КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 червня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сліпченка О.І., суддів Сушко Л.П., Гаращенка Д.Р.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 08 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Габрієль Лідія Євгенівна про визнання довіреності недійсною.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що 08 серпня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко О.В. було посвідчено та зареєстровано в реєстрі Попередній договір, укладений між ОСОБА_1 , від імені якої на підставі довіреності діяла ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 .

Відповідно до умов Попереднього договору Сторони дійшли згоди в термін до 08 жовтня 2007 року укласти та нотаріально посвідчити Договір міни земельних ділянок з доплатою в сумі еквівалентній 140 000 дол. США.

Позивачу про укладення Попереднього договору стало відомо лише 13 листопада 2019 року після ознайомлення з матеріалами справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення суми за попереднім договором, який припинений.

Позивач вважає, що укладаючи Попередній договір від імені позивача ОСОБА_3 діяла з перевищенням повноважень, оскільки довіреність була видана з іншою метою.

Позивач не уповноважувала ОСОБА_3 укладати від свого імені Попередній та/або Основний договір міни земельних ділянок, і тим більше отримувати будь-які грошові кошти на виконання умов такого договору, які відповідно їй не передавались.

Вказує, що вона дійсно надавала повноваження ОСОБА_3 проте, щодо оформлення за позивачем права власності на земельну ділянку.

Разом з тим, як з`ясувалося, укладаючи від імені позивача Попередній договір ОСОБА_3 діяла на підставі іншої довіреності від 08 серпня 2007 року.

Станом на час складання оспорюваної довіреності позивач перебувала у похилому віці, мала поганий зір. В тексті оспорюваної довіреності відображено, що у зв`язку із поганим зором ОСОБА_1 текст довіреності прочитано нотаріусом вголос.

У зв`язку із зазначеним позивач помилилася щодо правової природи оспорюваної довіреності, обсягу прав, які надавалися повіреним за вказаною довіреністю, а тому позивач вважає, що оспорювана довіреність підлягає визнанню недійсною.

Просила визнати довіреність від 08 серпня 2007 року на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Габрієль Л.Є. - недійсною.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 08 лютого 2021 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 звернулась із апеляційною скаргою, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на обставини вказані при подачі позову, які підтверджують відсутність її волевиявлення на підписання довіреності.

Зауважує, що спірна довіреність була складена та посвідчена у той самий день, що і попередній договір, тобто об`єктивної необхідності, зокрема у додаткових витратах на нотаріальне посвідчення вказаної довіреності не було, адже не було перешкод на укладення такого договору особисто, якби їй було відомо про його укладення.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений строк не надходив.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав позицію апеляційної скарги.

Інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились.

У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано доказів на підтвердження відсутності волевиявлення на видачу довіреності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 08 серпня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Габрієль Л.Є. посвідчено довіреність, яка зареєстрована в реєстрі за № 12884, наступного змісту:

« ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Макарова, Київської обл., паспорт НОМЕР_1 , виданий Ленінградським РУГУ МВС України в м. Києві 23 березня 1999 року, ідентифікаційний № НОМЕР_2 , що мешкаю в АДРЕСА_1 , розуміючи значення своїх дій та правові наслідки цього документу, попередньо ознайомлена нотаріусом з загальними вимогами закону, додержання яких є необхідним для чинності правочину, за усною попередньо укладеною домовленістю, цією довіреністю

уповноважую гр. ОСОБА_3 , що мешкає в АДРЕСА_2 та/або

гр. ОСОБА_2 , що мешкає в АДРЕСА_3 , незалежно один від одного,

бути моїми представниками в усіх підприємствах, установах та організаціях незалежно від форм власності, галузевої належності та підпорядкування, в тому числі в органах місцевого самоврядування, державних адміністраціях, нотаріальних конторах, бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, органах МВС, податкових адміністраціях та інспекціях, відділах земельних ресурсів, житлово- експлуатаційних організаціях, підприємствах газо- водо- тепло- енергопостачання, в усіх судових установах, інших підприємствах, установах та організаціях та перед фізичними особами, з усіх без винятку питань, що стосуються мене, як власника земельної ділянки на підставі державного акту серії ЯГ №318052, виданого 29 грудня 2006 року Макарівською районною державною адміністрацією Київської області, площею 3.120 гектарів, що знаходиться за адресою: Київська область Макарівський район, село Калинівка та з усіх питань, пов`язаних з експлуатацією, зміною цільового призначення, обміном та продажем на умовах та за ціною на їх розсуд зазначеної земельної ділянки.

Для цього надаю право подавати від мого імені заяви, в тому числі заяву про те, що зазначена вище земельна ділянка належить мені на праві особистої приватної власності, подавати податкові декларації, подавати, замовляти та отримувати необхідні довідки та документи, в тому числі довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру або її дублікат, нормативно-грошову оцінку та/або експертно-грошову оцінку земельної ділянки, довідку про відсутність обмежень (обтяжень) щодо використання земельної ділянки, довідку про відсутність будівельних споруд на земельній ділянці, свідоцтва, акти про право власності на землю, дублікати, розписуватись за мене, підписувати договори міни або купівлі-продажу, попередні договори, отримувати належні мені гроші від продажу або майно за договором міни, розривати договори у разі невиконання сторонами умов, сплачувати податки та інші необхідні платежі, мати вільний доступ до земельної ділянки, вести від мого імені справи при виконанні наданих повноважень в усіх судових установах, з усіма правами, наданими законом позивачу, відповідачу, третій особі і потерпілому, у тому числі з правом пред`явлення позову та підпису позовних заяв, повної або часткової відмови від позовних вимог, визнання позову, зміни предмету позову, укладення мирової угоди, оскарження рішення суду, подачі виконавчого листа до стягнення, вести юридичне супроводження виконавчого провадження, без права одержання присудженого майна або грошей, а також виконувати всі інші дії, пов`язані з виконанням цієї довіреності.

Довіреність видана строком на три роки і дійсна до восьмого серпня дві тисячі десятого року.

У зв`язку з моїм поганим зором та за моїм проханням, текст цієї довіреності прочитано мені нотаріусом вголос.»

Довіреність підписана Сиволоцькою Л.І. в присутності нотаріуса, особу її встановлено, дієздатність перевірено.

За змістом ст.ст. 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Майже аналогічний за змістом перелік способів захисту передбачений у ч.2 ст. 20 ГК України.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1 ст.203 ЦК України).

Згідно з вимогами ст.ст. 202-204 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У силу ч.1 ст.237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до положень ст.ст. 1003, 1004 та 1006 Цивільного кодексу України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності чітко визначаються юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. До обов`язків повіреного відноситься: повідомлення довірителю на його вимогу всіх відомостей про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання повірений зобов`язаний негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку, що видаючи довіреність позивач повинна була усвідомлювати, що наділила відповідачів правом на вирішення усіх питань, пов`язаних з експлуатацією, зміною цільового призначення, обміном та продажем на умовах та за ціною на їх розсуд зазначеної земельної ділянки на умовах, визначених повіреним на власний розсуд.

Колегія суддів враховує, що спірна довіреність особисто підписана позивачем, що свідчить про її обізнаність із змістом.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги письмові пояснення приватного нотаріуса, де зазначено, що під час вчинення нотаріальної дії щодо посвідчення оспорюваної довіреності нею встановлювалась особа та перевірялася дієздатність ОСОБА_1 , їй роз`яснювалися її права та правові наслідки вчинюваних нею дій.

Доказів на спростування того, що позивачем добровільно видано відповідачам нотаріально посвідчену довіреність, на підставі якої позивач, серед іншого, уповноважила відповідачів розпоряджатися спірною земельною ділянкою до матеріалів справи долучено не було.

Представник позивачки ставить під сумнів встановлені судом першої інстанції обставини, при цьому доказів на їх спростування та відповідно на підтвердження відсутність волевиявлення на видачу нею оспорюваного різновиду довіреності не надає.

Посилання представника позивача на позицію викладену в постанові Верховного Суду України від 27 березня 2016 року(№6372цс16), з приводу визнання довіреності недійсною, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки обставини справи, які перебували на розгляді Верховного Суду України є не релевантні обставинам, які розглядаються наразі апеляційним судом.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 08 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «15» червня 2021 року.

Головуючий

Судді: