ПОСТАНОВА

Іменем України

08 лютого 2021 року м. Кропивницький

справа № 389/3561/20

провадження № 22-ц/4809/469/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Карпенка О. Л.,

учасники справи:

заявник - Житлово-будівельний кооператив № 3,

розглянув у порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу апеляційною скаргою Житлово-будівельного кооперативу № 3 на ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2020 року у складі судді Савельєвої О. В. і

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2020 року Житлово-будівельний кооператив № 3 (далі - ЖБК № 3) звернувся до суду з заявою, в якій просив визнати відумерлою спадщину (майно) померлої ОСОБА_1 , яка померла в 2015 році та проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява мотивована тим, що у лютому 2015 року після лікування у м. Дніпро померла ОСОБА_1 .

У власності померлої знаходилась квартира АДРЕСА_1 , в якій вона проживала та була зареєстрована перед смертю.

Зазначена квартира входить до Житлово-будівельного кооперативу № 3, не є майном територіальної громади м. Знам`янка та ніколи не перебувала на балансі комунальних служб м. Знам`янка.

Спадкоємці, які б за законом або за заповітом звернулись до Знам`янської міської державної нотаріальної контори, відсутні.

На даний час, з часу смерті ОСОБА_1 , виникла заборгованість по сплаті грошових коштів на утримання майна житлово-будівельного кооперативу, а визнання майна відумерлим, зокрема квартири, необхідно заявнику для того, щоб у законному порядку реалізувати житлову квартиру, з метою погашення заборгованості по сплаті коштів на утримання майна кооперативу.

Заявник вважає, що майно померлої має бути визнано відумерлим та перейти у власність територіальної громади.

Ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2020 року заяву ЖБК № 3 в особі голови правління кооперативу Урсаленко Н. П. про визнання спадщини відумерлою, повернуто заявнику.

Ухвала суду мотивована тим, що законом визначено певне коло заявників, які наділені правом на звернення до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою.

Будь-яких обґрунтувань чи доказів того, що ЖБК №3 наділений правом на звернення до суду із заявою про визнання спадщини, яка лишилась після смерті ОСОБА_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме квартири АДРЕСА_1 , відумерлою, ні сама заява, ні додані до неї документи не містять.

В апеляційній скарзі, ЖБК № 3 просить скасувати ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Судом першої інстанції не було прийнято до уваги, що у заяві було зазначено, що згідно статті 8 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), застосовуючи поняття аналогії вказано на те - якщо цивільні відносини не врегульовані ЦК України та іншими актами цивільного законодавства або договору, вони регулюються тими правовими нормами ЦК України, інших правових актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

З приписами частини другої статті 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду, зазначену в пункті шостому частини першої статті 353 цього Кодексу, зокрема, ухвала про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків.

Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним.

Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі "Беллет проти Франції" Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду.

Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту першого статті 6 Конвенції.

Відповідно до положень статтей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Матеріалами справи підтверджується, що в грудні 2020 року ЖБК № 3 звернулось до суду з заявою про визнання спадщини відумерлою після смерті ОСОБА_1 (а. с. 1-3).

Ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2020 року заяву ЖБК № 3 повернуто заявнику (а. с. 5).

Повертаючи зазначену заяву, суд першої інстанції посилаючись на пункт перший частини четвертої статті 185 ЦПК України та частину першу статті 1277 ЦК України виходив з того, що будь-яких обґрунтувань чи доказів того, що ЖБК № 3 наділений правом на звернення до суду із заявою про визнання спадщини, яка лишилась після смерті ОСОБА_1 , відумерлою, ні сама заява, ні додані до неї документи не містять.

Проте з такими доводами суду першої інстанції погодитися неможна з огляду на таке.

Частиною першою статті 1277 ЦК України передбачено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

У разі якщо на об`єкті нерухомого майна на момент відкриття спадщини знаходиться рухоме майно, що входить до складу спадщини, таке рухоме майно переходить у власність територіальної громади, якій передано нерухоме майно.

Заява про визнання спадщини відумерлою може також бути подана кредитором спадкодавця, а якщо до складу спадщини входять земельні ділянки сільськогосподарського призначення - власниками або користувачами суміжних земельних ділянок. У такому разі суд залучає до розгляду справи органи місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини та/або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.

Особи, які мають право або зобов`язані подавати заяву про визнання спадщини відумерлою, мають право на одержання інформації з Спадкового реєстру про заведену спадкову справу та видане свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до пункту першого частини четвертої статті 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли, зокрема, заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Аналізуючи пункт перший частини четвертої статті 185 ЦК України, суд приходить до висновку, що зазначена норма, розділяє обставини, за яких подана заява підлягає поверненню.

Зокрема першою обставиною є відсутність процесуальної дієздатності в особи, яка подала заяву.

За змістом частини першої статті 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

В контексті даної справи, на стадії відкриття провадження суд може з`ясувати обсяг дієздатності лише за фактом реєстрації юридичної особи.

Другою обставиною, передбаченою пунктом першим частини четвертої статті 185 ЦК України, яка є підставою для повернення заяви є випадок, коли заяву не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Маються на увазі випадки, коли позовна заява підписується представником, але довіреність до матеріалів не додається або повноваження оформлені неналежно (наприклад, довіреність не містить дати її видачі, подана в копії, а не в оригіналі).

Ця норма застосовується і тоді, коли позовну заяву підписано особою, посадове становище якої не зазначено, виконуючими обов`язки керівників, їх заступниками без надання документів, які підтверджують їх права на звернення до суду.

Враховуючи зазначене, посилання суду першої інстанції на те, що ЖБК №3 не надав доказів на підтвердження того, що він наділений правом на звернення до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою після смерті ОСОБА_1 , не є підставою для повернення заяви в розумінні пункту першого частини четвертої статті 185 ЦПК України.

Перевірка наведених в заяві доводів ЖБК №3 можлива лише після відкриття провадження у справі.

Суд першої інстанції не врахувавши приписи ст.1277 ЦК України, щодо кола осіб, які мають право на звернення до суду з заявою про відумерлість спадщини, неправильно застосував положення пункту першого частини четвертої статті 185 ЦПК України та дійшов передчасного висновку про наявність підстав для повернення заяви про визнання спадщини відумерлою заявнику.

Оскільки суд першої інстанції виніс ухвалу з порушенням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, передчасно повернув заяву, тому відповідно пункту четвертого частини першої статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367,369,374,379,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу № 3 задовольнити.

Ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді А. М. Головань

О. Л. Карпенко