згідно відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві№ 31/26-316аз від 23.10.2020 слідує, що під час укладення вказаного договору купівлі-продажу автомобіля, уповноваженою особою (адміністратором) Територіального сервісного центру Павліченком Б.М. були здійснені всі необхідні дії та перевірки за наявними базами, щодо наявності або відсутності обмежень (обтяжень) на спірний автомобіль. Надані РСЦ копії відповідних документів станом на 02.10.2019 року не містили жодної інформації про обтяження (обмеження) щодо відчуженого автомобіля (а.с.62-78).

У зв`язку з чим, вказаний автомобіль на підставі заяви №246909743 від 02 жовтня 2019 року було зареєстровано в ТСЦ РСЦ МВС в м. Києві за відповідачем ОСОБА_2 та останньому видано державний номерний знак НОМЕР_5 .

Згідно з частиною першою, пунктом першим частини другої статті 11, частиною першою, другою статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином встановивши під час розгляду справи, що відповідач ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу набув право власності на спірний автомобіль, який на даний момент є чинним, тобто на відповідній правовій підставі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок вартості безпідставно набутого майна 620000 грн, відповідно до ст. 1212, 1213 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованої відмови суду першої інстанції у задоволенні клопотання представника позивача про витребування у територіального сервісного центу МВС № 5141 та ТОВ «Бімер» оригіналу договору комісії № 022962 від 22 серпня 2019 року колегія суддів відхиляє, оскільки дане клопотання було вирішено районним судом у відповідності до вимог ЦПК України і суд визначив достатнім доказом копію договору комісії №022962 від 22 серпня 2019 року, надавши їй правову оцінку в сукупності з іншими доказами у справі.

Доводи заявника про неврахування позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16 лютого 2021 року у справі №910/2861/18, щодо способу захисту порушеного права відхиляються колегією суддів з таких підстав.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому, під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

Постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі №910/2861/18 прийнята за результатами розгляду справи за позовом юридичної особи про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна, у той час як у даній справі предметом спору є стягнення вартості безпідставно набутого рухомого майна. У цій постанові, та у справі, що є предметом перегляду, встановлено різні фактичні обставини, тобто правовідносини не є подібними.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Разом з тим, колегія суддів дійшла висновку про зменшення розміру понесених відповідачем судових витрат на правничу допомогу виходячи з наступного.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч.1 ст. 15 ЦПК України).

У відповідності зі ст. 26 Закону України «Про адвокатуру» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність).

Задовольняючи заяву представника відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості такої заяви.

Однак, колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За правилами пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Судом встановлено, що 01 липня 2020 року між адвокатом Нечипорук С.В. та ОСОБА_2 був укладений договір № 7/07 про надання правової допомоги (а.с.139-141).

З матеріалів справи слідує, що 10 листопада 2020 року адвокатом та відповідачем укладено Додаток №2 до договору № 7/07, в якому визначено розмір та порядок оплати винагороди (гонорару) адвоката за надання правової допомоги у справі №935/2215/20. 31 грудня 2020 року підписано акт прийняття-передачі наданих послуг, в якому сторони угоди підтвердили факт надання адвокатом Нечипорук С.В. та отримання і прийняття клієнтом ОСОБА_2 послуг відповідно до умов укладених договорів про надання правової допомоги №7/07 від 01.07.2020 та 10.11.2020 (а.с.145). З вказаного акту також слідує, що загальна вартість послуг, передбачених вказаними договорами, становить по 12 000 грн.

Як вбачається із копії розрахункової квитанції про оплату послуг №Р24А883920910С67336 від 14.01.2021 відповідач ОСОБА_2 сплатив адвокату Нечипорук С.В. послуги по наданню правової допомоги на загальну суму 12000 грн.

При цьому, як слідує з Додатку №2 до договору 7/07 та Акту прийняття-передачі послуг адвокатом Нечипорук С.В. надавались наступні послуги:

- консультація клієнта, узгодження правової позиції захисту інтересів клієнта, вартістю 800,00 грн., на яку витрачено 1 год.;

- вивчення позовної заяви та додатків (документів) доданих до позовної заяви, вартістю 1600 грн., витрачено 2 год.;

- ознайомлення із судовою практикою щодо застосування статті 1212 ЦК України, вартістю 3200 грн., витрачено 4 год.;

- підготовка відзиву на позовну заяву, вартістю 3200,00 грн., витрачено 4 год.;

- підготовка заперечень щодо відповіді на відзив -1600,00 грн. витрачено 2 год.;

- участь у судових засіданнях 1600,00 грн., витрачено 2 год. Всього для надання послуг адвокатом витрачено 15 год. на суму 12000,00 грн.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач скористався правом на професійну правничу допомогу, поніс витрати на оплату цієї допомоги та має право на їх відшкодування.

Однак, враховуючи предмет і підстави заявленого позову, незначну складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, середню вартість правових послуг у регіоні, співмірність наданих послуг із складністю справи, колегія суддів вважає, що адвокатом завищено розмір правових послуг.

Крім того, позивач не змогла заявити відповідне клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, оскільки докази понесення відповідачем таких витрат не були надіслані позивачу. Про понесення відповідачем витрат, пов`язаних із правничою допомогою, представник позивача дізналась лише під час проголошення резолютивної частини рішення у судовому засіданні, яке відбулось 25.02.2021р.

Враховуючи наведене, характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності та значимості таких дій у справі, апеляційний суд колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір стягнутих з позивача на користь відповідача судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу, з 12000,00 грн. до 6000,00 грн.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Могильова Ірина Анатоліївназадовольнити частково.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 25 лютого 2021 року змінити, зменшивши розмір судових витрат, стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 12000 грн. до 6000 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді