Справа № 177/1512/20
Провадження № 2/177/209/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 лютого 2021 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Березюк М. В.

за участі: секретаря Зборівської І. С.,

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Бугрій В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору та виступає на стороні позивача ОСОБА_4 , про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И В:

17.11.2020 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 , на її користь, аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання у Київському національному університеті Тараса Шевченка в розмірі ј частини від усіх видів заробітної плати (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дати подання позову до суду та до закінчення сином навчання чи до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку, залежно від того, яка з цих обставин настане першою.

В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що вони з відповідачем є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є повнолітнім та продовжує навчання у Київському національному університеті ім. Т.Шевченка, є студентом першого курсу, денної форми навчання спеціальності «Комп`ютерні науки» факультету інформаційних технологій. Син навчається на денній формі навчання, у зв`язку з чим не має можливості влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток та забезпечувати себе, а тому потребує матеріальної допомоги. Син зареєстрований та поза періодом навчання проживає з нею.

Відповідач є приватним підприємцем, має власні транспорті засоби, якими здійснює регулярні пасажирські перевезення та має постійних дохід, а отже має змогу надавати допомогу на утримання сина на період продовження ним навчання, з метою здобуття майбутньої професії.

Стверджувала, що вона самостійно не може забезпечити належний рівень життя та розвитку сина на період продовження ним навчання, а тому вважає, що батько, який є здоровим та працездатним чоловіком, має можливість сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку.

Відповідач позов не визнав. Надав суду відзив, в якому просив суд відмовити в задоволенні позову. На підстави відмови в позові зазначав, що позов подано невідомою особою - ОСОБА_1 , сам син до суду з вказаним позовом не звернувся, про свою потребу в утриманні не заявляв. Вказував про недоведеність потреби (нужденності) повнолітнього сина у матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання взагалі та від батьків зокрема, понесення витрат на утримання сина позивачем, їх розміру та співвідношення до її власного заробітку і вартості навчання, недоведеність існування сімейного спору та удаваності спору, існування правової заінтересованості позивача отримати певне матеріальне благо у вигляді вказаних аліментів, оскільки позивач просить стягнути їх на свою користь, хоча син є повнолітнім. Також вказував про не реалізацію позивачем заходів досудового врегулювання спору, що вважав підставою для відмови у задоволенні позову. Наполягав на тому, що стягнення аліментів можливо лише виключно за умови їх визначення у твердій (чітко визначеній грошовій сумі) і лише при умові нужденності повнолітнього сина в матеріальній допомозі, у зв`язку з продовженням навчання. Визначення аліментів у частці від заробітку відповідача вважав таким, що порушує права та інтереси відповідача, як учасника визначених позовом спірних правовідносин, так і громадянина, який має право на набуття та вільне розпорядження заробленими грошима.

21.12.2020 позивач надала до суду відповідь на відзив, в якій вказала, що син ОСОБА_4 продовжує навчання за денною формою навчання, а тому не має можливості працювати та власною працею забезпечувати своє існування, стипендії не отримує, будь-якого особистого доходу не має. У зв`язку з продовженням навчання він потребує матеріальної допомоги, зокрема потребує коштів на продукти харчування, проїзд до м. Києва, навчальні посібники, канцелярські вироби, предмети першої необхідності. Вона сама не має можливості надавати достатню фінансову допомогу сину, проте навіть за таких обставин намагається забезпечити сина всім необхідним для нормальної життєдіяльності, освіти та розвитку. Відповідач є фізично здоровим, працездатним чоловіком, підприємцем, а отже має можливість надавати допомогу сину, який продовжує навчання та потребує у зв`язку з цим такої допомоги. У зв`язку з чим, просила суд задовольнити позов.

Відповідач правом на подання заперечень на відповідь на відзив не скористався, про відсутність такої необхідності повідомлено представником відповідача в ході судового засідання.

В ході судового засідання ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Пояснювала, що їх з відповідачем син є обдарованою дитиною, навчається на бюджетній основі, на денній формі навчання, стипендію не отримує, у зв`язку з чим позбавлений можливості працювати та самостійно заробляти собі на життя. Разом з цим, син має щоденну потребу в харчуванні, одязі, несе витрати на проїзд. Крім цього, проживаючи в період навчання в Києві потребує місця проживання, на що також здійснюються витрати. Зазначала, що всі витрати на утримання сина в період його навчання несе вона, а батько надає лише 1000 грн. на місяць (в розмірі аліментів, які стягувалися до досягнення сином повноліття), які перераховує на картку сину. Стверджувала, що батько є працездатним чоловіком, працює підприємцем, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання сина на період його навчання, які вважала за необхідне стягнути саме в частині від його заробітку.

Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи представлений в судовому засіданні адвокатом Бугрій В.М. , який в задоволенні позову просив відмовити з підстав викладених у відзиві, зокрема через недоведеність потреби сина сторін у матеріальній допомозі зі сторони батька, удаваності спору.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору та виступає на стороні позивача, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, до суду не з`явився, пояснень суду не надав, однак надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.22), зазначив про підтримання позовних вимог та просив їх задовольнити.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши докази подані сторонами на обґрунтування своїх вимог та заперечень, встановивши зміст спірних правовідносин та норму права, яка підлягає застосуванню до них, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 , батьками якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 25.11.2002 (а.с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 виповнилося 18 років, тобто він досяг повноліття, що підтверджується копією паспорта ОСОБА_4 (а.с. 7-8).

Як слідує з довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_4 , а також довідки з виконавчого комітету Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, місце проживання ОСОБА_4 зареєстровано за адресою матері ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 (а.с. 3-4, 9, 11). Батько ОСОБА_4 - відповідач по справі, проживає окремо від сина, що підтверджується даними про місце проживання вказаними у заявах по суті справи, а також довідці з його місця проживання (а.с. 15). Вказані обставини сторонами не оспорювалися.

Згідно довідки Київського національного університету ім. Т. Шевченка № 4508 від 25.09.2020, ОСОБА_4 є студентом 1 курсу ОР «бакалавр» денної форми навчання спеціальності 122 «Комп`ютерні науки» за освітньою програмою «Прикладне програмування» факультету інформаційних технологій Київського національного університету ім. Т. Шевченка. Період його навчання з 17.09.2020 по 30.06.2024 (а.с. 10).

Той факт, що ОСОБА_4 після досягнення повноліття продовжує навчання у вказаному навчальному закладі, на денній формі навчання, представник відповідача не заперечував.

Положення Сімейного кодексу України, закріплюють принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо їх дитини.

Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Отже, з аналізу вказаної норми слідує, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

В судовому засіданні безспірно встановлено той факт, що ОСОБА_4 є повнолітнім сином сторін, який продовжує навчання у вищому навчальному закладі, в м. Києві за денною формою навчання. Вказане на переконання суду, свідчить про те, що повнолітній син сторін ОСОБА_4 , проживаючи в іншому місті, окремо від батьків, продовжуючи навчання на денній формі навчання, будучи позбавленим можливості самостійно працювати, є таким що потребує матеріальної допомоги від батьків, оскільки потребує коштів для задоволення фізіологічних потреб в їжі, одязі, здійснені витрат на проїзд, в тому числі до м. Києва, елементарних витрат на придбання канцелярського приладдя, тощо.

У зв`язку з цим, суд критично оцінює твердження представника відповідача про те, що позивачем не доведено потреби ОСОБА_4 у матеріальній допомозі від батьків, у зв`язку з продовженням навчання.

Також суд критично оцінює твердження представника відповідача про те, що даний спір удаваний, зумовлений бажанням позивача отримати власну вигоду, у вигляді коштів від відповідача, оскільки право подання даного позову ст. 199 СК України гарантовано не лише повнолітньому сину, а й тому з батьків, з ким проживає повнолітній син, в даному випадку це матері ОСОБА_4 - позивачу по справі. Крім цього, як слідує з заяви ОСОБА_4 поданої до суду, він підтримує позов матері про стягнення аліментів на її користь та на його утримання (а.с. 22).

У зв`язку з цим, не заслуговують на уваги і твердження представника відповідача в частині того, що син сам мав звернутися до суду з відповідним позовом, а також вжити заходів досудового врегулювання попросивши у батька допомоги. Законодавством не передбачено обов`язкового досудового врегулювання вказаної категорії спорів, натомість обов`язок батьків по утриманню повнолітнього сина, який продовжує навчання, визначений ст. 199 СК України.

Доведеним в судовому засіданні є і той факт, що ОСОБА_3 має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина на період його навчання, адже він є повнолітнім, фізично здоровим, працездатним чоловіком, є приватним підприємцем (а.с. 45), доказів протилежного суду не надано. Будь-яких даних щодо наявності у відповідача інших аліментних зобов`язань, утриманців, або ж існування інших обставин, які унеможливлювали б надання ним матеріальної допомоги повнолітньому сину, який продовжує навчання та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, суду не надано. Відповідачем взагалі не заперечувалася наявність можливості надати матеріальну допомогу сину, а заперечення проти позову фактично зводилися до його удаваності та недоведеності існування у сина потреби в такій допомозі.

Твердження відповідача про те, що не надано доказів неможливості матері самостійно утримувати сина, а також недоведеності нею здійснення таких витрат, суд розцінює критично, оскільки законодавство покладає обов`язок утримання повнолітніх дочки чи сина, які продовжують навчання, на обох батьків. На даний час син сторін навчається в Києві, що підтверджує факт наявності витрат на проживання сина в іншому місці, його переїзд, проживання, харчування та інші витрати. Як стверджувала позивач, всі вказані витрати несе вона, а відповідач надає сину лише 1000 грн. Представник відповідача вказані обставини не заперечив, доказів на підтвердження факту участі батька у витратах на утримання повнолітнього сина суду не надав.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання свого повнолітнього сина ОСОБА_4 , який продовжує навчання.

Відповідно до ст. 200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Беручи до уваги зміст ст. 200 Сімейного кодексу України, суд критично оцінює твердження відповідача про те, що аліменти на утримання повнолітнього сина можуть бути стягнуті виключно у твердій грошовій сумі, а стягнення аліментів у частці від його заробітку порушуватиме право відповідача вільно розпоряджатися заробленими грошима.

Відповідно до ст. 201 Сімейного кодексу України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Так, відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, беручи до уваги потребу повнолітнього ОСОБА_4 в матеріальній допомозі від батьків у зв`язку з продовженням навчання, можливості батька надавати таку допомогу, а також враховуючи можливість надання допомоги з боку матері, виходячи з розміру заявлених позовних вимог та твердження позивача про надання відповідачем допомоги сину в розмірі 1000 грн. на місяць, ненадання суду доказів, що розміру доходів сторін, суд вважає виправданим та обґрунтованим розмір аліментів на утримання ОСОБА_4 , який підлягає стягненню з батька ОСОБА_3 - 1/6 частина від його заробітку. Аліменти підлягають стягненню з дня пред`явленні позову до суду, тобто з 17.11.2020.

Оскільки позивач відповідно до п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, позов задоволено, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 81,141, 263-265, 273, 279, 430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору та виступає на стороні позивача ОСОБА_4 , про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ), аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ), в розмірі 1/6 частини від усіх доходів (заробітку) ОСОБА_3 щомісячно, на період навчання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вищому навчальному закладі до 30.06.2024, але не більше як до досягнення ним 23-річного віку, або до припинення ним навчання, починаючи стягнення з 17.11.2020.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), на користь держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Криворізький районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 08.02.2021.

Суддя М.В. Березюк