П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2021 року м. Київ

Справа № 22-8522 Головуючий у 1-й інстанції: Поліщук А. С.

Унікальний № 2/1017/227/11 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Іванової І. В.

Невідомої Т. О.

за участю секретаря Гулієва М. Д. о

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича на ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 17 березня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко Іван Павлович, Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», про визнання неправомірною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича в частині накладення арешту на грошові кошти, а саме заробітну плату, що міститься на рахунку,-

у с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про визнання неправомірною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І. П. в частині накладення арешту на грошові кошти, а саме заробітну плату, що міститься на рахунку, в якій просила визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця Голяченка І. П. про арешт коштів боржника від 12 листопада 2020 року в рамках виконавчого провадження № 63602832 (виконавчий лист № 2-227/11 від 20 травня 2011 року виданий Миронівським районним судом Київської області), в частині накладення арешту на грошові кошти, а саме заробітну плату, що перераховується на розрахунковий рахунок НОМЕР_1 (зарплатна картка № НОМЕР_2 ) в АТ «Ощадбанк» та належать ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_4 виданий Миронівським РВГУ МВС у Київській області 10 листопада 2002 року), зобов`язати приватного виконавця Голяченка І. П. зняти арешт з грошових коштів на рахунку НОМЕР_5 (зарплатна картка № НОМЕР_2 ) в АТ «Ощадбанк», що належать ОСОБА_1 (а. с. 1-2).

В обґрунтування заяви було вказано, що 01 листопада 2020 року при невдалому намаганні зняти кошти заробітної плати з карти заблоковано у зв`язку з тим, що приватним виконавцем Голяченком І. П., в рамках виконавчого провадженні № 63602832 (виконавчий лист №2-227/11 від 20 травня 2011 року виданий Миронівським районним судом Київської області), було винесено постанову про арешт коштів боржника від 12 листопада 2020 року. Вищевказану постанову приватного виконавця Голяченка І. П. нею не було отримано.

Відповідно до довідки № 740 від 07 грудня 2020 року виданої Дмитрівською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_1 зараховується заробітна плата в АТ «Ощадбанк» на розрахунковий рахунок НОМЕР_5 (заробітна карта № НОМЕР_2 ).

Згідно довідки АТ «Ощадбанк» (Виписка по картковому рахунку від 10 грудня 2020 року) ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 , отримує заробітну плату на рахунок НОМЕР_5 де вказано всі нарахування заробітної плати та видатки за даним рахунком.

Єдиним джерелом доходу у заявника є заробітна плата, в результаті накладення арешту на даний рахунок та списання 100 % заробітної плати в рахунок погашення заборгованості, вона залишилась без засобів для існування.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 17 березня 2021 року заяву задоволено.

Визнано неправомірною та скасовано постанову приватного виконавця Голяченка І. П. про арешт коштів боржника від 12 листопада 2020 року в рамках виконавчого провадження № 63602832 (виконавчий лист № 2-227/11 від 20 травня 2011 року виданий Миронівським районним судом Київської області), в частині накладення арешту на грошові кошти, а саме заробітну плату, що перераховується на розрахунковий рахунок НОМЕР_5 (заробітна карта № НОМЕР_2 ) в АТ «Ощадбанк» та належать ОСОБА_1 .

Зобов`язано приватного виконавця Голяченка І. П. зняти арешт з грошових коштів на рахунку НОМЕР_5 (заробітна карта № НОМЕР_2 ) в АТ «Ощадбанк» та належать ОСОБА_1 .

Не погодившись з ухвалою суду, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко І. П. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, що призвело до прийняття незаконної та необґрунтованої ухвали, просить ухвалу районного суду скасувати та винести нове судове рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі (а. с. 85-91).

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що згідно зі змінами, що вступили в силу 09 листопада 2019 року до п. 1 постанови КМУ «Про удосконалення механізму виплати заробітної плати працівникам бюджетних установ та державної соціальної допомоги» від 22 квітня 2005 року № 318 виключені слова «за їх письмовою згодою», які надавали працівникові прав: вибору: отримувати зарплату на банківську картку або готівкою. Тепер це пункт звучить таким чином: «Установити, що виплата заробітної плати працівникам бюджетних установ здійснюється через уповноважені банки, які визначаються за результатами конкурсного відбору» А отже, це означає повну заборону бюджетним установам виплачувати зарплату готівкою. Зазначала, що заробітна плата в розумінні поняття «власності» є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в ст. З та 43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях статей 97 Кодексу законів про працю України, статтях 15, 22, 24 Закону України «Про працю». А зазначене свідчить, що держава законодавчо захищає право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу представник АБ «Укргазбанк», Слісаренко Л. Л. , вказує, що виконуючи рішення суду державний виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладання арешту на які заборонено законом. При цьому, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч. 3 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та вразі знаходження на рахунку коштів, на які заборонено накладання арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття арешту (а.с. 119-121).

В суд апеляційної інстанції учасники справи не з`явились, про місце та час апеляційного розгляду повідомлені належним чином (а.с.16-118).

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність учасників справи, оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 12 листопада 2020 року приватним виконавцем Голяченком І. П., в рамках виконавчого провадження № 63602832 (виконавчий лист №2-227/11 від 20 травня 2011 року виданий Миронівським районним судом Київської області), було винесено постанову про арешт коштів боржника. Вищевказану постанову приватного виконавця Голяченка І. П. заявником не було отримано.

В АТ «Ощадбанк» ОСОБА_1 зараховується заробітна плата на розрахунковий рахунок НОМЕР_5 (заробітна карта № НОМЕР_2 ).

Згідно довідки АТ «Ощадбанк» (Виписка по картковому рахунку від 10 грудня 2020 року) ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 , отримує заробітну плату на рахунок НОМЕР_5 де вказано всі нарахування заробітної плати та видатки за даним рахунком.

На даний час, єдиним джерелом доходу у заявника є заробітна плата, в результаті накладення арешту на даний рахунок та списання 100 % заробітної плати в рахунок погашення заборгованості, ОСОБА_1 залишилась без засобів для існування.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про визнання неправомірною та скасування постанови приватного виконавця районний суд виходив з того, що накладення арешту на розрахунковий рахунок НОМЕР_5 (заробітна карта № НОМЕР_2 ), відкритий у АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_1 на яку здійснюється нарахування коштів у вигляді заробітної плати порушує право останньої на отримання заробітної плати, що в свою чергу порушує гарантоване ст. 48 Конституції України право позивача на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло, утвердження і забезпечення якого в свою чергу у відповідності до ст. 3 Конституції України є головним обов`язком держави.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон № 1404- VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону № 1404-VIII передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 48 Закону № 1404-VIII заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону № 1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 59 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону № 1404-VIII підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до п. 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права убачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону № 1404-VIII встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону № 1404-VIII повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною 4 статті 59 Закону № 1404-VIII.

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (ч. 4 ст. 59 Закону № 1404-VIII).

Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набули статус вкладу.

Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-535цс15.

Велика Палата Верховного Суду від зазначеного висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах не відступала.

У постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 756/1927/16-ц наведені аналогічні висновки, а також зазначено, що ст. 24 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Отже арешт на рахунок боржника не унеможливлює отримання ним заробітної плати, за його бажанням, готівкою через касу роботодавця або поштовими переказами на вказаний ним рахунок (адресу), а тому висновок судів про те, що накладення арешту на грошові кошти боржника порушує його право на отримання заробітної плати, є необґрунтованим.

У даних правовідносинах постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І. П. від 12 листопада 2020 року в рамках виконавчого провадження № 63602832 (виконавчий лист №2-227/11 від 20 травня 2011 року виданий Миронівським районним судом Київської області), було накладено арешт на кошти боржника (а. с. 16-17).

В рамках цього арешту серед іншого було арештовано поточний рахунок ОСОБА_1 в АТ "Ощадбанк", після чого баланс на рахунку складає мінус 5 067 518, 27 грн. (а.с.8).

В АТ «Ощадбанк» ОСОБА_1 зараховується заробітна плата на розрахунковий рахунок НОМЕР_5 (заробітна карта № НОМЕР_2 ).

Згідно довідки АТ «Ощадбанк» (Виписка по картковому рахунку від 10 грудня 2020 року) ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 , отримує заробітну плату на рахунок НОМЕР_5 де вказано всі нарахування заробітної плати та видатки за даним рахунком.

При цьому з наявних у матеріалах справи письмових доказів убачається, що ОСОБА_1 працює в Дмитрівській сільській раді Києво-Святошинського району Київської області на посаді начальника управління "Центр надання адміністративних послуг" (а.с.4).

Постановою КМУ від 22 квітня 2005 року № 318, з наступними змінами визначено установити, що виплата заробітної плати працівникам бюджетних установ здійснюється через уповноважені банки (п.1 Постанови).

Ураховуючи, що в силу приписів Постанови КМУ від 22 квітня 2005 року № 318 ОСОБА_1 позбавлена можливості скористатися передбаченим ст. 24 Закону України "Про оплату праці" правом отримання заробітної плати за місцем роботи чи поштовим переказом на вказаний нею рахунок (адресу) і на час розгляду справи (після накладення арешту на рахунок) баланс на її поточному зарплатному рахунку становить мінус 5067518, 27 грн. (а.с.8), накладення арешту на належні ОСОБА_1 грошові кошти, а саме, заробітну плату, що перераховується на розрахунковий рахунок НОМЕР_5 (заробітна карта № НОМЕР_2 ) в АТ «Ощадбанк», в порушення вимог ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" призведе до утримання 100% заробітної плати ОСОБА_1 та фактичного позбавлення останньої засобів до існування.

З огляду на ці конкретні обставини справи апеляційний суд доходить висновку, що до даних правовідносин не можуть бути застосовані вищенаведені висновки Верховного Суду, оскільки має місце відмінність у фактичних обставинах справи. По-перше, на поточному зарплатному рахунку відсутні накопичення. По-друге, ОСОБА_1 не має можливості отримувати заробітну плату у інший спосіб ніж через банк.

Одночасно апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції при задоволенні скарги ОСОБА_1 вирішив питання лише щодо неправомірності накладення арешту на грошові кошти, а саме заробітну плату, що перераховується на розрахунковий рахунок НОМЕР_5 (заробітна карта № НОМЕР_2 ) в АТ «Ощадбанк» та належать ОСОБА_1 , а не щодо всіх коштів, які можуть бути зараховані на вказаний рахунок.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд констатує відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали з мотивів, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича залишити без задоволення.

Ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 17 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України та/або у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді І. В. Іванова

Т. О. Невідома