№ 207/1660/20
№ 2/207/597/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Погребняк Т.Ю.

при секретарі Білецькій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,

В С Т А Н О В И В :

07 липня 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулась в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу від 25.06.2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про купівлю-продаж квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 25.06.2007 року відповідач ОСОБА_3 , яка діяла від імені та в інтересах ОСОБА_2 , на підставі довіреності від 03.05.2007 року, посвідченої приватним нотаріусом Севастопольського міського нотаріального округу Северіною Аліною Дмитрівною (номер у реєстрі 2538), та позивач ОСОБА_1 уклали договір купівлі-продажу квартири за номером АДРЕСА_2 загальною площиною 70,6 кв.м., житловою - 44,8 кв.м. Квартира належала відповідачу ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28.05.2001 року, виданого Фондом комунальної власності на житло, згідно з розпорядженням № 5п/614-р. Згідно з технічним паспортом на квартиру, а також довідки про технічний стан нерухомого майна від 19.02.2020 року за № 010/і квартира, а також прибудови, не належать до самочинного будівництва, адже введенні в експлуатацію на підставі витягів рішень Виконавчого комітету Баглійської районної ради м. Дніпродзержинська від 18.06.2003 року за № 131 та від 19.11.2003 року за № 273. Відповідно до чинної на момент укладення договору купівлі-продажу довіреності, відповідач ОСОБА_3 мала право розпоряджатися майном, яке належить відповідачу ОСОБА_2 та отримувати грошові кошти. 25.06.2007 року на виконання вказаного договору купівлі-продажу відповідачу ОСОБА_3 були передані грошові кошти в сумі 15000,00 грн., що підтверджується розпискою. Також, на виконання цього договору, відповідачі звільнили квартиру та передали її позивачу, в якій вона проживає до цього часу. Відповідно до п. 7 договору купівлі-продажу сторони зобов`язувалися у 7 (семи) денний строк з дня підписання цього договору (до 02.07.2007 року) здійснити його нотаріальне посвідчення коштом відповідачів. Позивач неодноразово зверталася до відповідачів про виконання зобов`язань щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, однак через їх ухилення таке посвідчення не відбулося. Так, 02.07.2007 року на чергове прохання здійснити нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу, відповідач ОСОБА_3 письмово повідомила, що відмовляється від цього, адже квартира вже не належить відповідачу ОСОБА_2 , а належить позивачу. Наразі можливість нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу втрачена через закінчення строку довіреності відповідача ОСОБА_3 , яка діяла до 03.05.2010 року та відмову відповідача ОСОБА_2 .

В наданій суду письмовій заяві представник позивача адвокат Монатко Д.С. підтримав заявлений позов та просить задовольнити позовні вимоги, розглянути справу без його участі та без участі позивача.

Відповідачка ОСОБА_3 в направленій до суду письмовій заяві зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить розглянути справу без її участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Суд, взявши до уваги позицію сторін, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 25 червня 2007 року між ОСОБА_3 , яка діяла від імені та в інтересах ОСОБА_2 на підставі довіреності від 03.05.2007 року, посвідченої приватним нотаріусом Севастопольського міського нотаріального округу Северіною А.Д., та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 загальною площею 70,6 кв.м., житловою 44,8 кв.м. (арк.с. 13). Квартира належала відповідачу ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28.05.2001 року, виданого Фондом комунальної власності на житло, згідно з розпорядженням № 5п/614-р (арк.с. 15).

Відповідно до п. 7 вищевказаного договору купівлі-продажу сторони зобов`язувалися у 7 (семи) денний строк з дня підписання цього договору (до 02.07.2007 року) здійснити його нотаріальне посвідчення за рахунок продавця. Однак, нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу не відбулося, відповідач ОСОБА_3 письмово повідомила позивача, що відмовляється нести додаткові витрати за цим договором, оскільки витрати має нести позивач (арк.с. 18).

Наразі можливість нотаріально посвідчити вказаний договір купівлі-продажу втрачена через закінчення строку довіреності відповідача ОСОБА_3 , яка діяла до 03.05.2010 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах, заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна зі сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Укладений між сторонами договір містить всі суттєві умови: предмет договору, ціна продажу, умови оплати, перехід права власності, відповідальність сторін, тощо.

Отже, при вирішенні справи про визнання дійсним договору купівлі-продажу для суду має першочергове значення з`ясування питання, чи була наявна між сторонами домовленість щодо всіх істотних умов договору. При цьому допустимими доказами такої домовленості можуть бути лише письмові докази, якими відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Однією з умов визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину. Однак, позивачем не було надано суду доказів, які б підтверджували ухилення відповідачами від нотаріального посвідчення спірного договору. Позивач не надав суду доказів про те, що відповідачі викликалися для здійснення нотаріального посвідчення договору чи повідомлялися про час та місце його проведення чи доказів про те, що відповідач не з`явився в обумовлений строк для нотаріального посвідчення тощо.

Так, згідно письмового повідомлення відповідача ОСОБА_3 , наданого позивачу ОСОБА_1 , вбачається, що ОСОБА_3 відмовляється нести додаткові витрати за договорм купівлі-продажу, доказів відмови здійснити нотаріальне посвідчення договору вказане повідомлення не містить.

Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові Верховного Суду України від 6 вересня 2017 року у справі № 6-1288цс17, яка розглянута ним у порядку глави 3 розділу V ЦПК України.

Таким чином, твердження позивача, що відповідачі ухилялися від нотаріального посвідчення спірного договору, не були доведені в процесі розгляду справи та не підтверджені доказами, у зв`язку з цим позовні вимоги позивача про визнання дійсним договору купівлі-продажу від 25.06.2007 року задоволенню не підлягають.

На підставі ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263 265 ЦПК України, ст. ст. 220, 638, 655, 657 Цивільного кодексу України в ред.1963 року, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним.

Відповідно до п. 15.5 розділу 15 ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий у справі Погребняк Т.Ю.