П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2021 року м. Київ

справа № 761/43990/19

провадження № 22-ц/824/7909/2021

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі - Ярмак О.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 лютого 2021 рокуу складі судді Волошина В.О., повний текст складений 15.02.2021 року,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що 07 квітня 2017 року вона на прохання відповідача ОСОБА_2 позичила останній грошові кошти в сумі 9 000 дол. США та 44 000 грн. Про факт отримання вказаних грошових коштів відповідачем у той же день було складено власноручно розписку, в якій вона обіцяла їх повернути у строк до 01 жовтня 2018 року.

Отримані грошові кошти відповідач по теперішній час в добровільному порядку не повернула, залишила без задоволення і досудову вимогу про повернення суми боргу.

Позивач зазначає, що про невиконання своїх зобов`язань за борговою розпискою, свідчить наявність у неї оригіналу розписки, що змусило її звернутися до суду за захистом свого порушеного права, а тому просила суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь борг у сумі 9 000 дол. США та 44 000 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти позову заперечувала, визнавши що нею дійсно було складено власноручно розписку 07 квітня 2017р., в якій відповідачка виступила забезпечувальним гарантом виконання на зазначену вище суму боргу, в розумінні положень ст. 546 ЦК України, але не є позичальником.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 15 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 9 000 дол. США та 44 000 грн., а також судовий збір у розмірі 2 699, 90 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, порушення норм матеріального і процесуального права та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги відповідач посилається на те, що зміст поданої позивачем розписки є суперечливим та не підтверджує укладення між сторонами договору позики, оскільки не підтверджує факт отримання нею у борг грошової суми від позивача, й належних і допустимих доказів на спростування даного твердження судом першої інстанції не було здобуто.

Так, скаржник зазначає, що не заперечуючи факт написання вказаної розписки, вона заперечує отримання від позивача грошових коштів та зобов`язання повернути їх, оскільки розписка була написана з метою вирішення питання щодо надання гарантії повернення коштів, які позивач мала намір позичити за договором позики ОСОБА_3 .

Скаржник зауважує, що зі змісту розписки від 07 квітня 2017 року не вбачається отримання нею від позивача грошових коштів, як і не вбачається те, що дана розписка є борговою.

Відповідач вважає, що ОСОБА_1 як позивач у даній справі та особа, яка стверджує про порушення зобов`язань за договором позики, мала довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог. Проте, наявності таких доказів судом першої інстанції встановлено не було.

Позивач правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав.

Позивач та її представник заперечували проти задоволення скарги, просили рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 07 квітня 2017 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, згідно з яким відповідач зобов`язалась повернути грошові кошти в сумі 9 000 дол. та 44000 грн. до 01 жовтня 2018 року, що підтверджується письмовою розпискою відповідача (а.с.4). В обумовлений термін відповідач борг не повернула, тому позивач звернулася до суду.

Таким чином, правовідносини між сторонами виникли з договору позики.

За правилами ст.ст.1046, 1047, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у строк та в порядку встановлені договором та відповідно до вимог ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вказані вимоги є наслідком порушення договору позичальником, відповідно до ст.610 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Так, належним чином дослідивши надані сторонами докази, з`ясувавши фактичні обставини справи відповідно до вимог ЦПК України, суд установив правову природу правовідносин сторін, якими підтверджено правовідносини позики, врахував встановлену статтею 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину та дійшов правильного висновку про стягнення суми позики.

Доводи апеляційної скарги про те, що зі змісту розписки не вбачається отримання відповідачем від позивача грошових коштів, не впливають на зміст зобов`язання як позикового, оскільки борговий документ містить суму позики, та строк повернення боргу. Крім того, відповідач про визнання договору недійсним позов не пред`являла.

Доводи відповідача про зазначення у розписці «долар» без зазначення «США» не спростовують висновки суду, оскільки матеріали справи не містять доказів, про борг у іншій валюті та на такі докази апелянт і не посилається.

Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, не встановлено, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 лютого 2021 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст складено 17.06.2021 року

Головуючий:

Судді: