№ провадження 2/646/1824/2021
Справа № 646/3885/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.06.21 року м.Харків

Суддя Червонозаводського районного суду м.Харкова Блага І.С., при прийнятті позовної заявиОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання припиненими договору позики та іпотечного договору,-

ВСТАНОВИВ:

До Червонозаводського районного суду м.Харкова надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить визнати припиненими договір позики від 17.05.2019 року, укладений між сторонами у простій письмовій формі, та іпотечний договір від 17.05.2019 року, зареєстрований в реєстрі № 1439, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І., що укладений з метою забезпечення договору позики від 17.05.2019 року.

Разом з поданням вказаної позовної заяви позивачем подано заяву про забезпечення вказаного позову, шляхом накладання заборони вчиняти певні дії з предметом іпотеки квартирою АДРЕСА_1 .

В той же час, зазначена позовна заява не може бути прийнята до розгляду Червонозаводським районним судом м. Харкова та підлягає направленню за підсудністю з наступних підстав.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд», встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

За загальним правилом, встановленим ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним; про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна; про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна; про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини (п. 42 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ»).

Правила виключної підсудності застосовуються до позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (звернення стягнення на нерухоме майно, передане в заставу іпотечне майно, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, визнання договору іпотеки недійсним тощо) (п. 4 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»).

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна та стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Слід зазначити, що виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Відповідна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 року у справі № 911/2390/18.

Отже, спори, що пов`язані з визнанням припиненими правочинів щодо нерухомого майна, пред`являються до суду за місцезнаходженням майна.

При об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність, мають застосовуватися правила виключної підсудності (п. 41 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ»).

Таким чином, позов про визнання недійсними договорів, укладених з приводу нерухомого майна, має пред`являтися за місцезнаходженням такого майна за правилами виключної підсудності.

Посилання позивача на положеннями ч. 7 ст. 30 ЦПК України як на підставу визначення підсудності вказаної справи за Червонозаводським районним судом м.Харкова, суд вважає безпідставними, оскільки спір, що виник між сторонами, пов`язаний з правом позивача на нерухоме майно, а тому правила ч. 7 ст. 30 ЦПК України в даному випадку не застосовуються.

Так, положення ч.7 ст.30 ЦПК України стосується «конкуренції» між місцем проживання кількох відповідачів, а у випадку наявності спору з приводу нерухомого майна, їх місце проживання не має значення. Правила виключної підсудності є спеціальною нормою в контексті «конкуренції» різних правил підсудності.

Також слід зазначити, що у суду також відсутні підстави для роз`єднання заявлених позовних вимог в самостійне провадження, що передбачено положеннями ч.6 ст.188 ЦПК України, оскільки це не сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства.

З огляду на вищезазначене, вказана позовна заява повинна розглядатися за місцезнаходженням нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , яка є предметом іпотеки та розташована у Київському районі м.Харкова.

Таким чином, суд приходить до висновку, що подана позовна заява не підсудна Червонозаводському районному суду м. Харкова.

Відповідно ч.1 ст.31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи викладене, дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про передачу даної справи разом із заявою про забезпечення позову за підсудністю до Київського районного суду м.Харкова, за місцем знаходження нерухомого майна.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 2 ст.27, ч.1 ст.31, ч. 9 ст.187, ст.260 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання припиненими договору позики та іпотечного договору - направити за підсудністю до Київського районного суду м.Харкова.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до ОСОБА_2 про визнання припиненими договору позики та іпотечного договору - направити за підсудністю до Київського районного суду м.Харкова.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м. Харкова.

Відповідно до п. 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а якщо апеляційну скаргу подано - після закінчення апеляційного провадження.

Суддя І.С. Блага