Справа № 950/339/21
Провадження № 2/950/261/21
ЛЕБЕДИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 червня 2021 року м. Лебедин
Лебединський районний суд Сумської області у складі:
головуючого судді - Косолапа В.М.,
за участі секретаря судового засідання - Ткаченко Я.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Лебедин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 29.04.2017, позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми, ЗЧМТ, струсу головного мозку, рани тім`яної ділянки, ЗТГК, перелому 7 ребра зліва, забою органів грудної та черевної порожнини, садини тулуба, відкритого 2Б типу перелому лівої гомілки від ламкового зі зміщенням, рваної рани нижньої третини лівого стегна великого розміру, розриву сідничного розміру на рівні нижньої третини лівого стегна та травматичного шоку.
Вироком Лебединського районного суду Сумської області від 21.08.2018 відповідача по справі - ОСОБА_2 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Крім того стягнуто з відповідача 99362,21 грн. матеріальної та 200000,00 грн. моральної шкоди, яка на момент звернення до суду не відшкодована.

У зв`язку з отриманими травмами, позивач проходив лікування, в тому числі в період з 29.07.2020 по 14.08.2020, переніс операцію у зв`язку із чим зазнав витрат на лікування на суму 71509,96 грн. Також позивач зазначає, що внаслідок ДТП йому була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних та фізичних переживаннях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я, порушенням нормальних життєвих зв`язків, внаслідок яких він відчував сильний емоційний стрес, наслідком якого стала втрата сну на тривалий час, постійні головні болі, підвищена нервозність, моральні переживання, душевний біль. Розмір моральної шкоди позивач оцінив у 100000,00 грн.

Ухвалою від 04.03.2021 судом відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін.

Позивач у судовому засіданні 21.05.2021 позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві. Зазначив, що в результаті ДТП, яке відбулося у 2017 році він до цих пір вимушений проходити лікування та відповідно здійснювати відповідні витрати в тому числі на проведення операції, яку він переніс у серпні 2020 року, та подальше консервативне лікування (придбання ліків). Щодо моральної шкоди зазначив, що перенесені ним операції завдали йому окрім фізичного, душевний біль, пов`язаний із перенесеними травмами та їх наслідками.

У судове засідання 11.06.2021 позивач не з`явився, до суду подав заяву в якій справу просив розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує. Також надав письмові пояснення у яких зазначив, що після перенесеної операції у нього немає коліна, нога не згинається, він не може користуватись транспортом (маршрутними таксі), не може знайти роботу за отриманим фахом. Все це він оцінює в суму моральної шкоди, заявленої до стягнення з відповідача.

Відповідач у судові засідання жодного разу не з`явився, відзиву на позов не подав, про причини неявки суду не повідомив. Не зважаючи на те, що судом було здійснено відповідних заходів щодо повідомлення ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи, останній як за місце реєстрації так і за місцем проходження військової служби (ВЧ А2167) повістку про виклик та позовну заяву з додатками не отримав.

За таких обставин суд вважає за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення.

Враховуючи неявку в судове засідання усіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 29.04.2017 о 23 год. 50 хв., ОСОБА_2 , не маючи права на керування транспортним засобом, керував автомобілем ВАЗ 2105 д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_3 , рухався по проїзній частині вул. Гастелло в м. Лебедин у напрямку колишнього «військового містечка».

Рухаючись у вказаному напрямку, в порушення вимог п.п. 11.3, 12.3, 19.3 Правил дорожнього руху, ОСОБА_2 , зневажив безпекою дорожнього руху, в районі домоволодіння № 60, рухаючись частково по зустрічній смузі, виявив на зустрічній для себе смузі руху перешкоду у вигляді відчинених водійських дверей автомобіля «BMW 525d» д.н.з. НОМЕР_2 , який в порушення вимог пунктів 15.1, 15.13 Правил дорожнього руху, залишив на дорозі потерпілий ОСОБА_1 .

Після виявлення перешкоди для руху, у вигляді відчинених дверей автомобіля, ОСОБА_2 , не прийняв своєчасних заходів для зменшення швидкості руху автомобіля або безпечного об`їзду перешкоди, рухаючись далі, після засліплення світлом фар невстановленого зустрічного автомобіля, який знаходився на правому для нього узбіччі, не зменшив швидкість руху свого автомобіля аж до повної його зупинки, не змінив смугу руху, не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, продовжив рух прямолінійно, що в подальшому призвело до зіткнення з відчиненими дверима автомобіля «ВМW 525d» та наїзду на пішоходів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в порушення вимог п. 4.14, а, ґ Правил дорожнього руху, знаходилися на проїзній частині біля задньої частини автомобіля «BMW 525d».

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді садна на правій щоці, рани в тім`яній ділянці волосяної частини голови, садна в правій лобній ділянці обличчя, переломів кісток основи та склепіння черепу, крововиливів під м`якими мозковими оболонками в проекціях переломів, горизонтального перелому хребця шийного відділу хребта з ушкодженням спинного мозку, відносно живих осіб кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, що небезпечні для життя і знаходяться у прямому причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_4 .

При судово-токсикологічній експертизі крові трупа ОСОБА_4 , виявлено етиловий спирт в кількості 2,76 проміле, що відносно до живих осіб та по даним спеціалізованої медичної літератури відноситься до тяжкого ступеню алкогольного сп`яніння. Крім того, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесні ушкодження отримав пішохід ОСОБА_1 , у вигляді поєднаної травми, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, рани тім`яної ділянки, закритої травми грудної клітини, перелому 7-го ребра зліва, забою органів грудної та черевної порожнини, садна тулубу, відкритого 2Б типу перелому лівої гомілки від ламкого зі зміщенням, рваної рани нижньої третини лівого стегна великого розміру, розриву сідничного розміру на рівні нижньої третини лівого стегна та травматичного шоку», кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження. При лабораторному дослідженні встановлено, що ОСОБА_1 перебував у стані легкого ступеню алкогольного сп`яніння.

ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ВАЗ 2105 д.н.з. НОМЕР_3 , порушив вимоги Правил дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, передбачені пунктами: 12.2 відповідно до якого, у темну пору добі та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги; 12.3 відповідно до якого, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; 19.3 відповідно до якого, у разі погіршення видимості в напрямку руху, викликаного світлом фар зустрічних транспортних засобів, водій повинен зменшити швидкість до такої, яка б не перевищувала безпечної за умовами фактичної видимості дороги в напрямку руху, а в разі засліплення - зупинитися, не змінюючи смуги руху, і увімкнути аварійну світлову сигналізацію, відновлення руху дозволяється лише після того, як пройдуть негативні наслідки засліплення.

Допущені ОСОБА_2 порушення вимог пунктів: 12.2, 12.3, 19.3 Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали.

Дії водія ОСОБА_2 судом були кваліфіковані як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом - кваліфікуючими ознаками якого є смерть потерпілого та заподіяння тяжкого тілесного ушкодження.

Вироком Лебединського районного суду Сумської області від 21.08.2018 по справі № 580/2080/17 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без позбавленням права керувати транспортними засобами.

Також, цим же вироком ОСОБА_2 звільнено від призначеного йому покарання за даним вироком у виді позбавлення волі строком на 5 років на підставі п. «а» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь потерпілої ОСОБА_5 на відшкодування матеріальної шкоди 44975,40 грн., на відшкодування моральної шкоди 300000 грн., а всього 344975,40 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 99362,21 грн., на відшкодування моральної шкоди 200000 грн., а всього 299362,21 грн. (а.с. 21-25).

Крім того, рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 22.10.2019 по справі № 580/1181/19 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 39742,46 грн. матеріальної шкоди та 20000,00 грн. моральної шкоди (а.с. 26-27).

При цьому, підставою для звернення до суду ОСОБА_1 в межах даної справи було те, що у зв`язку з перенесеними травмами після ДТП у квітні 2017 року, в серпні 2020 року позивач переніс чергову операцію у зв`язку із чим зазнав витрат на лікування та моральних страждань.

Так, згідно з копією довідки від 14.08.2020 у період з 29.07.2020 по 14.08.2020 позивача було госпіталізовано до ДУ «ІТО НАМН України» (відділ кістково-гнійної хірургії). 05.08.2020 позивачу проведена операція «Резекція лівого колінного суглоба та артродез колінного суглоба. МОС пластинами при наявності інфекційного процесу ЧКО в АЗФ» (а.с. 4).

Згідно з копією довідки до акта огляду МСЕК від 26.11.2020 Серія 12 ААБ № 760404, ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності (а.с. 3).

При цьому, на підтвердження витрат на лікування у період з 29.07.2020 по 14.08.2020 позивачем надано копії фіскальних чеків на придбання ліків та супутніх матеріалів, а також докази на підтвердження витрат на придбання сталевих пластин та витрат на проведення операції.

Так, 10.08.2020 ОСОБА_1 здійснено оплату сталевих пластин ТМ «Auxein Medical» та набору сталевих гвинтів (відповідно до видаткової накладеної від 06.08.2020 № 1-08/20) на суму 27700,00 грн., що підтверджується квитанцією від 10.08.2020 № 0.0..1 (а.с. 10).

Крім того, 12.08.2020 ОСОБА_1 здійснено оплату операційного набору на суму 19300,00 грн. (а.с. 55) згідно рахунку-фактури від 12.08.2020 № ПС (а.с. 56).

Також, на підтвердження здійснених витрат, пов`язаних із лікуванням, позивачем надано копії фіскальних чеків із яких вбачається придбання ліків та інших медичних матеріалів, що заявлено до відшкодування в якості матеріальної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наданими копіями фіскальних чеків (а.с. 5-12) частково підтверджується понесення ОСОБА_1 витрат на лікування (придбання ліків), а саме на суму 2002,43 грн. При цьому підтверджено, що витрати на вказану суму здійснені у зв`язку із лікування, тобто придбані препарати призначені лікарем (перелік наведено у довідці-виписці від 14.08.2020), або були придбані у період лікування з 29.07.2020 по 14.08.2020.

В решті заявленої до стягнення суми, матеріальні витрати ОСОБА_1 не підтверджені, а саме ним не надано доказів того, що зазначені ліки були призначені лікарем та були необхідними в процесі лікування, не надано підтверджень таких призначень, рецептів тощо.

Таким чином позивачем не доведено, що заявлені ним витрати на загальну суму 71509,56 грн. були пов`язані із лікуванням, яке в свою чергу є наслідком ДТП у квітні 2017 року.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині відшкодування витрат на лікування підлягають частковому задоволенню в сумі 49002,43 грн.

Щодо вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.

Частиною 1 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з п. 9 постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В межах даної справи ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача моральну шкоду, якої він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я. При цьому завдання позивачу душевних страждань пов`язане з необхідністю лікування, перенесеною операцією та укладом життя, який сформувався після переживання вищевказаних подій.

Суд зазначає, що завдання шкоди, у тому числі моральної, пов`язане з подією ДТП, яка мала місце у квітні 2017 року. Дійсно, за вироком суду ОСОБА_2 було визнано винним, та на користь ОСОБА_1 стягнуто в тому числі 200000,00 грн. моральної шкоди.

При цьому суд також звертає увагу на положення ч. 5 ст. 23 ЦК України відповідно до якої моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Беззаперечним є те, що лікування тяжких травм, перенесення операційного втручання, фізичний біль у післяопераційний період є обставинами, які самі по собі можуть завдавати душевних страждань, змінювати нормальні життєві зв`язки, викликати стрес, пригнічення настрою, порушення сну тощо.

Однак, навіть декілька перенесених операцій, викликаних однією і тією ж подією (в даному випадку подією ДТП) не можуть мати наслідком багаторазове стягнення моральної шкоди, яка уже була визначена та стягнута за вироком суду.

Багаторазове стягнення моральної шкоди в такому разі свідчило би про порушення принципу однократного її відшкодування, встановленого ст. 23 ЦК України.

На підтвердження викладеної позиції свідчить положення ч. 1 ст. 1168 ЦК України відповідно до якої моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Тобто в даному випадку мова іде про суму платежу, яка може бути сплачена як одноразово так і декількома платежами, натомість можливість неоднократного стягнення моральної шкоди, що випливає із однієї події, не передбачена.

Враховуючи викладене вище, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 263-265, 280-281 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) матеріальну шкоду (витрати на лікування) в розмірі 49002,43 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Лебединським районним судом Сумської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Лебединський районний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15.06.2021.

Суддя В.М.Косолап