ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-177/2006Головуючий у 1-й інстанції Данилевич Н.А.
Провадження № 22-ц/817/727/21 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
Категорія - 307010000
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2021 р. м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

заслухавши доповідача про проведення підготовчих дій по розгляду цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 22 березня 2006 року, ухваленого суддею Данилевич Н.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Чернихівецької сільської ради Збаразького району Тернопільської області про встановлення права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 22 березня 2006 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 власності на цілий житловий будинок по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Чернихівці, Збаразького району, Тернопільської області (том 1, а.с. 19-20).

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , який не приймав участь у справі, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення Збаразького районного суду Тернопільської області у цивільній справі №2-177/2006 від 22 березня 2006 року скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити повністю, у зв`язку із безпідставністю та недоведеністю, посилаючись на те, що суд не з`ясував фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи; висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються належними та допустимими доказами. Зокрема, суд не дав належної оцінки тим обставинам, що заповіт складено ОСОБА_4 на ОСОБА_2 , а з позовом звернулась позивачка ОСОБА_2 про визнання права власності за заповітом після смерті ОСОБА_3 . Вважає, що він є власником спірного житлового будинку, а рішенням суду першої інстанції, що оскаржується, визнано право власності на вказане домоволодіння за позивачкою, яка є його тіткою.

Справа неодноразово розглядалася судами.

Останньою постановою Верховного Суду від 13 травня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Тернопільського апеляційного суду від 16 червня 2020 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, оскільки переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд не виконав вказівки, які викладені Верховним Судом у постанові від 13 листопада 2019 року при скасуванні попереднього судового рішення апеляційного суду, зокрема, у разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі і судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

Як вбачається із матеріалів справи та судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка згідно з заповітом, складеним 27 травня 1989 року, заповіла все своє майно онуці ОСОБА_2

ОСОБА_3 за життя була власником житлового будинку АДРЕСА_1 , 1952 року забудови, загальною площею 71,1 кв.м., після її смерті відкрилась спадщина за заповітом на вказане майно.

Рішенням Збаразького районного суду від 22 березня 2006 року визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Чернихівці Збаразького району Тернопільської області.

Звернувшись з апеляційною скаргою на вказане судове рішення, ОСОБА_1 посилався на те, що оскарженим рішенням суду першої інстанції порушено його майнові права на спірний будинок, проте він не був залучений до участі у справі.

Як видно з матеріалів справи, що на підставі рішення Чернихівської сільської ради від 28 вересня 1971 року і відповідно до рішення загальних зборів колгоспу імені Радянська Армія сину ОСОБА_3 - ОСОБА_5 було відведено присадибну земельну ділянку розміром 900 кв.м. для будівництва індивідуального житлового будинку і господарських будівель. За планом забудови передбачалось будівництво житлового будинку, літньої кухні та хліва, а також зазначено, що старий будинок та хлів підлягають зносу.

Вказані будівлі не були знесені, в житловому будинку залишилась проживати ОСОБА_3 і в погосподарських книгах Чернихівської сільської ради значились два погосподарських номери: на господарство ОСОБА_3 та нове господарство ОСОБА_5 , відкрите у 1972 році.

Внаслідок побудови у 1975 році нового житлового будинку загальною площею 92,2 кв.м. на присадибній земельній ділянці згідно дозвільних документів, виготовлених у 1971 році, було зареєстровано нове господарство (господарський двір), власником якого на даний час є ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 21 січня 2015 року.

Житловий будинок, який належав ОСОБА_3 , ніколи не входив до складу будинковолодіння, яке придбав у 2015 році ОСОБА_1 , що розташоване на земельній ділянці, площею 0,25 га, кадастровий номер :02:002:0212.

Згідно технічного паспорта на житловий будинок з надвірними будівлями на АДРЕСА_1 , виготовленого 25 лютого 2015 року на ім`я ОСОБА_1 , господарство включає житловий будинок, 1975 року забудови, загальною площею 92,2 кв.м. із підвалом, два хліви з підвалом, 1953 року забудови, та колодязь.

У технічному паспорті на господарство, що розташоване на АДРЕСА_1 , виготовленому у грудні 2005 року, рахується житловий будинок, 1956 року забудови, та колодязь.

Отже, встановлено, що житловий будинок, право власності на який визнано за ОСОБА_2 , та житловий будинок, набутий ОСОБА_1 у власність за договором купівлі-продажу, - це різні об`єкти нерухомості, які обліковуються за однією адресою: АДРЕСА_1 , тому колегія суддів вважає, що право ОСОБА_1 на будинковолодіння, придбане ним за договором купівлі-продажу, не порушується оскаржуваним рішенням суду.

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини 1 цієї статті).

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в статті 14 Закону України Про судоустрій і статус суддів, згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.4 ст.12, 13 ЦПК України кожна особа несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи (частина третя статті 352 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №638/2304/17 (провадження №61-2417сво19) зазначено, що аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

У пункті 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

У постановах Верховного Суду від 01 серпня 2019 року в справі №412/1277/2012 (провадження №61-3704св19), від 25 листопада 2020 року у справі №663/227/13-ц (провадження №61-360св20), від 10 лютого 2021 року у справі №328/675/19 (провадження №61-13416св20) зроблено висновок, що у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 04 червня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 22 березня 2006 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Чернихівецької сільської ради Збаразького району Тернопільської області про встановлення права власності на спадкове майно (том 2, а.с. 194).

Апеляційний суд встановив, що рішенням суду першої інстанції права ОСОБА_1 (особи, яка не брала участі у справі і подала апеляційну скаргу) не порушені. Тому, колегія суддів вважає, що у разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі і судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 22 березня 2006 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Чернихівецької сільської ради Збаразького району Тернопільської області про встановлення права власності на спадкове майно підлягає закриттю.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 260, 261, 352, 362, ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 22 березня 2006 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Чернихівецької сільської ради Збаразького району Тернопільської області про встановлення права власності на спадкове майно закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді