КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/731/2021
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 лютого 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Остапчук Т.В. в м. Київ 03 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди, просив стягнути із відповідача на свою користь суму матеріальної шкоди 3800 грн. сплати відсотків по кредиту, 32503,74 грн. витрат на лікування, 500000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а всього 536303,74 грн.

Заявлені вимоги мотивував тим, що 13 жовтня 2015 року він в інтересах сім`ї - мати, батько, брат і він (вони є інвалідами) уклав кредитний договір № 0040 у відділенні Ощадбанку по вул. В.Васильківська, 116 у м. Києві для утеплення квартир (придбання пластикових вікон) за державною програмою енергоефективності відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 листопада 2011 року № 1056 на загальну суму 9497 грн. з відшкодуванням їм 70 % суми «енергоефективного» кредитування, як особам, які користуються субсидією при оплаті житлово-комунальних послуг. Зазначена сума коштів була перерахована на його рахунок, а він перерахував кошти виробнику вікон. 14 грудня 2015 року їм було відшкодовано лише 2849 грн., що становить 30 % кредитної суми, на їх подальші звернення і скарги до Ощадбанку реакції не було і вони продовжували сплачувати відсотки по кредитній сумі, яка їм не повернута. Загальна сума надлишково сплачених відсотків за кредитну суму склала 3800 грн. за весь період до кінця погашення.

Із відповіді Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження стало відомо, що ситуація виникла через недобросовісне виконання працівниками Ощадбанку своїх посадових обов`язків, які не подали документи ОСОБА_1 до реєстру Держенергоефективності для перерахування йому 70 % кредитних коштів замість 30 %, що визнано і самим банком в листах від 09 лютого 2018 року та від 21 листопада 2017 року. Через два роки їх сім`ї було повернуто 4000 грн. сплачених ними кредитних коштів, але вони добросовісно щомісяця сплачували на користь банку проценти за користування цими кредитними коштами і таким чином понад лишок сплатили банку 3800 грн. процентів.

Вказував, що він та його сім`я витерпіли приниження та нервування, переживання за таке зухвале і недобросовісне відношення до людей, вони всі хворіли, їх захворювання загострились в результаті нервування та приниження, а його батько помер, отримавши нервові стреси та переживання, йому самому довелося звертатись до лікарів і систематично протягом грудня 2015 року по березень 2018 року лікуватись від хвороб на ґрунті нервових стресів і поневірянь через злочинну недбалість працівників Ощадбанку, на ліки та обстеження і лікування він витратив 32503,74 грн. Також він зазнав значних моральних страждань та принижень в результаті порушення його законних прав, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, які він оцінює в 500000 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2020 року в позові відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що 14 грудня 2015 року через службове недбальство, халатність та несумлінне виконання посадових обов`язків працівниками ПАТ «Ощадбанк» відшкодовано лише 30 % суми кредиту, хоча всі необхідні документи було надано в повному обсязі на відшкодування 70 %. Лише 29 вересня 2016 року АТ «Ощадбанк» повернув йому до раніше відшкодованих 30 % ще 40 % в розмірі 3798,80 грн., а отже йому довелося майже рік сплачувати відсотки, що підтверджується виписками з рахунку. У своєму відзиві від 22 квітня 2019 року до суду представник відповідача визнав вину працівників «Ощадбанку», давши належну оцінку їхнім діям і бездіяльності. При ухваленні рішення суд зобов`язаний був урахувати, що в результаті дій відповідача вся родина і особисто він були втягнуті у конфлікт, який викликав істотні вимушені зміни у їх житті, через що вони тривалий час зазнавали психологічних травм і моральних страждань.

Від відповідача АТ «Ощадбанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У відзиві зазначав, що незважаючи на відсутність компенсації від Держенергоефективності за рахунок бюджетних коштів, банком було забезпечено погашення залишку суми кредиту ОСОБА_1 в повному обсязі, що свідчить про правомірність висновку місцевого суду щодо відсутності в даному випадку всіх елементів цивільного правопорушення, зокрема відсутня протиправна поведінка АТ «Ощадбанк», відсутні збитки ОСОБА_1 та причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, внаслідок чого в задоволенні вимог про стягнення майнової шкоди було обґрунтовано відмовлено.

Погоджувався із висновками суду в частині відмови в стягненні моральної шкоди, оскільки в позові не зазначено, на чому ґрунтуються вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 500000 грн., не надано доказів пов`язаності лікування з затримкою відшкодування частини суми кредиту, отже вимоги позивача про стягнення з банку моральної шкоди є необґрунтованими і суперечать висновкам, викладеним у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», та не могли бути задоволені судом з огляду на їх безпідставність.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 (а. с. 5 т. 1).

13 жовтня 2015 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі керуючого ТВБВ № 10026/016 філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 0040 (а. с. 77 - 85 т. 1), за умовами якого банк зобов`язується надати позичальнику на умовах цього договору, а позичальник має право отримати та зобов`язується належним чином використати і повернути в передбачені цим договором строки Кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надається в розмірі 9497 грн. на 36 днів з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 12 жовтня 2018 року. Кредит надається на придбання вікон та балконних дверей з енергозберігаючим склом відповідно до Порядку № 1056 та підпункту 17-1 пункту 2 додатка 2 до Державної цільової економічної програми енергоефективності і розвитку сфери виробництва енергоносіїв з відновлюваних джерел енергії та альтернативних видів палива на 2010 - 2015 роки, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2010 року № 243 (зі змінами та доповненнями).

Згідно п. 2.4, 3.1 договору, за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати банку відповідну плату (проценти) в розмірі 24,5 % річних. Проценти нараховуються банком щомісячно за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за кредитом, що був отриманий позичальником, починаючи з дати видачі кредиту до терміну остаточного повернення кредиту, визначеного цим договором. Повернення кредиту та сплата процентів здійснюється позичальником згідно з графіком платежів або достроково відповідно до порядку, визначеного цим договором.

Згідно п. 3.8 договору після дострокового часткового повернення кредиту за рахунок коштів отриманого позичальником відшкодування частини суми кредиту в розмірі, передбаченому Порядком № 1056, сторони домовились внести зміни до цього договору в частині перерахунку розміру чергових платежів по кредиту (зі збереженням первинного терміну остаточного повернення кредиту); у разі, якщо позичальником, після здійснення дострокового часткового повернення кредиту згідно п.п. 3.8.9 договору, не укладено з банком додатковий договір відповідно до цього підпункту договору, банк здійснює перерахунок розміру платежів за графіком платежів із скороченням строку повернення кредиту на більш ранню дату.

Згідно п. 4.3 договору позичальник зобов`язаний до моменту отримання кредиту надати документи, що підтверджують виконання умов надання кредиту.

На а. с. 86 т. 1 знаходиться графік погашення кредиту із 13 жовтня 2015 року по 12 жовтня 2018 року, за яким передбачено сплату процентів за користування кредитом за вказаний період в розмірі 3615,01 грн.

Згідно додатку № 4 до кредитного договору, позичальнику відкривається рахунок НОМЕР_2 (а. с. 90 т. 1).

На а. с. 92 т. 1 знаходиться копія меморіального ордеру від 13 жовтня 2015 року про перерахування ОСОБА_1 9497 грн. згідно кредитного договору № 0040 від 13 жовтня 2015 року.

На а. с. 92 т. 1 (зворот) знаходиться копія квитанції від 13 жовтня 2015 року про сплату ОСОБА_1 1056,24 грн. на користь ТОВ «Газда» як 10 % вартості матеріалів за рахунком-фактурою.

На а. с. 93 - 98 т. 1 знаходяться копії квитанцій та прибутково-видаткового касового ордеру щодо сплати ОСОБА_1 : 13 жовтня 2015 року - 284,91 грн. в рахунок внесення початкової комісії згідно кредитного договору та 30 грн. внесення коштів згідно договору; від 05 листопада 2015 року - 384,12 грн. зарахування коштів на поточний рахунок НОМЕР_2 ; від 09 грудня 2015 року - 451,42 грн. зарахування коштів на поточний рахунок; від 15 лютого 2016 року - 446,17 грн. зарахування коштів на поточний рахунок; від 10 березня 2016 року - 384,31 грн. зарахування коштів на поточний рахунок; від 08 квітня 2016 року - 387,04 грн. зарахування коштів на поточний рахунок; від 13 травня 2016 року - 425 грн. зарахування коштів на поточний рахунок, від 13 червня 2016 року - 377 грн. зарахування коштів на поточний рахунок; від 01 липня 2016 року - 350 грн. зарахування коштів на поточний рахунок, від 01 серпня 2016 року - 4692,75 грн. поповнення згідно договору від 13 жовтня 2015 року.

На а. с. 99 т. 1 знаходиться копія заяви на видачу готівки від 29 вересня 2016 року, згідно якої ОСОБА_1 одержано від ПАТ «Ощадбанк» 3798 грн. повернення коштів згідно договору № 114040626 від 13 жовтня 2015 року.

На а. с. 189 - 195 т. 1 знаходиться копія виписки з рахунку ОСОБА_1 по рахунку НОМЕР_2 .

Листом від 10 вересня 2015 року Державне агентство з енергоефективності та енергозбереження України (Держенергоефективності) повідомило ОСОБА_1 на його звернення, що у разі, коли позичальником є фізична особа - отримувач субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, відшкодування такому позичальнику здійснюється в розмірі 70 % суми «енергоефективного» кредиту (а. с. 6 - 8 т. 1).

Листом від 30 жовтня 2015 року Державне агентство з енергоефективності та енергозбереження України (Держенергоефективності) повідомило ОСОБА_1 на його звернення від 20 жовтня 2015 року, що агентство на підставі зведеного реєстру позичальників, які мають право на отримання відшкодування, передбаченого п.п. 3, 4 і 4-1 п. 3 Порядку та укладених договорів про взаємодію, щомісяця до 25 числа наступного періоду перераховує бюджетні кошти, що підлягають відшкодуванню позичальникам, на рахунки відповідних уповноважених установ для погашення частини суми кредиту; уповноважені установи протягом трьох робочих днів перераховують такі кошти на розрахункові рахунки відповідних позичальників, що відкриті в уповноважених установах, для погашення суми частини кредиту (а. с. 11 - 12 т. 1).

01 лютого 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися із заявою до голови правління ПАТ «Державний ощадний банк України» та голови Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України, в якій повідомляли про невідшкодування їм решти від 70 % суми кредиту, просили встановити конкретних винних осіб та негайно відшкодувати їм 4000 грн. (а. с. 13 - 14 т. 1).

Листом від 09 лютого 2016 року Державне агентство з енергоефективності та енергозбереження України (Держенергоефективності) повідомило заявників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що відповідальність за формування та надання зведених реєстрів позичальників покладається на уповноважені банківські установи; повідомлено, що їм було здійснено відшкодування частини суми кредиту, згідно зведеного реєстру № 13 позичальників, які отримали кредит в рамках реалізації п.п. 4-1 п. 3 Порядку за жовтень 2015 року, разом з тим, в даному реєстрі відсутня будь-яка інформація щодо призначення їм субсидії на оплату житлово-комунальних послуг; згідно вищезазначеного Реєстру розмір суми кредиту в АТ «Ощадбанк», використаного на придбання енергоефективного обладнання та/або матеріалів, складає 9497 грн., розмір частини суми кредиту, яка підлягає відшкодуванню, розрахований відповідно до Порядку - 2849,10 грн., що складає 30 % від суми кредиту (а. с. 15 - 16 т. 1).

Листом від 23 лютого 2016 року ПАТ «Ощадбанк» повідомило ОСОБА_2 за результатами розгляду колективного звернення, що оскільки 14 грудня 2015 року на його рахунок надійшла сума компенсації тільки в розмірі 30 % від суми кредиту (замість 70 %), банком був поданий до Держенергоефективності додатковий реєстр за грудень 2015 року, таким чином належна додаткова частина компенсації в розмірі 40 % від суми кредиту буде зарахована на поточний рахунок одразу з після отримання її від Держенергоефективності (а. с. 17 т. 1).

Листом від 23 березня 2016 року Державне агентство з енергоефективності та енергозбереження України (Держенергоефективності) повідомило заявників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що АТ «Ощадбанк» надавав листом від 20 січня 2016 року додаткові зведені реєстри позичальників, однак, враховуючи суттєві помилки та порушення вимог Порядку, дані зведені реєстри були повернуті на доопрацювання (а. с. 24 - 25 т. 1).

Листом від 11 травня 2016 року ПАТ «Ощадбанк» повідомило ОСОБА_1 за результатами розгляду звернення від 14 квітня 2016 року, що одразу після отримання компенсації на ім`я ОСОБА_1 від Держенергоефективності банк одразу зарахує її на рахунок заявника (а. с. 28 т. 1).

Листом від 04 липня 2016 року ПАТ «Ощадбанк» повідомило ОСОБА_1 за результатами розгляду звернення, яке надійшло до банку від Національного банку України, що станом на поточний час кошти від Держенергоефективності до банку не надійшли і належна додаткова частина компенсації в розмірі 40 % від суми кредиту буде зарахована на поточний рахунок клієнта одразу ж після отримання її банком від Держенергоефективності (а. с. 40 т. 1).

Листом від 05 жовтня 2016 року ПАТ «Ощадбанк» повідомило ОСОБА_2 за результатами розгляду колективного звернення від 12 вересня 2016 року, що за інформацією філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» 26 вересня 2016 року питання звернення вирішено по суті (а. с. 43 т. 1).

Листом від 11 листопада 2016 року Державне агентство з енергоефективності та енергозбереження України (Держенергоефективності) повідомило ОСОБА_1 , що у зведеному реєстрі позичальників № 13 за жовтень 2015 року були відсутні відомості щодо призначеної субсидії ОСОБА_1 ; відшкодування позичальнику частини суми кредиту, що залучений для придбання енергоефективного обладнання та матеріалів, здійснюється одноразово в розмірі 70 % по кредиту; відповідальність за надання та зміст зведених реєстрів позичальників покладається на уповноважені банківські установи; Держенергоефективності на підставі зведеного реєстру позичальників, наданого АТ «Ощадбанк», перерахувало бюджетні кошти, що підлягають відшкодуванню, зокрема, даному позичальнику в повному розмірі (а. с. 50 - 51 т. 1).

25 жовтня 2017 року та додатково 22 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Державний ощадний банк України» із зверненням, в якому просив повідомити причини ситуації, що склалася, і конкретних винних осіб у відшкодуванні йому решти суми кредиту 40 % лише через рік, що потягнуло за собою надлишкову сплату відсотків (а. с. 70 - 72 т. 1).

Листом від 21 листопада 2017 року АТ «Ощадбанк» у відповідь на звернення від 25 листопада 2017 року повідомило ОСОБА_1 , що ситуація, що склалася, була спричинена помилкою при формуванні до Держенергоефективності відповідного реєстру щодо належних сум відшкодування частини кредитів, отриманих клієнтами в рамках державної програми енергоефективності на впровадження енергоефективних заходів; коли була виявлена невідповідність зарахованої ОСОБА_1 суми державної компенсації, банком вживались заходи щодо врегулювання питання отримання від Держенергоефективності додаткової суми належної йому компенсації в розмірі 40 % від суми кредиту; зважаючи на категоричну відмову Держенергоефективності здійснити зазначену доплату компенсації, за рахунок винних осіб на рахунок заявника 21 серпня 2016 року була зарахована сума в розмірі 4806,90 грн., що складає 40 % від загальної суми отриманого ОСОБА_1 кредиту; крім того, працівник, який формував реєстр з інформацією щодо розміру належного заявнику відшкодування, на сьогодні в банку не працює (а. с. 74 т. 1).

Листом від 09 лютого 2018 року АТ «Ощадбанк» у відповідь на звернення від 22 січня 2018 року принесло ОСОБА_1 вибачення за незручності при обслуговуванні в банку (а. с. 73 т. 1).

На а. с. 102 - 129 т. 1 знаходяться копії виписок з медичної картки ОСОБА_1 , із яких вбачається, що позивач звертався до сімейного лікаря за період з 20 січня 2016 року по вересень 2018 року, за результатами звернення йому призначалися лікарські засоби і лікування.

На а. с. 217 - 225 т. 1 знаходяться копії медичної документації ОСОБА_1 : УЗД від 06 серпня 2018 року, КТ від 16 серпня 2018 року та 18 грудня 2018 року, консультативного висновку Національного інституту раку від 20 грудня 2018 року, направлення в консультативну поліклініку від 28 січня 2019 року, консультативного висновку ДУ «Інститут урології НАМН України» від 01 березня 2019 року, довідки Центру експертної медичної допомоги від 23 липня 2019 року.

На а. с. 130 т. 1 знаходиться копія свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 73 років.

На а. с. 133 - 148 т. 1 знаходяться копії фіскальних чеків на лікарські засоби, надання медичних послуг.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Крім того, до апеляційної скарги ОСОБА_1 подано нові докази, зокрема копію довідки ТВБВ № 10026/016 АТ «Ощадбанк» від 06 серпня 2020 року № 738 про відсутність заборгованості по кредиту, копію листа до Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України від 05 серпня 2020 року, копію відповіді Держенергоефективності України від 18 серпня 2020 року № 88-02/15/15-20.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Оскільки позивачем не надано докази неможливості подання вищезазначених доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, зазначені докази не можуть бути прийняті і оцінені апеляційним судом.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 3, 5, 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

Отже, вирішуючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди доказуванню підлягає факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

У даній справі спір виник в зв`язку із укладенням ОСОБА_1 із ПАТ «Державний ощадний банк України» (правонаступником якого є АТ «Державний ощадний банк України») кредитного договору від 13 жовтня 2015 року № 0040, за яким позивачем отримано кредит на придбання вікон та балконних дверей з енергозберігаючим склом відповідно до Порядку № 1056 та п.п. 17-1 п. 2 додатка 2 до Державної цільової економічної програми енергоефективності і розвитку сфери виробництва енергоносіїв з відновлюваних джерел енергії та альтернативних видів палива на 2010 - 2015 роки, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2010 року № 243 (зі змінами та доповненнями).

Порядок використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення заходів щодо ефективного використання енергетичних ресурсів та енергозбереження, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1056 від 17 жовтня 2011 року, визначає механізм використання передбачених у спеціальному фонді державного бюджету коштів, що отримані від Європейського Союзу в рамках виконання Угоди про фінансування програми «Підтримка виконання Енергетичної стратегії України в галузі енергоефективності та відновлювальних джерел енергії», та коштів, передбачених у загальному фонді державного бюджету, для здійснення заходів щодо ефективного використання енергетичних ресурсів та енергозбереження.

Відповідно до п.п. 3 п. 3 Порядку бюджетні кошти використовуються за програмою «Реалізація Державної цільової економічної програми енергоефективності на 2010-2015 роки» з урахуванням положень Меморандуму між Україною та Європейським Союзом про порозуміння щодо співробітництва в енергетичній галузі від 1 грудня 2005 р. та Енергетичної стратегії України на період до 2030 року, схваленої розпорядженням Кабінету Міністрів України від 24 липня 2013 р. № 1071, і спрямовуються на здійснення заходів, що передбачені Державною цільовою економічною програмою енергоефективності і розвитку сфери виробництва енергоносіїв з відновлюваних джерел енергії та альтернативних видів палива на 2010-2015 роки, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 1 березня 2010 р. № 243, зокрема на стимулювання об`єднань співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельних кооперативів до впровадження енергоефективних заходів шляхом відшкодування частини суми кредиту, залученого для придбання енергоефективного обладнання та/або матеріалів.

Відповідно до підпункту 4 п. 3 Порядку для здійснення заходів, передбачених підпунктами 3, 4 і 4-1 пункту 3 цього Порядку, Держенергоефективності щомісяця до 25 числа наступного періоду на підставі укладених договорів про взаємодію з публічними акціонерними товариствами «Державний ощадний банк України», «Державний експортно-імпортний банк України», публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - уповноважені установи) та зведеного реєстру позичальників, які мають право на отримання відшкодування, передбаченого підпунктами 3, 4 і 4-1 пункту 3 цього Порядку, перераховує бюджетні кошти, що підлягають відшкодуванню позичальникам, на рахунки відповідних уповноважених установ для погашення частини суми кредиту. Уповноважені установи протягом трьох робочих днів перераховують такі кошти на розрахункові рахунки відповідних позичальників, що відкриті в уповноважених установах, для погашення частини суми кредиту.

Кредит надається позичальникам в національній валюті уповноваженими установами на здійснення заходів, передбачених підпунктами 3, 4 і 4-1 пункту 3 цього Порядку.

Для отримання позичальниками відшкодування частини суми кредиту уповноважені установи подають Держенергоефективності щомісяця до 20 числа наступного періоду два примірники зведеного реєстру позичальників, які мають право на отримання відшкодування, передбаченого підпунктами 3, 4 і 4-1 пункту 3 цього Порядку.

Позичальники, що отримали в звітному місяці кредит, але не подали до уповноваженої установи визначені умовами кредитного договору документи, що підтверджують цільове використання кредитних коштів, включаються уповноваженою установою до зведеного реєстру позичальників у наступних періодах після отримання уповноваженою установою таких документів.

Відшкодування частини суми кредиту здійснюється в межах коштів, передбачених у державному бюджеті на відповідний рік, та відповідно до помісячного плану асигнувань в порядку черговості надходження до Держенергоефективності зведених реєстрів позичальників.

У разі коли позичальником є фізична особа, якій в установленому законодавством порядку призначено субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, відшкодування такому позичальнику частини суми кредиту здійснюється одноразово в таких розмірах: 70 відсотків суми кредиту на здійснення заходу, передбаченого підпунктом 4-1 пункту 3 цього Порядку, але не більш як 14000 гривень за одним кредитним договором.

Судом першої інстанції встановлено, що в рамках реалізації Програми енергоефективності АТ «Ощадбанк» є уповноваженим банком, який надає кредити позичальникам на здійснення заходів згідно Порядку використання коштів та перераховує бюджетні кошти, отримані від Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України на розрахункові рахунки відповідних позичальників.

Також судом першої інстанції встановлено, що при формуванні банком до Держенергоефективності реєстру щодо належних сум відшкодування частини кредитів, отриманих клієнтами АТ «Ощадбанк» в рамках державної програми енергоефективності на впровадження енергоефективних заходів, була допущена помилка в частині даних ОСОБА_1 , яким отримано кредитні кошти в розмірі 9497 грн. і як наслідок, 14 грудня 2015 року на рахунок позивача від Держенергоефективності надійшла сума компенсації в розмірі 30 % від суми кредиту 2849,10 грн. замість 70 %, що становить 6647,90 грн.

Отже, недоплата суми компенсації становила 3798,80 грн.

Умовами п. 3.5 кредитного договору № 0040 від 13 жовтня 2015 року передбачено, що позичальник доручає банку проводити договірне списання коштів з його поточного рахунку, а саме коштів в розмірі, визначеному відповідно до п.п. 2.4 та 3.3.3 цього договору, що підлягають сплаті позичальником на користь банку за цим договором в дату повернення кредиту, його частини та сплати інших платежів згідно з графіком платежів.

Таким чином, з урахуванням встановленої помилки банку у формуванні реєстру, ОСОБА_1 здійснювалась виплата нарахованих і списаних банком відсотків за користування кредитом в тому числі на той розмір кредитних коштів, який підлягав компенсації, однак фактично компенсований йому до 29 вересня 2016 року не був.

Разом із тим,відмовляючи в позові ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди у вигляді надлишково сплачених процентів за користування кредитом, суд першої інстанції виходив із того, що 01 серпня 2016 року банком було здійснено зарахування коштів у розмірі 4692,75 грн. на поточний рахунок позивача, що складало залишок компенсації суми кредиту та проценти за його користування.

Апеляційний суд не може погодитися із такими висновками, оскільки вони не ґрунтуються на доказах, наявних в матеріалах справи.

Так, із квитанції від 01 серпня 2016 року (а. с. 98 т. 1) вбачається, що платником ОСОБА_1 внесено 4692,75 грн. із призначенням платежу «поповнення згідно договору № 0040 від 13 жовтня 2015 року», а отже суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що даний платіж є компенсацією, здійсненою банком на користь позивача.

Ці ж обставини підтверджуються випискою з рахунку ОСОБА_1 (а. с. 194 т. 1).

При цьому, згідно заяви на видачу готівки від 29 вересня 2016 року, АТ «Ощадбанк» здійснено перерахування 3798,80 грн. на користь ОСОБА_1 із призначенням платежу «повернення коштів згідно договору від 13 жовтня 2015 року» (а. с. 99 т. 1), а отже саме 3798,80 грн. складає суму остаточної компенсації, здійсненої банком, відтак надлишково сплачені ОСОБА_1 проценти за користування кредитом за період з січня 2016 року по червень 2016 року,є збитками, завданими позивачу з вини АТ «Ощадбанк», а отже у позивача виникло право на їх відшкодування.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги в цій частині та відхиляє доводи відзиву на апеляційну скаргу, що банком було здійснено зарахування коштів у розмірі 4692,75 грн. на поточний рахунок ОСОБА_1 , що склало залишок компенсації суми кредиту та проценти за його користування.

Відмовляючи в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вважав, що позивачем не доведено факту завдання моральних страждань та душевних переживань, втрат немайнового і майнового характеру, що настали у зв`язку з неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача, а обставини, на які посилається позивач, є загальними абстрактними твердженнями, а не конкретними фактами, що мають відношення до справи.

Разом із тим, судом першої інстанції залишено поза увагою, що зобов`язання з відшкодування моральної шкоди є безпосереднім наслідком порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли неправомірні дії завдали моральної втрати позивачеві, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнається страждання, заподіяні особі внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Судом першої інстанції не враховано, що внаслідок неправомірних дій банку, які полягали у допущенні помилки при формуванні до Держенергоефективності відповідного реєстру щодо належних сум відшкодування частини кредитів, отриманих клієнтами в рамках державної програми енергоефективності на впровадження енергоефективних заходів, позивачем понесено збитки у вигляді надлишково сплачених процентів за користування кредитом, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, в тому числі вжиття заходів досудового врегулювання спору і звернення з позовом для захисту своїх порушених прав.

Крім того, апеляційний суд не може погодитися із висновками суду першої інстанції, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, що суд вважав додатковою підставою для відмови в позові.

Так, звертаючись до суду з позовом в жовтні 2018 року, позивач дійсно вказав відповідачем територіально відокремлене безбалансове відділення № 10026/016 філії - Головного управління по м. Києва та Київської області АТ «Ощадбанк», в подальшому за клопотанням позивача ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14 лютого 2019 року даного відповідача було замінено на належного відповідача АТ «Ощадбанк», яке розташоване за адресою м. Київ, вул. Госпітальна 12-г, що відповідає адресі саме юридичної особи АТ «Ощадбанк».

Отже, позивач обґрунтовано просив замінити відповідача у вигляді територіально відокремленого безбалансового відділення банку на юридичну особу АТ «Ощадбанк», однак добросовісно помилився у назві юридичної особи, зазначивши її як «Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк».

Наведене підтверджується також змістом дебатів у письмовій формі (а. с. 13 т. 2), де позивачем зазначено відповідача як АТ «Ощадбанк», вказано адресу відповідача і код юридичної особи за ЄДРПОУ.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду, викладені в рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи, за таких обставин судове рішення не може вважатись законним і обґрунтованим, не може залишатись в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи по суті позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 77 - 80 ЦПК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи доводи позивача щодо розміру майнової шкоди 3800 грн. у вигляді надлишково сплачених відсотків, апеляційний суд враховує, що згідно наявних в матеріалах справи прибутково-видаткових касових ордерів і квитанцій, позивачем сплачено в рахунок виконання умов кредитного договору загальну суму 8212,72 грн. із призначенням платежу «зарахування коштів на поточний рахунок» (а. с. 93 - 98 т. 1)

Із виписки по рахунку ОСОБА_1 (а. с. 190 - 192 т. 1) вбачається, що після відшкодування 14 грудня 2015 року Держенергоефективності на користь позивача 30 % суми кредиту в розмірі 2849,10 грн. банком проводилося договірне списання нарахованих відсотків: за грудень 2015 року - 157,72 грн., за січень 2016 року - 132,49 грн., за лютий 2016 року - 121,31 грн., за березень 2016 року - 124,04 грн., за квітень 2016 року - 114,84 грн., за травень 2016 року - 113,30 грн., за червень 2016 року - 104,27 грн., всього 842,74 грн., що спростовує доводи позивача про сплату ним відсотків у заявленому розмірі 3800 грн.

Крім того, право на відшкодування 70 % суми кредиту не звільняє позивача відсплати відсотків за користування рештою 30 % кредиту.

Всупереч вимог п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України ОСОБА_1 у позові не зазначено обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Разом із тим, із матеріалів справи вбачається, що позивачу 01 серпня 2016 року була зарахована сума в розмірі 4806,90 грн. як компенсація 40% загальної суми отриманого кредиту, що підтверджується як випискою по рахунку (а. с. 189 т. 1), так і копією листа на ім`я позивача (а. с. 196 т. 1), що є більше недоплаченої суми 70% від суми кредиту в розмірі 3798,80 грн., що підтверджував у відзивах і представник відповідача.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку, що позивач, дійсно маючи право на стягнення з відповідача шкоди, яка полягає у понесених ним витратах по сплаті надлишково нарахованих відсотків по кредиту, не виконав процесуального обов`язку щодо доведення її розміру.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 32503,74 грн. на лікування, виходячи із доказів, наявних в матеріалах справи, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для їх задоволення, оскільки позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між погіршенням стану здоров`я та неправомірними діями банку.

Вирішуючи підставність позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд виходить із того, що внаслідок неправомірних дій банку, які полягали у допущенні помилки при формуванні до Держенергоефективності відповідного реєстру щодо належних сум відшкодування частини кредитів, отриманих клієнтами в рамках державної програми енергоефективності на впровадження енергоефективних заходів, позивачем понесено збитки у вигляді надлишково сплачених процентів за користування кредитом, йому довелося прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, в тому числі вжиття заходів досудового врегулювання спору і звернення з позовом для захисту своїх порушених прав, а отже діями відповідача йому було заподіяно моральної шкоди.

Верховним Судом в постанові від 01 вересня 2020 року в справі № 216/3521/16-ц зроблено висновок, згідно якого виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.Статті 4 та 22 Закону про захист прав споживачів у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону про захист прав споживачів навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, достатності для розумного задоволення вимог заявника з урахуванням тривалості неправомірних дій відповідача, стану здоров`я позивача, який є особою з інвалідністю ІІ групи, характеру заподіяної шкоди та обсягу перенесених позивачем страждань, розмір відшкодування моральної шкоди в даному випадку становитиме 3000 грн.

Доводи позивача в апеляційній скарзі, що дії відповідача мають причинно-наслідковий зв`язок із онкологічним захворюванням позивача, а також зі смертю його батька ОСОБА_2 , нічим не підтверджуються, є припущеннями та відхиляються апеляційним судом.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими в частині стягнення відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 грн.

В іншій частині позов є необґрунтованим і недоведеним із зазначених вище підстав.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2020 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (м. Київ вул. Госпітальна буд. 12-г ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 код РНОКПП НОМЕР_1 ) у відшкодування моральної шкоди 3000 (три тисячі) грн.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 11 лютого 2021 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.