Справа № 522/8869/19
Провадження 2/522/4510/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

за участю секретаря Кісліної В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

24 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Одеської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді належної їй 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 . Поховавши бабусю позивач продовжує користуватися даною квартирою, прийняла на себе обов`язки її господаря, вступила у володіння спадковим майном, за власні кошти ремонтує житло, всі речі домашнього вжитку які належали бабусі також знаходяться в її користуванні. Інших спадкоємців крім неї не має. Після смерті бабусі позивач своєчасно не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини з причин, які вважала поважними, а відтак звернулася до суду із даним позовом.

Ухвалою суду від 27 травня 2019 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 11 листопада 2019 року задоволено заяву позивача про прийняття до розгляду уточненої позовної заяви, замінено відповідача у справі з Одеської міської ради на ОСОБА_2 .

Також ухвалою суду від 11 листопада 2019 року за заявою позивача суд зупинив видачу свідоцтва на право власності після смерті ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 .

04 грудня 2019р. позивач надала суду заяву про зміну предмету та підстав позову, а також уточнену позовну заяву, в якій, посилаючись на факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, просила суд визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті бабусі ОСОБА_3 , яке складається з 1/2 частки квартири АДРЕСА_3 .

Ухвалою суду від 10 грудня 2019 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову та накладено арешт на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 , що належала померлій ОСОБА_3 , до розгляду справи по суті.

Також ухвалою суду від 10 грудня 2019 року задоволено заяву позивача про забезпечення доказів по цивільній справі та витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фуфаєвої Ольги Ольгердівни належним чином засвідчену копію спадкової справи № 11/2012 відносно померлої ОСОБА_3 .

02 січня 2020 року витребувана судом копія спадкової справи № 11/2012 відносно померлої ОСОБА_3 надійшла до суду.

03 липня 2020 року на уточнену позовну заяву про визнання права власності в порядку спадкування за законом від відповідача ОСОБА_2 через її представника до суду надійшов відзив, згідно якого, відповідач позов не визнала, посилаючись на наведені у відзиві обставини та докази що їх підтверджують, зазначила, що в квартирі АДРЕСА_3 позивач не проживає з 1987р. і відповідно її доводи про спільне проживання з бабусею ОСОБА_3 на час відкриття спадщини у 2012 році, а також про те, що після смерті бабусі вона продовжує користуватися зазначеною квартирою, прийняла на себе обов`язки її господаря, за власні кошти її ремонтує, тощо, є надуманими та не відповідають дійсності. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Однак попре наведених норм закону, знаючи про смерть бабусі ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , заяву про прийняття спадщини після її смертіпозивач у встановлений законом строк нотаріусу не подала. На відміну від неї, теж будучи спадкоємцем померлої за правом представлення, відповідач своєчасно подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а отже вважається такою що прийняла спадщину. З урахуванням наведеного відповідач вважалаправові підстави для визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування після смерті бабусі відсутніми, позов необгрунтованим, а відтак у його задоволенні просила відмовити.

Ухвалою суду від 07 липня 2020 року підготовче провадження по справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 28 жовтня 2020 року.

Розгляд справи по суті суд неодноразово відкладав з різних причин.

В подальшому, у судових засіданнях з розгляду справи по суті позивач підтримала свій позов та просила його задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити з наведених у відзиві підстав.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи із наступного:

ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Одеса померла ОСОБА_3 , про що 01 червня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області було складено актовий запис № 5340.

Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частки квартири АДРЕСА_3 , яка за життя належала їй на праві приватної власності, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 164155328 від 18 квітня 2012 року.

Сторони по справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є онучками померлої, згідно їх свідоцтв про народження, їхнім батьком був ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 13 травня 1999 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневої райадміністрації виконкому Одеської міськради було складено актовий запис № 4100.

26 листопада 2012 року ОСОБА_2 подала приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Фуфаєвій Ользі Ольгердівні заяву про прийняття спадщини після смерті бабусі ОСОБА_3 , на підставі якої нотаріус відкрила спадкову справу № 11/2012.

Згідно наявної в матеріалах спадкової справи № 11/2012 довідки ЖКС від 12 листопада 2012 року, вихідний № 1862, з 02 квітня 1975 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно наявної в матеріалах спадкової справи № 11/2012 довідки ЖКС від 12 листопада 2012 року, вихідний № 1863, на день смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею в зазначеній квартирі постійно проживав та був зареєстрований ОСОБА_5 .

З пояснень сторін справи, а також з наданих ними доказів вбачається, що ОСОБА_5 є їхнім дідом, який проживав з ОСОБА_3 однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , належна йому на праві власності інша 1/2 частина квартири АДРЕСА_3 , на підставі його заповіту успадкована його онукою ОСОБА_2 , яка на вказану частину квартири 05 червня 2020 року в Суворівській державній нотаріальній конторі м. Одеси отримала свідоцтво про право на спадщину, спадкова справа № 687/2016, реєстровий № 7-382.

В своєму уточненому позові ОСОБА_1 просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті бабусі ОСОБА_3 , яке складається з належної їй 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 , зазначивши що прийняла спадщину після її смерті так як на момент відкриття спадщини постійно проживала разом з нею, письмової заяви про відмову від спадщини не надавала. Свої вимоги позивач обґрунтувала відсутністю можливості оформити за собою вказане спадкове майно у позасудовому порядку, стверджуючи що нотаріусом їй в цьому було відмовлено в усній формі та відправлено до суду.

Надаючи кваліфікацію спірним правовідносинам суд виходить з того, що вони виникли з приводу спадкування, а отже регулюються книгою шостою ЦК України.

Проаналізувавши наведені позивачем підстави звернення до суду із даним позовом, а також норми права якими урегульовані спірні правовідносини, суд дійшов таких висновків:

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.ст.1216,1218 ЦК України).

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини ( ч.1 ст. 1266 ЦК України ). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно з частинами першою-третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Як визначено у статті 67 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Спадкоємці, які пропустили строк для прийняття спадщини, можуть бути за згодою всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину, включені до свідоцтва про право на спадщину як такі, що прийняли спадщину. Така згода спадкоємців повинна бути викладена у письмовій формі і подана нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування до видачі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до роз`яснень що містяться у п. 23 постанови Пленуму ВСУ « Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав за правилами позовного провадження.

Таким чином, зверненню особи до суду з позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування обов`язково має передувати вирішення питання про видачу їй нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Про те, належних, допустимих, достовірних доказів вчинення таких дій, а також про відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, позивачем суду не надано та, відповідно, матеріали цивільної справи їх не містять.

Натомість в матеріалах спадкової справи № 11/2012, копія якої була витребувана судом та залучена до матеріалів даної цивільної справи, міститься заява позивача від 19 травня 2019 року про прийняття спадщини після смерті бабусі ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також заяви позивача від 10 серпня 2016 року та від 19 травня 2019 року з проханням нотаріусу не видавати свідоцтво про право на спадщину у зв`язку з тим, що вона збирається звернутися до суду щодо поновлення пропущеного встановленого законом строку для прийняття спадщини.

Однак, розпорядившись своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд, вимогу про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини у даній цивільній справі позивач врешті змінила на вимогу про визнання за нею права власності на спадкове майно.

В свою чергу, встановивши що позивач не надала суду доказів того, що вона в установленому законом порядку подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину та що нотаріус відмовив їй у видачі указаного свідоцтва, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові ВСУ від 16 січня 2019 року, справа № 2-390/2006, провадження № 61-5088св18.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 11, 43, 49, 76-80, 81, 89, 141, 210, 247, 258, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , про визнання права власності в порядку спадкування за законом - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно частини 1 статті 354 ЦПК України.

Суддя:

01.06.2021