ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2126/21 Справа № 211/5042/20 Суддя у 1-й інстанції - Середня Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони

заявник: Комунальне житлове унітарне підприємство «Свєточь»

боржник: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 на ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 листопада 2020 року, яка постановлена суддею Середньою Н.Г. в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст ухвали суду складено 17 листопада 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2020 року заявник Комунальне житлове унітарне підприємство «Свєточь» звернувся до суду з клопотанням про визнання і виконання на території України рішення суду Світлогорського району Гомельської області від 16 червня 2020 року у справі за позовом Комунального унітарного підприємства «Свєточь» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг в частині стягнення коштів зі ОСОБА_1 .

Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 листопада 2020 року клопотання Комунального житлового унітарного підприємства «Свєточь» задоволено.

Визнано та дозволено примусово виконання на території України рішення суду Світлогорського району Гомельської області від 16 червня 2020 року у справі за позовом Комунального унітарного підприємства «Свєточь» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг в частині стягнення коштів зі ОСОБА_1 .

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Комунального житлового унітарного підприємства «Свєточь» заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг за період з 01 січня 2017 року по 30 листопада 2019 року в сумі 622 рубля 28 копійок, пеню в сумі 994 рублі 32 копійки, а всього 1 616 рублів 60 копійок, що в перерахунку складає 17 731 гривні 52 коп.

На підставі даної ухвали видано виконавчий лист.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що боржник сплатив заборгованість, тому суд допустив повторне стягнення заборгованості по комунальним послугам.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, боржника ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням суду Світлогорського району Гомельської області від 16 червня 2020 рокупозовні вимоги Комунального житлового унітарного підприємства «Свєточь»задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача борг за житлово-комунальні послуги за період з 01 січня 2017 року по 30 листопада 2019 року в сумі 1 616 рублів, яка складається з заборгованості у розмірі 622 рублів 28 копійок та пені у розмірі 994 рублів 32 копійки (а.с. 5).

Рішення суду Світлогорського району Гомельської області від 16 червня 2020 року набрало законної сили 02 липня 2020 року та на території Республіки Білорусь не виконувалось (а.с. 6).

Постановляючи ухвалу про визнання та надання дозволу для примусового виконання рішення суду на території України, суд першої інстанції виходив з того, що згідно п. 5.3 розділу 5 «Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень», затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України № 1092/5/54 від 27 червня 2008 року, іноземне клопотання розглядається судом України за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника. Рішення суду Світлогорського району Гомельської області від 16 червня 2020 року набрало законної сили 02 липня 2020 року на території Республіки Білорусь не виконувалось, тому у відповідності до ст. 463 ЦПК України підлягає виконанню на території України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України є частиною національного законодавства України.

Україна та Республіка Білорусь є учасниками Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року, яка ратифікована Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР «Про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правовідносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» (Мінська Конвенція).

Подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду та його розгляд має відбуватись з дотриманням певних умов, зокрема ст.ст. 466 - 467 ЦПК України.

Пленум Верховного Суду України у п. 1 своєї Постанови № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» від 24 грудня 1999 року роз`яснив, що розгляд судами клопотань про визнання і виконання рішень іноземних судів є особливою формою взаємної правової допомоги, яка надається Україною та іншими державами учасницями відповідних міжнародних договорів.

Порядок визнання та примусового виконання в Україні судових рішень ухвалених судом іноземної держави на теперішній час врегульовано нормами Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, Закону України «Про міжнародне приватне право», Цивільного процесуального кодексу України, Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, державної судової адміністрації України від 27 червня 2008 року № 1092/5/54, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 липня 2008 року за № 573/15264.

За змістом статті 51 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує наступні рішення, винесені на території інших Договірних Сторін: рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов`язань.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЗУ «Про міжнародне приватне право», в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили. Визнання та виконання таких рішень здійснюється у порядку, встановленому законом України (ст. 82 ЗУ «Про міжнародне приватне право»).

Відповідно до статті 53 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішень, передбачених у статті 51, розглядаються судами Договірної Сторони, на території якої повинне бути здійснене примусове виконання. Суд, що розглядає клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішення, обмежується встановленням того, що умови, передбачені цією Конвенцією, дотримані. У випадку, якщо умови дотримані, суд виносить рішення про примусове виконання. Порядок примусового виконання визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої повинне бути здійснене примусове виконання.

Визнання та примусове виконання рішення іноземного суду - це поширення законної сили такого рішення на територію України й застосування засобів примусового виконання в порядку, встановленому ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 53 Конвенції про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, - клопотання про дозвіл примусового виконання рішення подається в компетентний суд Договірної Сторони, де рішення підлягає виконанню. Воно може бути подано й у суд, що виніс рішення в справі в першій інстанції. Цей суд направляє клопотання судові, компетентному винести рішення по клопотанню. До клопотання про дозвіл примусового виконання рішення додаються: а) рішення або його засвідчена копія, а також офіційний документ про те, що рішення набуло законної сили і підлягає виконанню або про те, що воно підлягає виконанню до набуття законної сили, якщо це не випливає із самого рішення; б) документ, з якого випливає, що сторона, проти якої було винесене рішення, що не прийняла участі в процесі, була в належному порядку і вчасно викликана в суд, а у випадку її процесуальної недієздатності була належним чином представлена; в) документ, що підтверджує часткове виконання рішення на момент його пересилання; г) документ, що підтверджує угоду сторін, по справах договірної підсудності.

Згідно ст. 55 Конвенції про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, підставою для відмови у визнанні і виконанні рішень і у видачі дозволу на примусове виконання може бути, якщо: відповідно до законодавства Договірної Сторони, на території якої винесене рішення, воно не набуло законної сили або не підлягає, відповідно до законодавства Договірної Сторони, на території якої винесене рішення воно не набуло законної сили або не підлягає виконанню, за винятком випадків коли рішення підлягає виконанню до набуття законної сили; відповідач не прийняв участі в процесі внаслідок того, що йому або його уповноваженому не було вчасно і належно вручений виклик до суду; у справі між тими ж сторонами, про той же предмет і по тій же підставі на території Договірної Сторони, де повинно бути визнане і виконане рішення, було вже раніше винесене рішення, що вступило в законну силу, або мається визнане рішення суду третьої держави, або якщо установою цієї Договірної Сторони було раніше порушено провадження по даній справі; відповідно до положень цієї Конвенції, а у випадках не передбачених нею, відповідно до законодавства Договірної Сторони, на території якої рішення повинно бути визнане і виконане, справа відноситься до виняткової компетенції її установи; відсутній документ, що підтверджує угоду сторін у справі договірної підсудності або минув термін давності примусового виконання, передбачений законодавством Договірної Сторони, суд якої виконує доручення.

Згідно з ч.1 ст. 462 ЦПК України, рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашення заборгованості за останні три роки (ч. 1 ст. 463 ЦПК України).

Зі змісту наведеної норми вбачається, що законодавець пов`язує початок перебігу строку пред`явлення рішення іноземного суду до виконання саме із днем набрання рішенням іноземного суду законної сили, а не датою видачі виконавчого листа чи його дубліката.

Питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається за місцем проживання (перебування) або місцезнаходження боржника (ст. 463 ЦПК України).

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі №693/315/20.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням суду Світлогорського району Гомельської області від 16 червня 2020 рокупозовні вимоги Комунального житлового унітарного підприємства «Свєточь»задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача борг за житлово-комунальні послуги за період з 01 січня 2017 року по 30 листопада 2019 року в сумі 1 616 рублів, яка складається з заборгованості у розмірі 622 рублів 28 копійок та пені у розмірі 994 рублів 32 копійки (а.с. 5).

Рішення суду Світлогорського району Гомельської області від 16 червня 2020 року набрало законної сили 02 липня 2020 року та на території Республіки Білорусь не виконувалось. Строк до його виконання не сплив (а.с. 6).

У зв`язку з чим, колегія суддів вважає,що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що звернувшись до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, як суду однієї із Договірних Сторін, на території якої повинно бути здійснено виконання рішення Світлогорського району Гомельської області від 16 червня 2020 року, Комунальне житлове унітарне підприємство «Свєточь» діяв в межах та на підставі норм чинного цивільного процесуального законодавства України та положень Договору, укладеного між Україною і Республікою Білорусь про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що боржник сплатив заборгованість, тому суд допустив повторне стягнення заборгованості по комунальним послугам, оскільки як вбачається з матеріалів справи, обставина невиконання рішення Світлогорського району Гомельської області від 16 червня 2020 року на території Республіки Білорусь підтверджується довідкою Світлогорського району Гомельської області (а.с. 8). При цьому, колегія суддів вважає, що надані боржником в суді апеляційної інстанції довідки Комунального житлового унітарного підприємства «Свєточь» від 26 листопада 2020 року та 01 грудня 2020 року про відсутність заборгованості боржника ОСОБА_1 з оплати житлово комунальних послуг не є підставою для відмови визнання і виконання на території України рішення, на момент постановлення ухвали Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 листопада 2020 року рішення Світлогорського району Гомельської області від 16 червня 2020 року боржником не було виконано, а тому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку для визнання та надання дозволу на примусове його виконання на території України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що надані боржником в суді апеляційної інстанції довідки Комунального житлового унітарного підприємства «Свєточь» від 26 листопада 2020 року та 01 грудня 2020 року про відсутність заборгованості боржника ОСОБА_1 з оплати житлово комунальних послуг враховуються при виконанні рішення суду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги представника боржника не спростовують висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав длявизнання визнання і виконання на території України рішення суду Світлогорського району Гомельської області від 16 червня 2020 року.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду прийнята з дотриманням вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала судку без змін.

Керуючись ст. ст.367,374,375,381,382 ЦПК України,суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 червня 2021 року.

Головуючий:

Судді: