Справа № 464/6817/20
пр.№ 2/464/179/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.06.2021 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючої - судді Сабари Л.В.

секретар судового засідання Мерза Д.С.,

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 55272 грн. попередньої оплати за договором № 277.115-5901/2 від 14.11.2019, 1392,85 грн. інфляційних витрат, 1427,10 грн. три відсотки річних від простроченої суми, 17410,05 грн. пені на підставі п.5.3 Договору.

Позовна заява обгрунтована наступним. 14 листопада 2019 року між позивачем та Приватним акціонерним товариством Львівобленерго укладено договір про стандартне приєднання до електричних мереж системи розподілу № 277.115-5901/2. Згідно з п. 1.1. цього договору до електричних мереж системи розподілу Виконавця послуг приєднується виробниче приміщення Замовника по АДРЕСА_1 . Місце (точка) забезпечення потужності об`єкта Замовника встановлюється на: РУ-0,4 кВ ТП-1661. Точка приєднання (межа балансової належності об`єкта Замовника) встановлюється на кабельних наконечниках ЛЕП-1 кВ у ВОП. 20 листопада 2019 р. ОСОБА_1 було надано рахунок-фактуру № 203/31484/11/2019 від 20.11.2019 р. на суму 55272,00 грн., який був оплачений 21 листопада 2019 pоку. У силу вимог п. 8.1. договору фактом виконання зобов`язання Виконавця послуг з приєднання до електричних мереж системи розподілу об`єкта Замовника Сторони вважатимуть підписання Сторонами акту про надання послуги з приєднання до електричних мереж системи розподілу. Проте, відповідач, ані в терміни передбачені договором, ані до цього часу так і не розпочав роботи визначені його умовами. Враховуючи невиконання ПрАТ Львівобленерго умов зазначеного договору, 23.01.2020 р. та 29.01.2020 р. позивачем подані заяви у канцелярію Виконавця про повернення сплачених коштів, які залишились без належного реагування. Так, як зобов`язання за ним мали бути виконані до 20 січня 2020р. Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства, аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17). Тобто в силу вимог ч. 2 ст. 693 ЦК України, ПрАТ Львівобленерго має повернути позивачу кошти в сумі 55272,00 грн., на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України сплатити 1392,85 грн. інфляційних втрат та 1427,10 грн. три відсотки річних від простроченої суми та пеню в розмірі: 17410,05 грн. (315 днів х 55,27 грн. /ціна прострочення за добу/). Просить стягнути з Приватного акціонерного товариства Львівобленерго на його користь 55272,00 грн. попередньої оплати, 1392,85 грн. інфляційних втрат, 1427,10 грн. три відсотки річних від простроченої суми та 17410,05 грн. пені.

12.02.2021 в судовому засіданні представником відповідача долучено відзив на позовну заяву, згідно котрого ПрАТ «Львівобленерго» заперечує усі позовні вимоги ОСОБА_1 , посилаючись на Кодекс системи розподілу, затвердженим Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 310 від 14.03.2018 та Договір. Відповідно до п. 4.1.2 Кодексу систем розподілу послуга зі стандартного приєднання надається на підставі договору про стандартне приєднання до електричних мереж системи розподілу, що укладається за типовою формою, наведеною в додатку 1 до цього Кодексу. 14 листопада 2019 року між ПрАТ «Львівобленерго» та ОСОБА_1 був укладений договір. На виконання умов Договору 21.11.2019 ОСОБА_1 здійснив оплату в розмірі 55 272,00 грн., а станом на 15.02.2020 ПрАТ «Львівобленерго» виконало свої зобов`язання по виконанню робіт зовнішнього електрозабезпечення від точки забезпечення потужності до точки приєднання, облаштувало вузол комерційного обліку. При цьому, всупереч вимогам п. 3.2 Договору та пунктів 4.2.2 та 4.2.3 Кодексу систем розподілу Позивач не виконав своїх зобов`язань: проектну документацію на внутрішнє електрозабезпечення своїх електроустановок від точки приєднання до об`єкта Замовника у відповідності вимогам технічних умов не розробив, не подав її на погодження ПрАТ «Львівобленерго» та не надав Виконавцю послуг документи, що підтверджують готовність до експлуатації електроустановок його об`єкта, у зв`язку із чим послуга з приєднання у повному обсязі не може бути надана. ПрАТ «Львівобленерго» заперечує стягнення коштів в цілому, а розрахунок пені суперечить вимогам закону та п. 5.3 Договору. Також, скільки позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення 55272,00 грн. на думку ПрАТ «Львівобленерго» є незаконною та необгрунтованою, то відповідно безпідставними є і стягнення інфляційних витрат та 3 % річних.

Ухвалою Сихівського районного суду від 04.12.2020 справу за вказаним позовом прийнято до провадження.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовну заяву підтримав, надав пояснення згідно доводів позовної заяви. Додатково пояснив, що 20 листопада 2019 року між ним та Приватним акціонерним товариством Львівобленерго укладено договір про стандартне приєднання до електричних мереж системи розподілу виробничого приміщення по АДРЕСА_1 . Вказаним договором передбачено декілька строків його виконання, а саме 60 днів, для виконання зобов`язань виконавцем після оплати ним послуг, та не довше ніж 31.12.2019. Так, як ним оплата проведена 20.11.2019 тому вважає, що відповідач зобов`язаний був виконати роботи до 20.01.2020. Після 15.01.2020 у нього відпала потреба у подальшому підключенні об`єкту до електропостачання. Так як він знав, що відповідач не приступив до виконання робіт, тому він очікував закінчення строку дії договору, щоб потім повернути кошти. 20.01.2020 роботи виконані не були, тому він 23.01.2020 та в подальшому 29.01.2020 звертався до останніх із письмовими заявами про розірвання договору та повернення йому коштів. При цьому вказав, що свої зобов`язання він повністю виконав та оплатив роботи згідно наданого рахунку фактури. Він не розробляв проектну документацію на підставі технічних умов, не погоджував розроблену проектну документацію з відповідачем, не надавав відповідачеві документи, що підтверджують готовність до експлуатації електроустановки об`єкту, оскільки вважає, що ці умови його не стосуються, так як об`єкт не є новоствореним, він вже був підключений до електропостачання, а тому будь-які документи відповідачу надавати не мав. Також він не змонтовував розподільчий пристрій, не прокладав провід тощо, із заявою про підключення електроустановки до відповідача не звертався.

Представник позивача в судовому засіданні додатково пояснив, що 21.01.2020 у відповідача виникли зобов`язання щодо повернення коштів позивачу в сумі 55272 грн, сплачених останнім за договором. На той час, договір укладений між позивачем та відповідачем припинив дію, а тому положення щодо порушення зобов`язань застосовуватися не можуть. Вважає, що саме підставою виникнення у відповідача грошового зобов`язання в сумі 55272 грн, є момент закінчення дії договору та зобов`язання повернути кошти що є авансом. При цьому саме у зв`язку із порушенням грошового зобов`язання відповідач зобов`язаний сплатити інфляційні витрати, три відсотки річних та пеню. На пунк 5.3 Договору в частині позовних вимог посилається лише у першому абзаці, і лише щодо грошового зобовязання.

Представник відповідача позов не визнав, надав пояснення аналогічні доводам викладеним у відзиві на позовну заяву. Вважає, що договір є діючим, так як такий не розірвано, не визнано недійсним, а зобов`язання є невиконаними. Акт про надання послуги з приєднання до електричних мереж системи розподілу між сторонами не підписано. Але причиною невиконання договору є саме невиконання зобов`язань позивачем: проектну документацію на внутрішнє електрозабезпечення своїх електроустановок від точки приєднання до об`єкта Замовника у відповідності вимогам технічних умов не розробив, не подав її на погодження ПрАТ «Львівобленерго» та не надав Виконавцю послуг документи, що підтверджують готовність до експлуатації електроустановок його об`єкта. Враховуючи недотримання саме Замовником усіх етапів, які передбачає процедура надання послуги з приєднання, та невиконання ним взятих на себе зобов`язань за Договором, на даний час послуга з приєднання у повному обсязі не може бути надана. Не заперечує, що позивач оплатив кошти згідно договору 20.11.2019, тому відповідач впродавж 60 днів мав виконати роботи передбачені договором. При цьому, виключно такі роботи є незалежними від виконання інших зобов`язань позивача передбачених договором. Станом на 15.02.2020 відповідачем виконано свої зобов`язання по виконанню робіт зовнішнього електрозабезпечення від точки забезпечення потужності до точки приєднання, облаштувано вузол комерційного обліку, подано напругу на межу балансової належності. Однак підключити електроустановки позивача до електричних мереж системи розподілу можливо буде лише після поданої заяви позивачем після виконання ним п.п. 3.2.1, 3.2.2. Договору. Більше того, згідно договору передбачена відповідальність виконавця за прострочення зобов`язання, однак позивач не просить застосовувати ці положення, посилаючись на втрату чинності договору. У випадку виконання зобов`язань позивачем, можливо буде виконати умови договору вцілому. Щодо штрафів, нарахованих позивачем, повністю заперечує, оскільки жодних грошових зобов`язань перед позивачем у відповідача не виникало.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, надані позивачем на обґрунтування позову, відповідачем на спростування доводів останнього, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, встановив наступне.

20 листопада 2019 року між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством Львівобленерго укладено договір про стандартне приєднання до електричних мереж системи розподілу № 277.115-5901/2 від 14.11.2019.

Згідно договору сторони домовилися, про приєднання виробничих приміщень, що в АДРЕСА_1 , з місцем точки забезпечення потужності об`єкту РУ-0.4 кВ ТП-1661, точкою приєднання на кабельних наконечниках ЛЕП-1 кВ у ВОП, за стандартним приєднанням величиною потужності 15 кВт, ІІІ категорією надійності та ступеню напруги в точні приєднання 0,4 кВ за ціною в розмірі 55272 грн..

Акт про надання послуги з приєднання до електричних мереж системи розподілу між сторонами не підписано.

З цього слідує, що між сторонами виник спір з приводу договірних відносин.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частинами 1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 2 вказаної норми заначено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів.

При цьому, згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ч.3 вказаної норми).

Зміст Договору, у відповідності до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, згідно ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі, у відповідності до ст. 598 ЦК України, на підставах, встановлених договором або законом . Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Так, згідно статті 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Підстави для зміни або розірвання договору визначені ст. 651 ЦК України. Так, ч.1 встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ст. 654 ЦК України ). Крім того, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Також, статтею 653 ЦК України визначені правові наслідки зміни або розірвання договору. Зокрема, у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. При цьому, у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Одночасно, згідно ч.4 вказаної статті, Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язаннямдо моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналізом вказаних норм, вбачається, що зобов`язання, котрі виникають із договору приняються їх виконанням, проведеним належним чином, зміною або розірванням договору за згодою сторін, вчиненій в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, чи внаслідок набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

При цьому з огляду на вище викладене, не вбачається положень припинення зобов`язання у зв`язку із закінченням строку дії договору, або що зі спливом строку дії договору втрачається його чинність.

Відповідно до ст. 229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті, показаннями свідків оглянути речові докази.

Згідно копії договору про стандартне приєднання до електричних мереж системи розподілу № 277.115-5901/2 та додатку до нього «Технічні умови стандартного приєднання» встановлено, що 20.11.2019 між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством Львівобленерго укладено договір де сторони домовилися, про приєднання виробничих приміщень, що в АДРЕСА_1 , з місцем точки забезпечення потужності об`єкту РУ-0.4 кВ ТП-1661, точкою приєднання на кабельних наконечниках ЛЕП-1 кВ у ВОП, за стандартним приєднанням величиною потужності 15 кВт, ІІІ категорією надійності та ступеню напруги в точні приєднання 0,4 кВ за ціною в сумі 55272 грн.. При цьому, п.п. 3.1.1, 3.1.2., 4.2, 4.3 визначені зобов`язання відповідача з приєднання об`єкту позивача до електричних мереж розподілу, та п.п. 3.2.1, 3.2.2, 3.2.3 та 3.2.4, 4.4 встановленні зобов`язання позивача. Строк дії договору з моменту підписання, до повного виконання сторонами зобов`язань, але не довше ніж до 31.12.2019. При цьому, п.3.1.1. та 4.2 визначено строки виконання зобов`язань відповідача, серед них впродовж 60 днів з моменту виконання позивачем зобов`язання визначеного п. 3.2.3, тобто оплати вартості послуг. Пунктом 4.4. визначений строк зобов`язань позивача. Пунктом 1.1. Додатку до договору передбачені вимоги до позивача для отримання потужності (а.с. 6-9).

З цього слідує, що між сторонами укладено письмовий двосторонній договір, зі строком його дії, та встановленим строком виконання окремих зобов`язань, в тому числі, з положеннями, що виконання окремих зобов`язань відповідача зумовлені вчиненням позивачем певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором.

Згідно копії Рахунку-фактури № 203/31484/11/2019 вбачається, що ОСОБА_1 20.11.2019 отримав рахунок на сплату плати за приєднання, тобто в межах 3-х днів з моменту підписання договору (а.с.10)

З копії квитанції № 0.0. від 21.11.2019 встановлено, що позивачем оплачено 55272 грн. ПрАТ «Львівобленерго» за послуги з приєднання, тобто упродовж 5 днів з моменту підписання договору (а.с.11).

З листа ОСОБА_1 №31484 від 20.11.2019 вбачається, що проект Договору № 277.115-5901/2 від 14.11.2019 позивач отримав 20.11.2019 (а.с.12).

Із копій заяв ОСОБА_1 адресованих головному бухгалтеру ПрАТ «Львівобленерго» від 23.01.2020 та 29.01.2020 встановлено, що позивач просить розірвати Договір про стандартне приєднання до електричних мереж та повернути проведену оплату (а.с.13-14).

Згідно копії акту здачі-приймання виконаних робіт відповідно до договору №2120-СП від 13.01.2020 від 29.02.2020 вбачається, що представником ПрАТ «Львівобленерго» прийнято роботи з монтажу вузла комерційного обліку3ф. потужністю 15 кВ для електропостачання виробничих приміщень ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 35)

З копії акту від 02/2020 здачі-прийняття проектно-вишукувальної, науково-технічної продукції за договором №2/20-СП від 13.01.2020 вбачається, що представником відповідача прийнято робочий проект на електропостачання виробничих приміщень ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 36)

Згідно копії довідки про вартість виконаних будівельних робіт за 02/2020 встановлено, що замовником (відповідачем) оплачено вартість в сумі 4,01534 тис. грн. будівельних робіт з будівництва на електропостачання виробничих приміщень ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 (а.с.37)

Згідно копії дозволу 137/в на підключення електроустановок (на виконання технічних вимог стандартного приєднання) вбачається що 12.02.2020 оформлено дозвіл згідно основних технічних даних об`єкту щодо виробничих приміщень за адресою АДРЕСА_1 . (а.с.38-44)

З копії листа ПрАТ «Львівобленерго» №150-1127 від 19.02.2020 вбачається, що відповідач розглянув листи позивача від 23 та 29.01.2020, та повідомив, що кошти сплачені останнім поверненню не підлягають, так як роботи по зовнішньому електрозабезпеченню виробничих приміщень за адресою АДРЕСА_1 виконано, напругу на межу балансової належності подано (а.с.45).

Таким чином, із позовної заяви та матеріалів долучених до неї вбачається, що правовідносини щодо електропостачання виробничих приміщень ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 врегульовані договором від 20.11.2019.

Доказів, про те, що на момент розгляду справи судом сторони розірвали чи змінили договір за взаємною згодою не здобуто, оскільки в судовому засіданні договору про припинення чи зміну договору не представлено. Також, не надано судового рішення, що набрало б законної сили, щодо розірвання чи зміни договору від 20.11.2019 між сторонами спору чи визнання його недійсним. Крім того, до процесуальних заяв, учасниками справи не долучено акту, про надання послуги з приєднання до електричних мереж системи розподілу, що свідчить, що зобов`язання згідно договору не виконані.

У зв`язку із цим, суд встановив, що дія договору минула 31.12.2019, однак, зобов`язання сторін є невиконаними, у зв`язку із чим договір не втратив чинність.

При цьому, суд бере до уваги, що позивачем не доведено, що ним виконані вимоги Договору передбачені п.п.3.2.1., 3.2.2, 3.2.4. Оскільки доказів з даного приводу суду не надано. Одночасно, зважує, на пояснення позивача, що останній не заперечив факту невиконання вказаних зобов`язань.

Твердження позивача, що такі умови договору він не зобов`язаний був виконувати, в силу того, що виробничі приміщення не являються новоствореним об`єктом суд розцінює критично, оскільки будь-яких застережень щодо виконання зобов`язань Замовником в цій частині Договір не містить.

Одночасно позивачем не спростовано доводи представника відповідача, щодо виконання відповідачем зобов`язань з приводу проведення робіт по зовнішньому електрозабезпеченню виробничих приміщень за адресою АДРЕСА_1 та подання напруги на межу балансової належності, хоча відповідно до п. 3.4.1 позивач вправі контролювати виконання виконавцем робіт у спосіб визначений договором. Будь-яких запитів чи письмових відповідей з приводу стану проведених робіт щодо будівництва електричних мереж зовнішнього електрозабезпечення об`єкту від точки забезпечення потужності до точки приєднання, хід виконання робіт суду не надано, а тому твердження представника відповідача з даного приводу суд вважає достовірними, та такими, що підтверджують фактичні обставини справи до приступлення до виконання зобов`язань.

Разом з тим, суд критично розцінює твердження представника позивача, що у відповідача перед позивачем виникли грошові зобов`язання з 21.01.2020 щодо повернення авансу, виходячи за наступного.

Посилаючись на позицію Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 21.02.2018 у справі № 910/12382/17 позивач звертає увагу на те, що аванс - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є грошова сума, яка перераховується згідно договору наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за роботи які мають бути виконані, при цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.

Суд погоджується з позицією Касаційного господарського суду про те, що аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила лише у випадку невиконання зобов`язання.

Одночасно бере до уваги, ч.4 ст. 653 ЦК України, відповідно до котрої сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено судом, позивач сплатив загальну вартість робіт та послуг за договором, що становить 55272 грн. на виконання зобов`язань встановлених Договором, зокрема п. 4.4.

На момент розгляду справи договір не є розірваним або зміненим, у зв`язку із чим в силу п.4 ст. 653 ЦК України, а тому позивач не вправі вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідач 13.01.2020 приступив до виконання умов Договору уклавши договір підряду №2120-СП щодо виконання робіт з монтажу вузла комерційного обліку3ф. потужністю 15 кВ для електропостачання виробничих приміщень ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , видав дозвіл на підключення електроустановок виробничих приміщень за адресою АДРЕСА_1 .

Більше того, частина зобов`язань відповідача узгоджена сторонами в договорі зумовлена вчиненням позивачем певних дій.

Так, як вбачається, згідно п. 2.1 Договору, предметом такого є забезпечення виконавцем (відповідачем) приєднання електроустановок об`єкту Замовника (позивача) відповідно до схеми зовнішнього електрозабезпечення і проектної документації та здійснення підключення електроустановок об`єкту Замовника до електричних мереж системи розподілу на умовах договору. При цьому, відповідно до п.3.2.1 проектну документацію щодо будівництва електричних мереж внутрішнього електрозабезпечення, у межах належної земельної ділянки, електроустановок зобов`язаний розробити Замовник (позивач), та відповідно до п. 3.2.2 таку проектну документацію погодити із виконавцем робіт.

Як встановлено судом така проектна документація позивачем не розроблялася і відповідачу для погодження не надавалася. Доказів про те, що відповідач міг виконати окремі зобов`язання з приєднання електроустановок об`єкту Замовника (позивача) та здійснення підключення електроустановок об`єкту Замовника до електричних мереж системи розподілу без проектної документації не надано.

У зв`язку із чим, позивачем не доведено, що відповідач не приступив та не виконав зобов`язання визначені Договором.

Одночасно, так, як позивачем не доведено підставність виникнення у відповідача перед позивачем грошового зобов`язання, вимоги щодо стягнення інфляційних витрат, три відсотки річних від простроченої суми та пені (пов`язаної із грошовим зобов`язанням, а не з порушенням строків виконання зобов`язань, визначеної п.5.3 Договору) є необґрунтовані, оскільки в силу ст. 625 ЦК України, такі заходи є відповідальністю за порушення саме грошового зобов`язання.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж тим, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Способи захисту порушеного права в процесуальному законі визначаються як підстава позову, у межах якої суд розглядає справу, що знаходить своє відображення у принципі диспозитивності цивільного процесу, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Також згідно вказаної норми учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність / відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 912/1856/16 та від 14 травня 2019 року у справі № 910/11511/18.

При цьому, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

В даному випадку відносини між сторонами врегульовані Договором та Цивільним кодексом України.

Спеціальним НПА, який регулює відносини між учасниками справи є Кодекс системи розподілу, затверджений Постановою Національної комісії , що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №310 від 14.03.2018.

Під предметом спору розуміється об`єкт спірних правовідносин, тобто благо, щодо якого виникає спір між позивачем та відповідачем.

Об`єктом цивільних правовідносин є матеріальні і нематеріальні блага, з приводу яких виникають цивільні правовідносини. Коло правовідносин, які можуть виникати щодо того чи іншого об`єкту цивільних прав ЦК України не обмежено.

Тобто, учасники правовідносин можуть вступати у будь-які правовідносини щодо певного об`єкту цивільних правовідносин, не заборонені і не обмежені законом.

Зміст таких правовідносин є досить широким та становить усі права та обов`язки їх учасників, визначені договором та законодавством.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

В силу того, що позивач категорично заперечив чинність договору, та можливість застосування його умов в частині відповідальності за неналежне виконання зобовязань, суд в силу ч.2 ст. 16 ЦК України не може захистити цивільне право або інтерес позивача іншим способом, що встановлений договором або законом.

Беручи до уваги, що в судовому засіданні позивачем не доведено, що 21.01.2020 у ПрАТ «Львівобленерго» перед ним виникли грошові зобов`язання у виді передачі грошової суми в розмірі 55272 грн., такі зобов`язання відповідачем починаючи з 21.01.2020 не виконані, у зв`язку із чим наступає відповідальність встановлена ч.2 ст. 625 ЦК України, суд прийшов до переконання про відмову у задоволенні позову.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України.

Зокрема, у судові витрати, понесені позивачем, суд відносить витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн.

Враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, з урахуванням ч.ч. 1 та 2 ст. 141 ЦПК України, відповідно до яких судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача.

На підставі ст.ст. 11, 16, 509, 526, 530, 598, 599, 615, 626, 628, 631, 651, 653, 654 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 77, 79, 81, 141, 229, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ухвалив :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» про стягнення коштів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення виготовлено 18 червня 2021 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ,АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Львівобленерго», 79026, м. Львів, вул. Козельницька, 3 .

Головуюча Сабара Л.В.