Справа № 199/3154/20
(2/199/491/21)
РІШЕННЯ

іменем України

27.01.2021 Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання - Перетятько А.В.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом Дніпровської міської ради до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Рички Юлії Олександрівни та ОСОБА_1 , де треті особи: ОСОБА_2 та Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, припинення права власності та скасування записів про державну реєстрацію права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, до Дніпровської міської ради надійшло клопотання ОСОБА_1 від 24.01.2020 №20-490-01-2020 стосовно затвердження технічної документації із землеустрою та передачі у приватну власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Однак, ОСОБА_1 встановлену законом порядку процедуру дотримано не було, дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки отримано не було.

Як було встановлено при опрацюванні документів, право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на запитуваній земельній ділянці, зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №46121027 від 25.03.2019 приватного нотаріуса ДМНО Рички Ю.О. Підставою для винесення зазначеного рішення є висновок щодо технічної можливості виділу об`єкта нерухомого майна, виданого інженером ОСОБА_3 . Згідно зазначеного висновку об`єкт нерухомого майна в цілому складається з житлового будинку літ. А, загальною площею 35,8 кв.м, житловою площею 14,2 кв.м та з житлового будинку літ. Д-1, загальною площею 35,5 кв.м, житловою площею 26,2 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Так, у фактичному користуванні ОСОБА_1 знаходиться житловий будинок літ. Д-1, загальною площею 35,5 кв.м, житловою площею 26,2 кв.м, що становить 3/5 частки домоволодіння відповідно до договору купівлі-продажу від 02.08.1991 року за № 3-896, відповідно до якого ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_1 купила 3/5 частки домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_2 , що належать ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Четвертою Дніпропетровською держконторою 05.06.91 р. за реєстром №3-457, зареєстрованого в Дніпропетровському інвентарбюро 06.06.91 за №210-121.

Крім того, відповідно до рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящих №802/9 від 10.08.1966 року «Про встановлення права власності на домоволодіння АДРЕСА_2 » визнано право власності за ОСОБА_2 на 2/5 частини домоволодіння АДРЕСА_2 .

Згідно з висновком щодо технічної можливості виділу об`єкта нерухомого майна, об`єкт нерухомого майна, належний ОСОБА_1 може бути виділений в натурі в окремий новоутворений об`єкт з наступним описом та адресою: житловий будинок літ. Д-1 загальною площею 35,5 кв.м, житловою площею 26,2 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, листом Головного архітектурно-планувального управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради №3/15-184 від 13.04.2020 було повідомлено, що відповідно до даних містобудівного кадастру та адресного плану міста - офіційно адреса - АДРЕСА_1 жодному об`єкту нерухомості на території міста не присвоювалась, відповідний розпорядчий документ, на підставі якого була присвоєна ця адреса, відсутній.

Згідно з розпорядженням міського голови від 26.11.2015 №897-р «Про перейменування топонімів м. Дніпропетровська» колишня назва вул. Піонерська, нова назва - вул. Олени Пчілки.

У позовній заяві зазначається, що висновок, підписаний інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_3 (кваліфікаційний сертифікат серія АЕ №003223 від 17.03.2014) не відповідає формі, затвердженій Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.07.2007 за №774/14041, оскільки згідно з п. 3.1 Інструкції розрахунок часток у спільній власності на об`єкти нерухомого майна виконується за заявами всіх співвласників об`єктів нерухомого майна.

Так, відповідно до п. 3.3. Інструкції за відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку. Окрім цього, відповідно до п. 3.10. Інструкції суб`єкт господарювання готує висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна для укладення договору про виділ в натурі частки з об`єкта нерухомого майна або договору про виділ частки з об`єктів нерухомого майна, що є у спільній частковій власності.

Тобто, зазначеною Інструкцією прямо передбачено, що у разі наявності спору виділ частки проводиться на підставі рішення суду, а у разі досягнення згоди між сторонами - то за результатами укладання відповідного договору.

Позивач вказує, що ані рішення суду, ані відповідний договір у даній ситуації не послугував підставою виникнення права власності, а державний реєстратор прийняв відповідне рішення керуючись виключно висновком щодо технічної можливості виділу об`єкта нерухомого майна.

Крім того, відповідно до листа Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 08.01.2019 №175 2/5 частини домоволодіння за зазначеною адресою є такою, що не зареєстровано за жодною особою, що може в подальшому слугувати підставою для визнання вказаного майна безхазяйним.

Проте, як зазначається позивачем при зверненні до суду, внаслідок винесення оскаржуваного рішення, спірний об`єкт нерухомого майна з порушенням порядку, визначеного Інструкцією було виділено, що спричинило неможливість у реалізації органами місцевого самоврядування своїх повноважень щодо іншої частки домоволодіння.

Крім того, як було встановлено, 3/5 частки домоволодіння по АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про спадщину від 05.06.1991 року належало ОСОБА_4 , яка в свою чергу надала на розгляд виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська заяву щодо можливості поділу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 . Однак, 14.06.1991 року відповідно до рішення виконавчого комітету №427/1 було вирішено, що поділ вищезазначеної земельної ділянки на два окремих домоволодіння, враховуючи відсутність необхідних технічних норм, не є можливим і земельну ділянку по АДРЕСА_2 треба вважати подвір`ям загального користування.

Як зазначається у позовній заяві, з урахуванням викладених вище обставин щодо правомірності рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 46121027 від 25.03.2019, винесене приватним нотаріусом ДМНО Ричкою Ю.О., то державний реєстратор не звернув увагу на порушення вимог щодо оформлення висновку, який став підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно. Окрім цього, державним реєстратором було проігноровано той факт, що зазначений висновок не є правовстановлюючим документом, на підставі якого законодавством передбачена реєстрація речових прав на нерухоме майно.

Позовна заява містить наступні позовні вимоги:

-визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер рішення 46121027 від 25.03.2019, винесене приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ричкою Юлією Олександрівною, про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та яке складається з житлового будинку літ. Д-1, загальною площею 35,5 кв.м, житловою площею 26,2 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності 30848300;

-припинити право власності на об`єкт нерухомого майна та скасувати записи про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на нерухоме майно, яке складається з житлового будинку літ. Д-1, загальною площею 35,5 кв.м, житловою площею 26,2 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності 30848300.

У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила суд повністю задовольнити поданий позов; не скористалася правом брати участь в судовому засіданні, в якому ухвалено судове рішення.

Представник відповідача-2 ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти позову та пояснив, вони можуть врегулювати спір в позасудовому порядку; не скористався правом брати участь в судовому засіданні, в якому ухвалено судове рішення, відзиву на позов не надав.

Відповідач-1 приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Ю.О. та треті особи не скористалися правом брати участь у судових засіданнях.

Як встановлено судом на підставі наданих у порядку ст.ст. 76 80 ЦПК України доказів, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер рішення 46121027 від 25.03.2019, про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та яке складається з житлового будинку літ. Д-1, загальною площею 35,5 кв.м, житловою площею 26,2 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності 30848300, що підтверджується відповідною інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.12).

Прийняттю такого рішення слугував висновок, підписаний інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_3 , кваліфікаційний сертифікат серія АЕ №003223 від 17.03.2014, щодо технічної можливості виділу об`єкта нерухомого майна (а.с.13).

Судом встановлено, що у фактичному користуванні та власності ОСОБА_1 знаходиться житловий будинок літ. Д-1, загальною площею 35,5 кв.м, житловою площею 26,2 кв.м, що становить 3/5 частки домоволодіння, на підставі договору купівлі-продажу від 02.08.1991 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Стрілковською З.А. за реєстровим № 3-896, відповідно до якого ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_1 купила 3/5 частки домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_2 , що належать ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 05.06.1991 р. за реєстром №3-457 та зареєстрованого в Дніпропетровському інвентарбюро 06.06.91 за №210-121 (а.с.15-17). Право власності зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР 16.08.1991 р. та записано в реєстрову книгу №210 за реєстровим №121 (а.с.18,19).

Відповідно до листа КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 08.01.2019 №175 2/5 частини вказаного домоволодіння є такою, що не зареєстровано за жодною особою (а.с.19).

Рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящих №802/9 від 10.08.1966 р. «Про встановлення права власності на домоволодіння АДРЕСА_2 » визнано право власності за ОСОБА_2 на 2/5 частини домоволодіння АДРЕСА_2 (а.с.11) та рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящих №427/1від 14.06.1991 було вирішено, що у зв`язку з відсутністю необхідних технічних норм, розділити земельну ділянку по АДРЕСА_2 на два самостійних домоволодіння не представляється можливим і вважати його подвір`ям загального користування (а.с. 20).

Згідно з розпорядженням міського голови від 26.11.2015 №897-р «Про перейменування топонімів м. Дніпропетровська» колишня назва вулиці вулиця Піонерська, нова назва вулиці - вулиця Олени Пчілки.

Як встановлено судом на підставі листа Головного архітектурно-планувального управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради №3/15-184 від 13.04.2020, відповідно до даних містобудівного кадастру та адресного плану міста - офіційно адреса - АДРЕСА_1 жодному об`єкту нерухомості на території міста не присвоювалась, відповідний розпорядчий документ, на підставі якого була присвоєна ця адреса відсутній (а.с. 14).

Спірні правовідносини виникли із захисту права власності на землю територіальної громади м. Дніпра.

Суд, дослідив докази, надані у порядку ст.ст. 76 80, ч.1 ст. 81 ЦПК України, в межах заявлених суду вимог, дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Дніпровська міська рада, відповідно до статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є представницьким органом місцевого самоврядування.

Органи місцевого самоврядування, які одночасно здійснюють владні управлінські функції на основі законодавства, у земельних правовідносинах виступають як представницькі органи суб`єкта власності - народу України, територіальної громади власників землі щодо права розпорядження, притаманного власнику.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування при вирішенні питань місцевого значення, віднесених Конституцією України та законами України до їх компетенції, є суб`єктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції, зокрема нормотворчу, координаційну, дозвільну, реєстраційну, розпорядчу. Як суб`єкт владних повноважень орган місцевого самоврядування Дніпровська міська рада вирішує в межах закону питання в галузі земельних відносин.

Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст є комунальною власністю. Отже, право комунальної власності на землю (земельні ділянки), виникає і без реєстрації в силу спеціальних вимог закону.

Виходячи із вимог статті 83 Земельного кодексу України презюмується належність земельних ділянок на території міста Дніпра територіальній громаді міста з визначенням її власника Дніпровської міської ради.

Право власності чи користування землею фізичними особами набувається та реалізується в порядку і на підставах, визначених Конституцією України (ст. ст. 13, 14), Земельного кодексу України ст. ст. 78, 92, 93, 102-1, 116, 1 18, 119, 123, 125, 126 ЗК України) а також інших законів, що видаються відповідно до них (Закону «Про оренду землі», Цивільного кодексу України).

Статтею 12 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях міської ради.

Відтак, правовою основою виникнення права користування земельною ділянкою є рішення органу місцевого самоврядування.

Так, згідно з ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно зі ст. 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186'1 Земельного кодексу України.

Частиною 1 ст. 186"1 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта, подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій статті 186'1 ЗК України, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у частині третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Кожен орган здійснює розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проекту іншими органами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті, у визначений законом строк.

Статтею 118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Передача земельних ділянок у власність передбачає проходження певної процедури з виготовлення проекту землеустрою, його погодження компетентними органами тощо, що в подальшому є підставою для прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування з цього питання.

За судового розгляду встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 вищезазначену процедуру дотримано не було, дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки нею не було отримано.

Крім того, аналізуючи висновок щодо технічної можливості виділу об`єкта нерухомого майна, на підставі якого було прийнято спірне рішення про державну реєстрацію права власності, суд виходить з наступного.

Висновок з інвентаризації нерухомого майна повинен відповідати формі, затвердженій Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.07.2007 за №774/14041 (зі змінами) (далі по тексту - Інструкція).

Згідно з п. 3.1 Інструкції розрахунок часток у спільній власності на об`єкти нерухомого майна виконується за заявами всіх співвласників об`єктів нерухомого майна.

Так, відповідно до п. 3.3. Інструкції за відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку.

Згідно п. 3.10. Інструкції суб`єкт господарювання готує висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна для укладення договору про виділ в натурі частки з об`єкта нерухомого майна або договору про виділ частки з об`єктів нерухомого майна, що є у спільній частковій власності.

Відтак, Інструкцією передбачено, що у разі наявності спору виділ частки проводиться на підставі рішення суду, а у разі досягнення згоди між сторонами - то за результатами укладання відповідного договору.

Втім, наявності рішення суду або відповідного договору судом не встановлено та наявність таких у самому висновку не зазначено.

Водночас, як встановлено судом на підставі листа КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 08.01.2019 №175, 2/5 частини домоволодіння є такою, що не зареєстровано за жодною особою (а.с. 19).

Відповідно до статті 335 Цивільного кодексу України безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий.

Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації.

Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність.

Відповідно до пункту 82 Постанови Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» взяття на облік безхазяйного нерухомого майна здійснюється за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса в установленому для державної реєстрації прав порядку.

Пунктом 86 вказаної постанови визначено, що датою та часом взяття на облік безхазяйного нерухомого майна вважаються дата та час реєстрації відповідної заяви, за результатом розгляду якої державним реєстратором прийнято рішення щодо взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Проте, внаслідок винесення оскаржуваного рішення, спірний об`єкт нерухомого майна з порушенням порядку, визначеного Інструкцією було виділено, що спричинило неможливість у реалізації органами місцевого самоврядування своїх повноважень щодо іншої частки домоволодіння.

Згідно приписів ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Серед засад державної реєстрації прав відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зокрема є гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.

Частиною 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У відповідності до ч. 1 ст. 18 цього Закону державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; 6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; 8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Перелік документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація речових прав на нерухоме майно, визначений ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно». Серед зазначеного переліку зазначено інші документи, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Відтак, висновок щодо технічної можливості виділу об`єкта нерухомого майна не є правовстановлюючим документом, на підставі якого виникають, припиняються, змінюються права, і тому не може слугувати підставою для реєстрації права власності.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).

Підстави для збирання судом доказів в даній справі відсутні (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Джерела отримання доказів в даній справі вичерпані.

Суд, безпосередньо дослідивши зібрані докази, оцінивши їх на предмет належності і допустимості, достатності і достовірності кожний окремо та в сукупності і логічному взаємозв`язку, приходить до висновку про порушення прав позивача з боку відповідача ОСОБА_1 , тому порушені права підлягають поновленню у спосіб, обраний позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом.

Задовольняючи позов в частині пред`явлення вимог до відповідача ОСОБА_1 , суд виходить з того, що відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції (яка діяла на час прийнятт оскаржуваного рішення реєстратора), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

У пункті 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до набрання чинності цим Законом.

Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16.01.2020 цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України № 1952.

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19, від 23.06.2020 у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19, від 14.07.2020 у справі № 910/8387/19, від 20.08.2020 у справі № 916/2464/19.

Що стосується визначення позивачем в якості співвідповідача приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Рички Ю.О., то суд виходить з того, що державний реєстратор (ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що нотаріус є державним реєстратором) зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі чи не був залучений. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справ № 357/7734/18.

Відтак, приватний нотаріус є неналежним відповідачем у цій справі; ухваленим судовим рішенням не встановлено порушення прав позивача з боку нотаріуса, яка здійснювала державну реєстрацію речового права, як державний реєстратор, окрім того, позовних вимог до нотаріуса не було заявлено, у зв`язку з чим у задоволенні позову до відповідача приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Рички Ю.О. належить відмовити.

Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ч. 2 ст. 133, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 13, ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 19, ст. 23, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 1 ст. 258, ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Дніпровської міської ради до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Рички Юлії Олександрівни та ОСОБА_1 , де треті особи: ОСОБА_2 та Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, припинення права власності та скасування записів про державну реєстрацію права власності, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер рішення 46121027 від 25.03.2019, винесене приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ричкою Юлією Олександрівною, про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та яке складається з житлового будинку літ. Д-1, загальною площею 35,5 кв.м, житловою площею 26,2 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності 30848300.

Припинити право власності на об`єкт нерухомого майна та скасувати записи про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на нерухоме майно, яке складається з житлового будинку літ. Д-1, загальною площею 35,5 кв.м, житловою площею 26,2 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності 30848300.

В задоволенні позовних вимог до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Рички Юлії Олександрівни відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Дніпровської міської ради () судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 4204 (чотири тисячі двісті чотири) грн. 00 коп.

Дата складення повного судового рішення 08.02.2021 р.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська або безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Спаї