КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1991/2021
справа № 757/2059/19-ц
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2021 року Київський апеляційний суд в складі:

Суддя - доповідач: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Квадр» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 вересня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Квадр» про визнання незаконними та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

У С Т А Н О В И Л А :

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Будівельна компанія «Квадр» та з урахуванням уточнених позовних вимог просив:

визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення позивача від 22.10.2018 з посади гардеробника та поновити на цій посаді;

стягнути з ТОВ «БК «Квадр» на свою користь оплату за вимушений прогул з 22.10.2018 по 03.09.2020 у розмірі 62 448,96 грн.;

стягнути з ТОВ «БК «Квадр» на свою користь вихідну допомогу при звільненні в розмірі одного посадового окладу в сумі 1 950 грн.;

стягнути з ТОВ «БК «Квадр» на свою користь допомогу при звільненні, як працівнику, який належать до категорії І громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі трикратної середньомісячної зарплати в сумі 8 229 грн.;

стягнути з ТОВ «БК «Квадр» на свою користь моральну шкоду в розмірі 192 000 грн.;

стягнути з ТОВ «БК «Квадр» на свою користь виплати на санаторно-курортне лікування 30 040 грн.;

стягнути з ТОВ «БК «Квадр» на свою користь виплати на кошти на оздоровлення в сумі 7 800 грн.;

стягнути з ТОВ «БК «Квадр» на свою користь компенсацію за невиплату премій до святкових днів в розмірі 4 500 грн.;

стягнути з ТОВ «БК «Квадр» на свою користь компенсацію за формений одяг в розмірі 8 000 грн.;

стягнути з ТОВ «БК «Квадр» на свою користь компенсацію витрат у зв`язку з протезування зубів в розмірі 2 250 грн.;

рішення в частині поновлення на посаді допустити до негайного виконання.

Обґрунтовував тим, що про звільнення він дізнався після отримання поштою своєї трудової книжки, оскільки в день звільнення перебував на стаціонарному лікуванні. Зазначив, що з наказом про звільнення його було ознайомлено лише після неодноразових звернень, втім копію наказу йому не надали, навіть після письмового запиту. Вважає наказ про звільнення незаконним, винесеним з порушенням норм чинного трудового законодавства, згідно якого звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності не допускається, а також, що його не було попереджено у встановлений законом строк і порядок про скорочення чисельності штату, що і послугувало причиною його звільнення. Крім того, зазначив, що він як досвідчений працівник з багаторічним стажем, особа, яка постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС мав перевагу перед іншими на залишення на роботі. Йому відповідачем також не було запропоновано іншої рівноцінної посади, яка б відповідала його освіті та досвіду. До того ж з ним не було проведено повний розрахунок при звільненні. Зауважив також, що строк звернення до суду ним не пропущений з огляду на те, що відповідач так і не надав йому копію оспорюваного наказу.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 вересня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ від 22 жовтня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 з посади гардеробника служби ресторанного сервісу ТОВ «Будівельна компанія «Квадр» та поновлено його на цій посаді.

Стягнуто з ТОВ «Будівельна компанія «Квадр» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22 жовтня 2018 року по 03 вересня 2020 року в розмірі 62 448,96 грн.

Стягнуто з ТОВ «Будівельна компанія «Квадр» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Стягнуто з ТОВ «Будівельна компанія «Квадр» на користь ОСОБА_1 одноразову допомогу на оздоровлення за 4 (чотири) роки в розмірі 7 800 грн.

В решті позову - відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «Будівельна компанія «Квадр» на користь держави судовий збір в розмірі 2 305,20 грн.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ТОВ «Будівельна компанія «Квадр» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, невірне застосування норм матеріального права.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що позивач не звернувся вчасно до суду із заявою про поновлення строку у вирішенні трудового спору, крім того, суд дійшов передчасного висновку про обґрунтованість заяви про поновлення строку, який був пропущений без поважних причин. Зазначає, що справа повинна була розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження.

У суді апеляційної інстанції представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Квадр» підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник позивача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що ОСОБА_1 з 12.06.2009 перебував у трудових відносинах з ТОВ «БК «Квадр» (а.с. 29).

Наказом №75-ОС від 13.08.2018 по товариству внесено зміни до штатного розпису підприємства, згідно з яким із штатного розкладу виключено посаду гардеробника (ресторанного комплексу) в кількості 3,5 одиниць з 15.08.2018.

Згідно цього ж наказу належало повідомити працівників, які займають зазначені в п.1 наказу посади про майбутнє звільнення в зв`язку з скороченням чисельності та штату, а також скласти перелік вакантних посад (професій) для пропозиції їх зазначеним працівникам, а також звільнення працівників згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України провести відповідно до вимог законодавства, з дотриманням всіх пільг та компенсацій (а.с. 71).

22.10.2018 позивача було звільнено з посади гардеробника служби обслуговування бенкетів та конференцій ресторанного господарства відповідно до Наказу №102-ОС від 22.10.2018, у зв`язку із скороченням штату, на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 31).

В матеріалах справи міститься копія листка непрацездатності серії АДХ №485944, відповідно до якого ОСОБА_1 з 22.10.2018 р. по 05.11.2018 р. перебував на стаціонарному лікуванні (а.с. 34).

Трудова книжка направлена позивачу за допомогою поштового оператора зв`язку - Укрпоштою, із описом вкладення (а.с. 74).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно статті 22 КЗпП України відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 частини першої статті 40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" судам роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 25 травня 2016 року у справі N 6-3048 цс 15.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 квітня 2015 року у справі N 6-40цс15.

Судом встановлено, що під час прийняття рішення про звільнення позивача, вакантні посади йому запропоновані не були.

При таких обставинах апеляційний суд дійшов висновку про те, що відповідач допустив порушення вимог трудового законодавства, не вирішив питання щодо працевлаштування позивача , не розглядалося також питання про його переважне право залишення на роботі.

Задовольняючи позовні вимоги в частині скасування наказу про звільнення та поновлення позивача на роботі, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що звільнення ОСОБА_1 відбулося з порушенням вимог норм матеріального права- він не був належним чином повідомлений про скорочення, звільнення відбулося в період перебування його на лікарняному, йому не були запропоновані вакантні посади при звільненні за скороченням штату.

При таких обставинах суд дійшов правильного висновку про звільнення позивачки без законної підстави, що, відповідно до приписів частин першої, другої статті 235 КЗпП України, є підставою для поновлення його на попередній роботі з одночасною виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно із частиною першою статті 237-1КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановивши спричинення моральних страждань позивачу внаслідок порушення відповідачем його законних трудових прав, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди.

При цьому судом при визначенні розміру такої шкоди враховані вимоги об`єктивності, розумності й справедливості.

Посилання апелянта на ту обставину, що позивачем було пропущено строк для звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, не може бути прийнято судом із наступних підстав.

Позивач подав заяву про поновлення пропущеного строку з посиланням на поважність причин його пропуску, зокрема, позивач зазначив, що починаючи з 22.10.2018 по 05.11.2018 перебував на стаціонарному лікуванні. Про своє звільнення дізнався 01.11.2018 коли отримав свою трудову книжку засобами поштового зв`язку. З 09.11.2018 по 15.01.2019 не мав змоги вчасно звернутись до суду із позовом враховуючи, що за станом здоров`я в цей період вимушений був звертатись до лікарів та проходити різноманітні обстеження. Крім того зауважив, що строк давності не поширюється на вимоги про стягнення грошових коштів за трудовим законодавством.

Суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що позивачем було наведено та надано до суду докази поважності причин пропуску строків на звернення до суду із вказаним позовом передбачених положеннями ч. 1 ст. 233 КЗпП України, а тому наявні підстави для поновлення позивачу строку на звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Поважність причин означає, що працівник не ставився зневажливо до питання про захист своїх прав, але його зверненню за захистом перешкоджали такі причини, які зобов`язують оточуючих, органи державної влади та інших суб`єктів, з урахуванням норм моралі, виявити повагу до працівника.

Поважними причинами пропущення строку звернення до суду за вирішенням трудового спору визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами щодо неможливості такого звернення.

18.01.2019 року ОСОБА_1 подав позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Квадр» про визнання незаконними та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

27.08.2020 року звернувся з заявою про поновлення строку звернення до суду за захистом своїх прав.

Днем видачі трудової книжки позивачу є 01.11.2018 pоку, а тому за правилами, визначеними ст.ст. 261, 253 ЦК України, обчислення строку звернення до суду розпочато з 02.11.2018 року, відповідно його закінчення припадає на дату - 02.12.2018 року.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про поважність причин звернення до суду з позовом з пропуском строку позовної давності, оскільки, як вбачається з наданих позивачем документів, в період з 01.11.2018 pоку по 18.01.2019 року він дійсно здавав аналізи та проходив огляди стану здоров`я у різних лікарів, хвороба є об`єктивною обставиною, яка перешкоджає особі реалізувати свої права, а тому ця обставина є поважною причиною і строк був правомірно судом поновлений і порушене право позивача на працю захищене.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Квадр» залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 червня 2021 року.

Суддя - доповідач:

Судді: