Справа №: 272/983/20
Провадження № 2/272/34/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року

Андрушівський районний суд Житомирської області в складі :

головуючої судді - Чуб І.А.

секретаря судового засідання Яцюк В.С.,

за участю : представника позивача- Мороз О.С.,

представника органу опіки та піклування - Кондратюк Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Андрушівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням ,-

встановив:

Позивач звернулася з позовом, в якому зазначає, що є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . У вказаному будинку зареєстрована відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом зі своєю дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак вони фактично в ньому не проживають і не приходяться родичами позивачу. З 13.12.2017 року відповідач разом з дитиною не проживають за місцем їх реєстрації. ОСОБА_2 не оплачує комунальні послуги та не бере участі в утриманні будинку за місцем реєстрації. Для вчинення ряду правочинів щодо будинку, для забезпечення власних потреб необхідна згода проживаючих в ньому осіб. Реєстрація відповідача в будинку позивача не дозволяє розпоряджатись ним на власний розсуд та значно обмежує законні права власника будинку. При зверненні позивача безпосередньо до відповідача про зняття її разом з дитиною з реєстрації за вищевказаною адресою в добровільному порядку, остання постійно ухилялась від вирішення відповідного питання в позасудовому порядку. Позивач просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за дресою: АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та пояснили, що позивач є власником вказаного будинку, однак її право як власника порушено і вона не може вільно розпоряджатися своїми правами як власник. Позивач також пояснила, що вона успадкувала житловий будинок після смерті матері ОСОБА_4 .. У неї не було ніяких домовленостей із відповідачем щодо будинку. Раніше відповідач мала намір купити спірний житловий будинок у її матері, однак угода не відбулася. Відповідач не проживає у будинку вже три роки, її речей у ньому немає. Відповідач була виселена з будинку на підставі рішення суду про виселення. Просили позовні вимоги задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів порушення її права саме нею, не враховано того, що за цією адресою зареєстрована і її малолітня дитина, тому позов є безпідставним, просила в задоволенні позову відмовити. Також вказала, що вона мала намір купити даний житловий будинок та сплатила аванс за нього в сумі 13000 грн., який їй не було повернуто. В подальшому в судове засідання неодноразово не з"являлася, будучи про дату, час та місце розгляду справи повідомленою належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяв та клопотань не подала.

Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні вважала, що відповідач втратила право користування житловим приміщення, оскільки тривалий час там не проживає та не користується ним та грошові кошти як аванс за будинок були їй повернуті.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку по АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.05.2020 р. зареєстровано в реєстрі № 497, що також підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.05.2020 р., індексний номер витягу 209405916 (а.с.7-8).

Із довідки Зарубинецької сільської ради від 12.08.2020 року № 707 видно, що в будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але за місцем реєстрації не проживають (а.с.10).

Із акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 12.08.2020 року № 706 видно, що ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , однак за даною адресою з 13.12.2017 року не проживають. При проживанні в житловому будинку були порушені санітарно-гігієнічні норми, в будинку був присутній різкий неприємний запах, в стіні зроблений незрозумілий отвір. Житловий будинок належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.05.2020 року (а.с. 9).

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що вона працювала в Зарубинецькій сільській раді в 2014 році на посаді голови відповідач ОСОБА_2 разом з ОСОБА_4 , матір`ю позивача, приїхали в сільську раду реєструвати ОСОБА_2 у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 згідно попереднього договору купівлі-продажу. Хоча вона просила не реєструвати ОСОБА_2 у даному будинку, однак ОСОБА_4 наполягала, що і було зроблено. З грудня 2017 року ОСОБА_2 залишила житловий будинок та з того часу не проживає в даному житловому будинку. Вони разом з комісією неодноразово відвідували та були у будинку. В грудні 2017 року вони були у будинку, в 2019, 2020 року також вони були, обстежували будинок. Також вказала, що відносно відповідача ОСОБА_2 було рішення про її виселення зі спірного будинку. В 2017 році ОСОБА_2 виселилася та не проживає в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що відповідача ОСОБА_2 добре знає, так як проживає по сусідству в с.Лісівка. Раніше ОСОБА_2 проживала в АДРЕСА_2 зі своєї дочкою. Потім вона забрала свої речі і залишила будинок та поїхала з донькою проживати у м.Київ. На даний час більше трьох років вони взагалі не приїздять до будинку та в ньому не проживають.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він як депутат Зарубинецької сільської ради був членом комісії при проведенні огляду житлового будинку в АДРЕСА_2 , в серпні 2020 року. В ході обстеження будинку було виявлено, що він знаходить у занедбаному стані та в ньому ніхто не проживає. Зі слів присутніх сусідів відповідач ОСОБА_8 не проживає у вказаному будинку з грудня 2017 року.

Також в ході судового розгляду було встановлено, що 05.06.2014 року між ОСОБА_4 (матір`ю позивача, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 64) та відповідачем ОСОБА_2 було укладено попередній договір про укладення договору купівлі- продажу будинку з передоплатою, що знаходиться по АДРЕСА_2 за ціною 20000 грн. (а.с. 58). Відповідач сплатила аванс за житловий будинок в сумі 13000 грн. ОСОБА_4 будучи власницею вищевказаного будинку після укладення попереднього договору купівлі-продажу, дозволила вселитися ОСОБА_2 і надала їй дозвіл на реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Однак в строк, зазначений в попередньому договорі, договір купівлі-продажу спірного будинку не був укладений.

Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 23.12.2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення авансу по попередньому договору про укладення договору купівлі-продажу будинку з передоплатою від 15.06.2014 року та штрафу в розмірі авансу задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 13000 грн. авансу та вирішено питання судових витрат (а.с.80-81).

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 11.04.2017 року рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 23.12.2016 року залишено без змін (а.с. 59-60).

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 11.09.2017 року скасовано рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 15.05.2017 року в частині зняття ОСОБА_2 з реєстрації та визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Ухвалено в цій частині нове рішення про відмову ОСОБА_4 у позові до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Змінено рішення в частині стягнення судового збору та вирішено питання про стягнення судового збору. В частині задоволення позовної вимоги про виселення рішення залишено без змін (а.с. 61).

Відповідно до постанови про закриття виконавчого провадження від 13.12.2017 року станом на 12.12.2017 року відповідач ОСОБА_2 виселилася із житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 62).

Із відповідді Андрушівського РВ ДВС вбачається, що за виконавчим листом № 272/395/16-ц Андрушівського районного суду від 16.11.2017 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 боргу на суму 13000,00 грн. сплачено борг в сумі 12258,11 грн., залишок боргу складає 741,89 грн. та 30.08.2018 року закінчено виконавче провадження у зв`язку із смертю боржника. За виконавчим листом № 272/725/17 Андрушівського районного суду від 06.07.2018 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 боргу на суму борг 3683,40 грн., кошти не стягувались та виконавче провадження закінчено у зв`язку із смертю боржника (а.с.108-109).

Відповідач заперечувала позовні вимоги, посилаючись, що змушена була залишити місце проживання у житловому будинку в с.Лісівка, так як поїхала шукати роботу до м.Києва, а потім в м.Фастів, де на даний час проживає та працює.

В ході судового розгляду судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 працювала на посаді молодшої медичної сестри з догляду за хворими центру жіночого здоров`я, що підтверджується довідкою Клінічної лікарні «ФЕОФАНІЯ» № 60 від 09.04.2020 року (а.с.47) та копією запису з трудової книжки про звільнення (а.с.78). Згідно довідки КНП Фастівської РД Фастівська ЦРЛ від 27.11.2020 року № 282 ОСОБА_2 дійсно працює в даній установі на посаді молодшої сестри з догляду за хворими неврологічного відділення по теперішній час (а.с.79). також із довідок наданих відповідачем вбачається: із довідки Андрушівської міської ради від 25.11.2020 року № 3462, що ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_3 без реєстрації проживали за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 39); із довідки Андрушівського РУПСЗН від 15.10.2020 року № 464 видно, що ОСОБА_2 перебуває на обліку та отримує допомогу на 1 дитину як одинока мати (а.с. 40); із декларації про вибір лікаря який надає первинну медичну допомогу видно, що вона укладена ОСОБА_2 на дитину ОСОБА_9 з лікарем Дердою Т.А. КЗ «Центр ПМСД» Андрушівської РДА (а.с. 41-42); з копії трудової книжки ОСОБА_2 видно, що відповідачу станом на 13.10.2019 року припинено виплати допомоги по безробіттю Андрушівським РЦЗ (а.с. 45-46).

Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Частина 1 ст. 321 ЦК України встановлює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядженя своїм майном.

Відповідно до п.33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Втрата права користування житловим приміщенням тягне за собою наслідки у вигляді скасування реєстраційного запису про реєстрацію фізичної особи за певним місцем проживання.

Відповідно до ст.405 ЦК України - Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Вислухаши сторони, свідків, дослідивши всі докази в їх сукупності, суд вважає, що у відповідач втратила право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 , з часу її виселення з грудня 2017 року, так як вона не є членом сім`ї позивача, підстави, які давали їй право користуватися вказаним житловим приміщенням на даний час відсутні, що підтверджується досліженими судом рішеннями судів, в тому числі про виселення відповідача зі спірного житлового будинку, оскільки відповідач проживала у житловому будинку без будь-якої правової підстави, так як договір купівлі-продажу житлового будинку не відбувся. Посилання відповідача на піставу права користування її вказаним вище житловим приміщення реєстрацію з нею її дитини не дає їй права користуватися житловим будинком, який належить на праві власності позивачу, яка не надавала їй згоди на критсування житловим приміщенням, заперечення відповідача позовних вимог через не сплату коштів за виконавчими листами не стосується даних правовідносин та має вирішуватися відповідачем в порядку передбаченому для виконання судових рішень.

Враховуючи наведені вище обставини, оскільки відповідач не проживає в спірному житловому будинку з грудня 2017 року, так як була виселена на підставі рішення суду про виселення та з того часу не користується вказаним житловим приміщенням, суд приходить до висновку, що відповідач втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 , тому позов підлягає задоволенню.

На стягненні судових витрат відповідно до вимог ст.141 ЦПК України позивач не наполягала.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 80 - 81, 89, 259, 264, 265, 268, 279, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Житомирського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.1 п.п.15.5 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Андрушівський районний суд Житомирської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , ід код - НОМЕР_1 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ід. код- НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Повне судове рішення складено 18.06.2021 року.

Суддя:І. А. Чуб