ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 лютого 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 737/767/20

Головуючий у першій інстанції Рубаненко Н. Ю.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/301/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Губар В.С., Харечко Л.К.,

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

Відповідач: ОСОБА_1

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на заочне рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 26 листопада 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (суддя Рубаненко Н.Ю.) ухвалене в смт. Куликівка

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.09.2007 року у розмірі 25581,01 гривень, яка складається з заборгованості по тілу кредиту 581,89 грн; заборгованості за відсотками за користування кредитом 19602,24 грн; заборгованості за комісією 154,07 грн та пенею у розмірі 5242,81 грн , а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн. Свої вимоги банк мотивував тим, що між сторонами був укладений кредитний договір № б/н від 27.09.2007 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У порушення умов договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконує належним чином, у добровільному порядку заборгованість не сплачує, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути суму заборгованості з відповідача.

Заочним рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 26 листопада 2020 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача суд виходив з їх недоведеності належними, допустимими та достатніми доказами. Також суд прийшов до висновку про те, що доказів на підтвердження того факту, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є однією і тією ж особою позивачем не надано

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати зазначене рішення суду та постановти нове рішення про задоволенні позовних вимог. АТ КБ «Приват Банк» в апеляційній скарзі зазначає, що на підтвердження своїх позовних вимог банком надані належні та допустимі докази, які відповідачем не спростовані. Укладений між позивачем та відповідачкою кредитний договір є чинним та ніким не оспорюється. Крім того, ідентифікувати особу відповідачки можна не лише по паспорту а і за індивідуальним податковим номером, чого судом зроблено не було. Також позивач вважає, що за приписами ч. 7 ст. 81 ЦПК України суду надано можливість витребування доказів за власною ініціативою, яку судом було проігноровано.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону не відповідає судове рішення суду першої інстанції.

По справі встановлено, що 27.09.2007 року ОСОБА_3 ) підписано анкету-заяву для отримання кредиту ( кредитної картки № НОМЕР_1 ), відповідно до якої відповідачка отримала кредитну картку з встановленим кредитним лімітом 250 грн з базовою відсотковою ставкою у розмірі 22.8 % на рік.( а.с. 12) Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Розмір комісії з кредитного обслуговування 4% від суми заборгованості. Порядок погашення заборгованості визначено щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості.

ОСОБА_4 надавалась у користування кредитна картка № НОМЕР_1 строком дії до вересня 2011 року. ( а.с 11)

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб ОСОБА_5 одружилась з ОСОБА_6 28.08.2010 року актовий запис № 1325 та змінила прізвище з ОСОБА_7 на ОСОБА_8 .( а.с.97-100)

З виписки по рахунку вбачається, що відповідачка знімала з картки кошти та поповнювала картку в період з 28.09.2007 року до 29.08.2008 року. ( а.с. 31-34) Останній платіж Россовецькою ( ОСОБА_9 ) було здійснено 26.06.2008 року в розмірі 16.98 грн шляхом погашення боргів по кредитному договору через поповнення картки.

Заперечень щодо не підписання зазначеної анкети та не отримання коштів від позивача від відповідачки не надходило і матеріали справи таких доказів не містять.

Станом на 31.08.2020 року АТ КБ «ПриватБанк» нарахував заборгованість у розмірі 25581,01 гривень, яка складається з заборгованості по тілу кредиту 581,89 грн; заборгованості за відсотками за користування кредитом 19602,24 грн; заборгованості за комісією 154,07 грн та пенею у розмірі 5242,81 грн .

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяється на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками, штрафами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 27.09.2007 року, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини договору.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтвердження, що саме цей витяг з Умов та Правил розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету від 27.09.2007 року, оскільки за умовами анкети-заяви позичальник в письмовому вигляді повинна була підтвердити факт отримання повної інформації про умови кредитування у «ПриватБанку». Таких доказів суду не надано.

Однак, в підписаній анкеті-заяві від 27.09.2007 року сторони погодили надання банком кредитних коштів на умовах сплати відсотків у розмірі 22.8 % на рік. Розмір комісії з кредитного обслуговування 4% від суми заборгованості. Порядок погашення заборгованості визначено щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості.

Таким чином, суд першої інстанції помилково в своєму рішенні прийшов до висновку про відсутність належних, допустимих та достовірних доказів про укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору на певних умовах, не надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам, як і не перевірив можливу зміну прізвища позивачки.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов`язки виникають у кожного контрагента.

Наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості по кредиту № б/н від 27.09.2007року проведений банком з урахуванням Умов та правил надання банківських послуг в тому числі і щодо черговості зарахування коштів внесених позичальником на погашення заборгованості та з урахуванням відсоткових ставок не погоджених між сторонами, а тому не може бути покладений в основу визначення суми заборгованості по кредиту.

Чернігівським апеляційним судом було витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» розрахунок заборгованості по кредитному договору № б/н від 14.10.2008 року з урахуванням відсоткової ставки, передбаченої умовами укладеного між сторонами кредитного договору, а саме 22,8 % річних.

Виходячи з приписів ч. 2 ст.80, ч.7 ст.81 ЦПК України з метою встановлення обставин справи та достатності доказів, суд апеляційної інстанції приймає поданий до апеляційного суду в якості належного доказу зазначений вище розрахунок заборгованості по кредитному договору укладеному між позивачем та відповідачем 27.09.200 року та кладе його в основу визначення суми заборгованості.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року №14-10цс18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Враховуючи, що строк дії виданої позичальнику кредитної картки було встановлено до вересня 2011 року включно, то відповідно банк має право на стягнення з відповідача відсотків, нарахованих станом на дату закінчення строку дії картки (у межах строку дії договору) по вересень 2011 року включно.

Отже, вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_10 ) відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 22.8% річних є обґрунтованими, оскільки вони передбачені умовами договору, який підписаний сторонами, що узгоджується з вимогами статті 1048 ЦК України, але обмежені строком дії картки.

Так, станом на 30.09.2011 року загальна сума заборгованості по кредитному договору укладеному між позивачем та відповідачкою становить 1979,44 грн з них заборгованість по тілу кредиту 581,89 грн, відсотках 414,27 грн, пені 829,21 грн, комісії 154,07 грн.

Оскільки суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що наявні Умови та Правила надання банківських послуг в Приват Банку, витяг з яких приєднано до матеріалів справи, не є тими, з якими була ознайомлена відповідачка ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ), то відсутні підстави для стягнення пені.

В анкеті-заяві підписаній відповідачкою сторони погодили нарахування комісії

у розмірі 4% від суми заборгованості за кредитне обслуговування.

Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюютья законодавством України, нрмативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи повязаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Відповідно до пункту 3. 6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитногодоговору тощо).

Відповідно до статті 3 ЦК України принцип справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховентсва права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та заьезпечити виконання цивільних обов`язків, щозокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу.

Отже, закконодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Таким чином, передбачене умовами кредитування нарахування комісії за кредитне обслуговування договору суперечить принципу розумності, справедливості та добросовісності, а тому вимоги банку в частині стягнення комісії є також незаконними та не підлягають задоволенню.

Такий висновок колегії суддів апеляційного суду узгоджується з правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18).

Отже, загальна сума заборгованості, з урахуванням заборгованості по тілу кредиту, процентів, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за кредитним договором, укладеним між ними 27.09.2007 року становить 996,16 грн з яких: заборгованість за тілом кредиту 581,89 грн, відсотках 414,27 грн

Таким чином, апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, а оскарджуване рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з позовної заяви, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_10 ) кредитну заборгованість у розмірі 25581,01 грн. Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 996,16 грн, тобто позовні вимоги задоволено на 3,89 %. При зверненні до суду з позовом банком сплачено 2102 грн судового збору (а.с.1). У зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 81,77 грн судового збору за розгляд справи судом першої інстанції (2102 грн х 3.89%). В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просило скасувати рішення суду першої інстанції в цілому, тобто оспорювана сума становить 25581,01 грн. Судом апеляційної інстанції стягнуто заборгованість у розмірі 996,16 грн, що становить 3,89 % від оспорюваної суми. За подання апеляційної скарги позивачем сплачено 3153 грн (а.с.66). Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 122.65 грн (3153 грн х 45,87 %) судового збору за апеляційний розгляд справи.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 26 листопада 2020 року скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_10 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_10 ( адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» ( адреса місця знаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги 50, заборгованість за кредитним договором б/н від 27.09.2007 року в розмірі 996,16 грн з яких заборгованість по тілу кредиту 581,89 грн, відсотках 414,27 грн, а також судові витрати за розгляд справи судом першої та апеляційної інстанції у розмірі 204,42 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: