Постанова

Іменем України

16 червня 2021 року

м. Київ

справа № 359/4096/16-ц

провадження № 61-6477св20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Київобленерго» в особі Бориспільського районного підрозділу публічного акціонерного товариства «Київобленерго»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 16 січня 2020 року в складі колегії суддів: Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О., Пікуль А. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Київобленерго» (далі -

ПАТ «Київобленерго») в особі Бориспільського районного підрозділу

ПАТ «Київобленерго» про визнання незаконним відключення від мережі електропостачання та нарахування боргу.

Позовна заява мотивована тим, що згідно з договором про постачання електричної енергії від 03 серпня 2011 року № 200362518 він є споживачем послуг електропостачання.

25 квітня 2016 року відповідач направив на його адресу бригаду працівників, які своїми незаконними діями припинили енергопостачання будинку, мотивуючи свої дії тим, що у нього існує непогашена заборгованість, у той час, як у квитанції за січень 2016 року було зазначено переплату у розмірі 3 166,92 грн, а зазначена у наряді сума боргу у розмірі 53 698,16 грн, можливо, пояснюється тим, що 25 травня 2015 року працівники відповідача, оглядаючи лічильник, без його відома склали акт про відсутність пломбування лічильника.

Зазначав, що до зазначеного огляду він був впевнений, що лічильник відповідає встановленим вимогам, адже у статті 4 договору про постачання електричної енергії від 03 серпня 2011 року № 00362518 зазначено, що пломбу

№ АЕС КОЕ встановлено.

Стверджував, що доказів його втручання в експлуатацію лічильника відповідач немає і не може мати, позаоблікової електроенергії він не одержував. Також вказував, що з моменту укладення договору про постачання електричної енергії від 03 серпня 2011 року № 200362518 відповідач отримував платежі згідно з квитанціями та показниками лічильника і не мав жодних претензій щодо умов виконання договору. Після складення акта від 25 травня 2015 року він був змушений подати заяву про реструктуризацію боргу, через те, що у будинку проживають неповнолітні діти, які потребують гарячої їжі, теплої води для догляду, світла для читання книжок тощо.

Разом з тим, договір про реструктуризацію боргу укладений не був, відповідачем жодних вимог щодо боргу не виставлялося, а у квитанції за січень 2016 року зазначено переплату в розмірі 3 166,92 грн.

Стверджував, що його втручання в опломбування лічильника фактично не встановлено, прилад обліку електроенергії та пломби на ньому пошкоджені позивачем не були, а викладені у акті відповідача обставини, є припущенням і об`єктивно не встановлені, розрахунок кількості та вартості не облікованої електроенергії проведено з порушенням затвердженої Методики, яка застосовується у випадку порушення цілісності пломб. Звертав увагу, що відповідно до пункту 2.1. Методики у разі незгоди споживача із зафіксованим в акті про порушення фактом пошкодження пломб та/або приладів обліку, факт пошкодження установлюється експертизою, проведеною відповідно до законодавства. До отримання енергопостачальною компанією результатів експертизи Методика не застосовується. Вважав, що відповідач порушив умови укладеного договору, так як не поставив йому електроенергію, чим порушив Закон України «Про захист прав споживачів». Стверджував, що не було жодної з підстав для його відключення від електропостачання.

Враховуючи вищевикладене, просив суд визнати незаконними дії

ПАТ «Київобленерго» в особі Бориспільського районного підрозділу

ПАТ «Київобленерго» щодо нарахування боргу в розмірі 53 698,16 грн та відключення 25 квітня 2016 року позивача як споживача послуг з електропостачання домоволодіння від електричної мережі за адресою:

АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області

від 18 травня 2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконними дії ПАТ «Київобленерго» в особі Бориспільського районного підрозділу ПАТ «Київобленерго» щодо нарахуванню боргу в розмірі 53 698,16 грн та відключення 25 квітня 2016 року ОСОБА_1 як споживача послуг з електропостачання домоволодіння від електричної мережі за адресою: АДРЕСА_1 ; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що ПАТ «Київобленерго» порушило вимоги статті 4 Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії необлікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією (далі - Методика), Акт про порушення від 25 травня 2015 року № 030009 складено працівниками відповідача за відсутності споживача, із внесення необхідних для розрахунку збитків відомостей, об`єктивно не підтверджених, а також враховуючи, що в порушення вимог пункту 15 Правил користування електричною енергією для населення (далі - Правила), затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357, не була проведена експертиза приладу обліку електроенергії, дії відповідача з нарахування боргу в розмірі 53698,16 грн суд визнав незаконними.

Постановою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року касаційну скаргу ПАТ «Київобленерго» задоволено частково.

Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 18 травня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Київського апеляційного суду від 16 січня 2020 року апеляційну скаргу ПАТ «Київобленерго» задоволено.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Київобленерго» про визнання незаконним відключення від мережі електропостачання та нарахування боргу; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що зі змісту акта та схеми електропостачання споживача, підтверджується самовільне підключення ним до електричної мережі поза засобами обліку; позивач після того як комісією відповідача було розглянуто такий акт та нараховано суму збитків, спричинених позивачем відповідачу, подав заяву про реструктуризацію такої заборгованості та сплатив частину боргу, тобто визнав свої протиправні дії; позивач не оскаржував рішення відповідача, оформлене протоколом від 06 липня 2015 року № 0248, про порушення Правил та в частині розміру нарахованих збитків. Інші докази, які б свідчили про підтвердження непорушення позивачем Правил на підтвердження обґрунтованості його позовних вимог у справі відсутні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

30 березня 2020 року ОСОБА_1 надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 16 січня 2020 року

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати постанову Київського апеляційного суду від 16 січня 2020 року та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 16 вересня 2020 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 16 січня 2020 року та витребував справу із суду першої інстанції.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки не відповідають дійсним обставинам справи. Зазначає, що ним дійсно сплачену частину заборгованості перед відповідачем у сумі 16 230,00 грн, з метою підключення постачання електричної енергії; на засіданні комісії про розгляду акту про порушення Правил позивачем він не був присутній, оскільки перебував у цей день за межами України, надавши до скарги копію свого закордонного паспорта; акт про порушення Правил відповідачем розглянутий з пропуском встановленого строку та без належного повідомлення позивача, а тому є недійсним. Підставою касаційного оскарження зазначено пункт 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Позиції інших учасників

У встановлений ухвалою Верховного Суду від 16 вересня 2020 року строк відзив на касаційну скаргу до суду не надходив.

Фактичні обставини, встановлені судами

Апеляційним судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Київобленерго» в особі Бориспільського районного підрозділу

ПАТ «Київобленерго» було укладено договір на користування електричною енергією від 03 серпня 2011 року № 200362518, відповідно до умов якого позивач є споживачем послуг з постачання електричної енергії домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

25 травня 2015 року працівниками Бориспільського районного підрозділу

ПАТ «Київобленерго» інженером ОСОБА_4, майстром ОСОБА_2 та електромонтером ОСОБА_3 було складено акт про порушення № К 030009, відповідно до якого перевіркою встановлено, що споживач ОСОБА_1 при користуванні електричною енергією за адресою: АДРЕСА_1 , порушив пункт 3.1.5 - самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводок до власної електричної мережі ПАТ «Київобленерго» поза засобами обліку. Також наведена схема електропостачання споживача, у якій, зокрема, зазначено: пункт 2 самовільне підключення до відхідних клем автоматичного вимикача поза засобами обліку; пункт 4. відсутні пломби енергопостачальної організації. Також зазначено відомості про прилади електричної енергії споживача на дату складання акта: тип приладу -

НІК 2301АП1, заводський номер 0576933, покази лічильника - 17213. Кількість і тавро/номер установлених пломб (індикаторів) згідно з актом про збереження пломб та/або актом про опломбування, їх стан: постачальника електричної енергії - відсутні.

Крім того, у акті зазначено результати проведення вимірів параметрів схеми електропостачання споживача на дату складання акта порушень: ділянка

схеми - самовільне підключення, матеріал проводу - Аl, переріз проводу - 4х16мм2, струм споживання, чи інші результати вимірів - заміри провести неможливо. При цьому також зазначено, що зразок проводу/кабелю вилучити неможливо, а також зазначено, що до акта про порушення додається фото.

Акт про порушення № К 030009 було підписано трьома працівниками Бориспільського районного підрозділу ПАТ «Київобленерго», складався за відсутності споживача - власника житлового будинку, проте у присутності його дружини, яка від підпису відмовилася.

Позивач надавав свої зауваження щодо указаного акта.

06 липня 2015 року комісією Бориспільського районного підрозділу

ПАТ «Київобленерго» було розглянуто акт про порушення від 25 травня 2015 року № К 030009.

За результатами розгляду комісією було складено протокол засідання № 00248 з винесенням рішення про нарахування суми збитків відповідно до Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення споживачами Правил користування електричною енергією, завданих електропостачальнику внаслідок порушення Правил за період з 26 травня

2014 року по 25 травня 2015 року у розмірі 58 466,27 грн - 48 721,89 кВт, тобто за 365 днів до дня виявленого порушення.

Позивачу було направлено попередження про припинення електропостачання від 02 лютого 2016 року.

25 квітня 2016 року будинок позивача було відключено від електропостачання.

Позивач звертався до Бориспільського районного підрозділу ПАТ «Київобленерго» із заявою щодо розстрочки оплати суми завданих ним відповідачу збитків внаслідок порушень Правил.

06 травня 2016 року позивачем частково сплачено суму завданих ним збитків відповідачу, а саме кошти у розмірі 16 230,00 грн.

Згідно з відомостями, зазначеними у квитанціях за грудень 2015 року та за 2016 рік у позивача була наявна передплата, а відомості про наявну заборгованість в розмірі 55 232, 28 грн. в рахунках відсутні.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї (далі - Конвенція), а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Як вбачається із касаційної скарги, рішення суду апеляційної інстанції, визначене у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України оскаржується на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій та другій статті 400 ЦПК України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Верховний суд вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини (пункт перший частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частинами першою та другою статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України).

Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються статтею 714 ЦК України, статтями 24-27 Закону України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією для населення (далі - Правила, ПКЕЕ), Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією (далі - Методика), затвердженою Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики, від 04 травня 2006 року № 562, вказані правовідносини є договірними.

Споживач електричної енергії відповідно до пункту 1.2 Правил - це юридична або фізична особа, що використовує електричну енергію для забезпечення потреб власних електроустановок на підставі договору.

Частиною четвертою статті 26 Закону України «Про електроенергетику» передбачено, що споживач електроенергії несе відповідальність згідно із законодавством за порушення умов договору та Правил користування електроенергією, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин другої, третьої статті 27 Закону України «Про електроенергетику» правопорушення в електроенергетиці тягне за собою встановлену законодавством України цивільну, адміністративну і кримінальну відповідальність. Правопорушеннями в електроенергетиці є, зокрема, крадіжка електричної і теплової енергії, самовільне підключення до об`єктів електроенергетики і споживання енергії без приладів обліку.

У разі виявлення представником енергопостачальника порушення споживачем правил користування електричною енергією, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, складається акт, який підписується представником енергопостачальника та споживачем. Один примірник акта вручається споживачу, другий залишається у енергопостачальника. Споживач має право внести до акта свої зауваження.

У разі відмови споживача від підпису в акті робиться позначка про відмову.

Акт вважається дійсним, якщо його підписали три представники енергопостачальника. Акт про порушення Правил розглядається комісією з розгляду актів, що утворюється енергопостачальником і складається не менш як з трьох уповноважених представників енергопостачальника. Споживач має право бути присутнім на засіданні комісії з розгляду актів. Енергопостачальник повідомляє споживача не пізніше ніж за 20 календарних днів до дня засідання комісії про його час і дату. Акт про порушення зазначених правил не розглядається у разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення споживача про час і дату засідання комісії.

Рішення комісії з розгляду актів оформлюється протоколом, копія якого видається споживачу. У протоколі зазначається інформація про причетність споживача до порушення Правил.

У разі причетності споживача до порушення зазначених правил у протоколі зазначаються: відомості щодо обсягу та вартості не облікованої електричної енергії; розрахунок проведених нарахувань з посиланням на відповідні пункти зазначених правил та Методики.

Пунктом 3.1 цієї Методики передбачено, що підставою для застосування її положень є виявлення таких порушень ПКЕЕ: 1) пошкодження або відсутності на приладах обліку пломб з відбитками тавр про повірку приладів обліку (за умови наявності акта про збереження пломб, складеного в порядку, установленому ПКЕЕ, або іншого документа, який підтверджує факт пломбування приладів обліку та за умови втручання споживача в роботу приладів обліку); 2) пошкодження або відсутності пломб з відбитками тавр електропередавальної організації або індикаторів, установлених у місцях, указаних в акті про збереження пломб, складеному в порядку, установленому ПКЕЕ, або в іншому документі, який підтверджує факт пломбування приладів обліку, установлення індикаторів та передачу на збереження приладів обліку електричної енергії, відповідних пломб та індикаторів; 3) пошкодження приладів обліку (розбите скло, пошкодження цілісності корпусу тощо), інших дій споживача, які призвели до зміни показів приладів обліку (фіксація індикатором впливу постійного (змінного) магнітного або електричного полів, використання фазозсувного трансформатора тощо (у разі підтвердження факту встановлення та передачі на збереження споживачу (власнику або наймачу об`єкта) приладів обліку, установлених пломб та індикаторів); 4) самовільного підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електричної мережі енергопостачальника або іншого споживача (власника мереж) без порушення схеми обліку; 5) самовільного підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електричної мережі енергопостачальника або іншого споживача (власника мереж) з порушенням схеми обліку; 6) самовільного підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електромережі, що не є власністю енергопостачальника; 7) використання «штучного нуля», що призвело до споживання необлікованої електричної енергії.

Розрахунок вартості не облікованої електричної енергії згідно з пунктом 3.3 Методики здійснюється за добовою величиною розрахункового споживання електричної енергії; за тарифами (цінами) для населення, що діяли в період, за який розраховується розмір вартості необлікованої електричної енергії; та за кількістю днів (розрахунковий період). Залежно від характеру виявленого порушення ПКЕЕ (підпункти 1-7 пункту 3.1 Методики) добовий обсяг споживання електричної енергії визначається за формулами, які визначені пунктами 2.7, 3.4 та 3.6 цієї Методики.

Апеляційним судом установлено, що згідно з протоколом від 06 липня 2015 року № 0248 комісією ПАТ «Київобленерго» було розглянуто акт № К030009 про порушення Правил позивачем (споживачем електричної енергії) та нараховано суму збитків, спричинених позивачем відповідачу, внаслідок використання позаоблікової електроенергії. У ньому зазначено про присутність представника споживача (позивача), а також міститься запис у відповідній графі про незгоду споживача з відповідним рішенням комісії та підпис.

Матеріали справи не містять даних про те, що позивач оскаржував рішення комісії про нарахування йому заподіяних ним збитків. Це рішення є дійсним.

При розгляді справи позивачем не надано доказів на спростування правильності нарахованої відповідачем суми збитків у зв`язку із використанням необлікованої електричної енергії та не заявлено клопотань у судах для встановлення правильності такого розрахунку з допомогою компетентних експертів або спеціалістів.

Позивач подав заяву про реструктуризацію відповідної заборгованості (збитків), нарахованої йому за спожиту необліковану електричну енергію та сплатив частину боргу (16 230,00 грн), тобто такими діями фактично визнав вимоги відповідача, які в подальшому оскаржив.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Ураховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції, дослідивши належним чином надані докази та встановивши дійсні фактичні обставини у справі, дійшов правильних висновків про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 у зв`язку із його необґрунтованістю.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги щодо недійсності акта про порушення Правил позивачем від 25 травня 2015 року № К 030009, оскільки відповідних доказів (рішення уповноваженого державного органу) на підтвердження його незаконності (недійсності або скасування) позивачем при розгляді справи не надано.

Верховний Суд відхиляє аргументи щодо незаконності протоколу від 06 липня 2015 року № 0248 засідання комісії ПАТ «Київобленерго» щодо розгляду акта про порушення Правил позивачем у зв`язку із неповідомлення його про дане засідання та неучасть у ньому, оскільки у відповідному протоколі вказано про присутність, представник споживача (позивача) - адвоката Коваль В. В., та позивачем не спростовано відповідні відомості при розгляді справи. При цьому, суд не приймає до уваги докази позивача, долучені ним до касаційної скарги, а саме, копію його закордонного паспорта на підтвердження відсутності на території України 06 липня 2015 року, оскільки Верховний Суд здійснює касаційний перегляд рішень судів першої та/або апеляційної інстанцій на підставі документів (доказів), наявних у справі на час постановлення оскаржуваних рішень.

Наведені в обґрунтування касаційної скарги інші аргументи не можуть бути підставами для скасування постанови апеляційного суду, оскільки вони не свідчать про незаконність відповідного рішення, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

ЄСПЛ зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (справа «Пономарьов проти України» (CASE «PONOMARYOV v. UKRAINE»), рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року).

ЄСПЛ вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (справа Проніна проти України, № 63566/00 § 23, рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості.

Ураховуючи зазначене, Верховний Суд вважає, що судом апеляційної інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права на підставі наданих доказів та ухвалено законне і обґрунтоване судове рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Судом апеляційної інстанції повно встановлено обставини справи на підставі належної оцінки наявних у справі доказів, визначено норми права, які підлягали застосуванню.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 16 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. А. Стрільчук