КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 754/8385/20 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Клочко І.В.

10 лютого 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК Українив м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 17 грудня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 та просив розірвати шлюб, укладений між сторонами у Відділі реєстрації актів громадянського стану Носівського районного управління юстиції Чернігівської області, актовий запис №041940 від 08 вересня 2001 року.

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулося до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 та просила визначити місце проживання сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_2 за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17 грудня 2020 року відмовлено ОСОБА_2 в поновленні строку для подання зустрічного позову. Повернуто зустрічний позов.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та поновити строк для подання зустрічного позову. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність ухвали фактичним обставинам справи. В обґрунтування своїх доводів вказує, що минув значний проміжок часу з дати подання заяви про надання строку для примирення до призначеного судового засідання, відповідач вирішила подати зустрічну позовну заяву та просила суд поновити строк для її прийняття.

За правилом пункту 6 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Згідно із частиною 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4000/2021
Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з цим, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Постановляючи ухвалу про повернення зустрічної позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що подану заяву з пропуском встановленого строку, а укладення договору з адвокатом про надання правової допомоги не є обґрунтованою підставою для поновлення такого строку.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що улипні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 та просив розірвати шлюб, укладений між сторонами у Відділі реєстрації актів громадянського стану Носівського районного управління юстиції Чернігівської області, актовий запис №041940 від 08 вересня 2001 року.

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулося до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 та просила визначити місце проживання сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_2 за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 14 липня 2020 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до наявної в матеріалах справи розписки, ОСОБА_2 отримала копію позовної заяви з додатками та ухвалу про відкриття провадження по справі 22 липня 2020 року (а. с. 16).

28.07.2020 до суду надійшла заява відповідача про надання сторонам строку на примирення.

Ухвалою суду від 23 вересня 2020 року призначено по справі судове засідання на 07 жовтня 2020 року, у зв`язку надходженням клопотання про надання строку на примирення для з`ясування думки сторін.

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулося до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 та просила визначити місце проживання сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_2 за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 та клопотання про поновлення строку для його пред`явлення.

У клопотанні представник відповідача просить поновити строк для подачі зустрічного позову, оскільки між ним та ОСОБА_2 був укладений договір про надання правової допомоги лише 07 жовтня 2020 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України, відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Таким чином, зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, який подається у строк для подання відзиву та заявляється для сумісного розгляду з первісним, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним та задоволення його вимог виключає задоволення вимог позивача.

Встановлено, що ОСОБА_2 отримала копію позовної заяви з додатками та ухвалу про відкриття провадження по справі 22 липня 2020 року (а. с. 16), в якій визначено строк для подачі відзиву 15 календарних дні з моменту отримання копії ухвали

28 липня 2020 року відповідач подала до суду заяву про надання сторонам строку на примирення, у зв`язку з чим скористалась своїм правом. Однак, не подала до суду відзиву та зустрічного позову у строки встановлені в ухвалі суду.

Лише у жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулося до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 та просила визначити місце проживання сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_2 за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 та клопотання про поновлення строку для його пред`явлення.

Таким чином, зустрічна позовна заява подана до суду поза межами строку для подання відзиву, тобто з порушенням строку, встановленого частиною першою статті 193 ЦПК України.

Принцип правової визначеності є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність і передбачуваність правозастосування, а отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Суб `єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

У справі «Sunday Times v. United Kingdom» Європейський суд з прав людини наголосив, що вжитий у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) термін "передбачено законом" має на увазі дотримання такого принципу права як принцип визначеності. Суд стверджує, що термін "передбачено законом" стосується не лише писаного права, а саме норм писаних законів, а й неписаного, тобто усталених у суспільстві правил та засад моральності суспільства.

До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика.

Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дати змогу громадянинові у разі потреби досить точно передбачити за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія.

Отже, правові норми та судова практика мають застосовуватися таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

Правова позиція щодо подання зустрічної позовної заяви із пропуском строку, встановленого для подання відзиву, є достатньою підставою для її повернення, є послідовною та викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постановах Верховного Суду від 04.03.2019 у справі № 920/342/17, від 04.04.2019 у справі № 918/361/18, від 29.07.2019 у справі № 925/872/18, від 18.09.2019 у справі № 910/16837/18, від 07.11.2019 у справі № 910/2892/19, від 24.12.2019 у справі № 910/5172/19

За наведеного, ОСОБА_2 отримала ухвалу про відкриття провадження, була обізнана про встановлені строки, знала або/та могла знати, які процесуальні дії вона має/може вчинити для здійснення ефективного захисту свого інтересу.

Посилання на укладення з адвокатом договору про надання правової допомоги лише 07 жовтня 2020 року не може бути підставою для поновлення строку для подачі зустрічного позову.

Відповідач не позбавлена була можливості скористатися юридичною допомогою раніше, чи подати відповідну заяву про продовження строку, оскільки має намір подати відповідний позов. ОСОБА_2 не реалізувала своє право на подання відзиву та зустрічної позовної заяви, враховуючи подання останньою 28 липня 2020 року до суду заяви про надання сторонам строку на примирення.

Суд також наголошує, що повернення зустрічного позову в межах цієї справи не є перешкодою у доступі до правосуддя, адже учасник справи не позбавляється можливості подання такого позову як окремого на загальних підставах.

Отже, ОСОБА_2 не позбавлена права і наразі подати окремий позов до суду на загальних підставах.

За наведеного, вимоги апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374, 375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 17 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В.Шахова