Справа № 703/2830/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2021 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Кирилюк Н.А.

з секретарем судового засідання Римським Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу № 703/2830/20,

за участю

представників відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ,

про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку,

встановив:

ОСОБА_3 подав позов до міського голови м. Сміла Цибка О.О. та КП «Смілакомунтеплоенерго» про визнання незаконними та скасування розпоряджень, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку.

В обґрунтування позову зазначив, що він 18.10.2019 року був прийнятий на посаду заступника директора КП «Смілакомунтеплоенерго».

В зв`язку із звільненням директора ОСОБА_4 , 20.11.2019 року між ним та міським головою було підписано трудовий контракт на термін з 20.11.2019 року по 20.11.2020 року та його було переведено на посаду директора цього підприємства.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 09.07.2020 року ОСОБА_4 було поновлено на займаній посаді.

На підставі цього рішення розпорядженням міського голови Цибка О.О. від 14.07.2020 року ОСОБА_4 було поновлено на посаді директора КП «Смілакомунтеплоенерго».

В період поновлення на роботі ОСОБА_4 позивач ОСОБА_3 перебував на лікарняному.

30.07.2020 року розпорядженням міського голови ОСОБА_4 звільнено із займаної посади. В цей же день, коли позивач ще не був звільнений, розпорядженням міського голови було призначено на посаду директора ОСОБА_5

ОСОБА_3 перебував на лікарняному з 15.06.2021 року по 08.08.2020 року і приступив до виконання трудових обов`язків після лікування 10.08.2021 року.

Розпорядженням міського голови ОСОБА_6 від 10.08.2020 року його було звільнено із займаної посади на підставі п. 6 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з поновленням на роботі особи, яка раніше займала цю посаді ОСОБА_4 .

Позивач стверджує, що на час його звільнення ОСОБА_4 вже звільнився із посади директора за власним бажанням, а тому були відстуні підстави для його звільнення.

В зв`язку з цим просив визнати протиправним та скасувати розпорядження міського голови, яким призначено на посаду директора ОСОБА_5 , визнати протиправним та скасувати розпорядження міського голови про його звільнення з посади директора КП «Смілакомунтеплоенерго», поновити його на займаній посаді та стягнути з КП «Смілакомунтеплоенерго» середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 12.08.2020 року і до моменту фактичного поновлення на роботі.

Процесуальні дії у справі.

В зв`язку з несплатою судового збору, суд ухвалою від 26 серпня 2020 року залишив позов без руху.

Після усунення недоліків суд хвалою від 02 вересня 2020 року відкрив провадження у справі та залучив до участі в справі як третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_5 .

За клопотанням представника позивача суд ухвалою від 11 грудня 2020 року замінив відповідача по справі міського голову ОСОБА_6 на міського голову ОСОБА_7 та залучив до справи як третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_6 .

Ухвалою від 19 лютого 2021 року суд за клопотанням представника позивача замінив відповідача по справі міського голову м. Сміла Ананка С.В. на Смілянську міську раду.

Представником позивача було зменшено позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування розпорядження міського голови, яким призначено на посаду директора ОСОБА_5 . Решта позовних вимог залишилась без змін.

Виклад позиції учасників справи.

В судове засідання позивач не з`явився. Його представник позов підтримав повністю та просив його задоволити з наведених в ньому підстав.

Представник відповідача Смілянської міської ради позов не визнав та пояснив, що особа призначається на посаду директора комунального підприємства і звільняється з неї розпорядженням міського голови. Міський голова несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень. А тому, Смілянська міська рада є неналежним відповідачем у справі. Просив, також, врахувати, що позивачу при звільненні була виплачена вихідна допомога у розмірі 49214,36 грн. А тому, в разі задоволення позову та стягнення середнього заробітку просив зменшити його на розмір отриманої позивачем допомоги.

Представник КП «Смілакомунтеплоенерго» в судове засідання не з`явилась, в направленій на адресу суду заяві просила розглядати справу у її відсутності. У відзиві на позов цей відповідач зазначив, що звільнення ОСОБА_3 відбулось з дотриманням норм чинного законодавства в зв`язку з поновленням на роботі особи, яка займала раніше цю посаду. Однак, враховуючи, що на час поновлення ОСОБА_4 позивач перебував на лікарняному, а норми чинного законодавства забороняють звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності, ОСОБА_3 було звільнено одразу після виходу на роботу. При цьому, йому пропонувались інші вакантні посади на підприємстві, однак він відмовився.

Треті особи на розгляд справи не з`явились з невідомих суду підстав, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 18 жовтня 2019 року був прийнятий на посаду заступника директора в КП «Смілакомунтеплоенерго».

20 листопада 2019 року його було переведено на посаду директора підприємства, а 10.08.2020 року звільнено у зв`язку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу, на підставі п. 6 ст. 40 КЗпП України.

На посаду директора він був призначений розпорядженням міського голови м. Сміла Черкаської області ОСОБА_6 від 20 листопада 2019 року № 272-к.

20 листопада 2019 року міський голова ОСОБА_6 , як уповноважена власником особа, та ОСОБА_3 уклали контракт, за умовами якого позивач призначається на посаду директора КП «Смілакомунтеплоенерго», власником якого є територіальна громада в особі Смілянської міської ради на термін з 20 листопада 2019 року по 20 листопада 2020 року без випробування.

За два місяці до закінчення строку дії контракту він може бути за угодою сторін продовжений на новий чи інший строк (п. 6.2 договору).

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 09 липня 2020 року по справі № 703/4571/19 поновлено на роботі на раніше займаній посаді директора КП «Смілакомунтеплоенерго» ОСОБА_4

14.07.2020 року на виконання рішення суду міським головою м. Сміла ОСОБА_6 було видано розпорядження № 143-к про поновлення ОСОБА_4 на роботі на посаді директора КП «Смілакомунтеплоенерго».

Згідно з розпорядженням міського голови м. Сміла Цибка О.О. № 162-к від 30 липня 2020 року ОСОБА_4 було звільнено із посади директора з 31.07.2020 року за власним бажанням, ст. 38 КЗпПУ.

Розпорядженням міського голови м. Сміла Цибка О.О. № 163-к від 30.07.2020 року призначено на посаду директора КП «Смілакомунтеплоенерго» ОСОБА_5 з 03.08.2020 року.

З листків непрацездатності серій НОМЕР_2 , АДЯ № НОМЕР_3 , АДЯ № НОМЕР_4 , НОМЕР_5 встановлено, що позивач з 15 червня по 08 серпня 2020 року перебував на лікуванні.

Згідно з доповідною запискою директора ОСОБА_5 позивач з`явився на робочому місці 10 серпня 2020 року.

Відповідно до акту від цієї ж дати ОСОБА_3 відмовився від запропонованих йому вакантних посад на підприємстві.

Розпорядженням міського голови м. Сміла Цибка О.О. № 171-к від 10.08.2020 року з урахуванням тимчасової непрацездатності працівника та відсутності згоди на переведення на іншу роботу ОСОБА_3 звільнено з посади директора КП «Смілакомунтеплоенерго» з 10.08.2020 року у зв`язку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу, п.6 ст. 40 КЗпП України.

На підставі цього розпорядження директором КП «Смілакомунтеплоенерго» Смоликовим П.А. винесено наказ № 39-к від 11 серпня 2020 року про звільнення ОСОБА_3 з посади директора.

Згідно довідки КП «Смілакомунтеплоенрго» від 05.03.2021 року ОСОБА_3 у зв`язку із звільненням було виплачено 49214,36 грн вихідної допомоги.

Норми права, які застосовує суд.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а частиною першою статті 16 цього Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 Кодексу законів про працю України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Положеннями ч. 2 ст. 2 КЗпП України визначено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

За приписами ч. 1, 3 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Частиною 1 статті 23 КЗпП України визначено, що трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Частиною 2 статті 23 КЗпП України передбачено, що строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами, отже за змістом означеної статті умова про строк трудового договору буде вважатися незаконною, якщо строковий договір був укладений без додержання вимог статті 23 КЗпП України, у такому разі трудовий договір вважається укладеним на невизначений строк.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення його строку (пункти 2 і 3 статті 23 КЗпП України), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Припинення трудового договору також може бути з підстав, визначених контрактом (пункт 8 частини першої статті 36 КЗпП України).

Позиція суду з приводу заявлених позовних вимог.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 працював на посаді директора КП «Смілакомунтеплоенерго» на підставі строкового трудового договору.

До закінчення дії цього договору його було звільнено на підставі п.6 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу.

Надаючи правову оцінку цьому звільненню суд зазначає, що поновлення працівника, який раніше виконував цю роботу ОСОБА_4 , відбулось на підставі розпорядження міського голови 14.07.2020 року.

31.07.2020 ОСОБА_4 було звільнено із посади директора з року за власним бажанням.

В період поновлення та звільнення ОСОБА_4 позивач перебував на лікарняному, а саме з 15 червня по 08 серпня 2020 року.

Таким чином, станом на день звільнення ОСОБА_3 10.08.2020 року, відпали правові підстави для його звільнення у зв`язку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу, оскільки такий вже на підприємстві не працював.

А тому, суд вважає обґрунтованим позов ОСОБА_3 в частині визнання протиправним та скасувати розпорядження міського голови про його звільнення з посади директора КП «Смілакомунтеплоенерго».

В той же час суд зазначає, що між сторонами укладений строковий трудовий договір в особливій формі - контракту, в якому ними погоджено усі істотні умови, зокрема строк його дії з 20 листопада 2019 року по 20 листопада 2020 року.

Таким чином, підписуючи строковий трудовий договір, позивач надав згоду на роботу на певній посаді на визначений строк і погодився на припинення такого договору після закінчення строку, на який його укладено.

Закінчення строку дії контракту є підставою для припинення трудових відносин (стаття 36 КЗпП України).

Вирішуючи питання про поновлення працівника, який працював за строковим трудовим договором, необхідно враховувати відсутність підстав для поновлення на роботі такого працівника у разі, якщо на момент ухвалення судом рішення у справі строк трудового договору закінчився. У такому разі суд може змінити дату звільнення на пізнішу - ту, що відповідає даті закінчення трудового договору, а також формулювання підстави звільнення - на пункт 2 частини першої статті 36 КЗпП України(закінчення строку трудового договору).

Такого висновку дійшла колегія суддів Верховного Суду у своїй постанові від 11 березня 2020 року у справі № 761/4523/16-ц та у постанові від 13 січня 2021 року по справі № 326/1012/16-ц.

Положення контракту не передбачають автоматичного продовження його дії. Згідно з пунктом 6.2 контракту за два місяці до закінчення терміну дії контракту він може бути за угодою сторін продовжений на новий чи інший строк.

Оскільки на час прийняття рішення строк дії контракту закінчився, з урахуванням того, що для продовження дії трудового договору, укладеного на певний строк, вимагається волевиявлення на продовження трудових відносин як роботодавця, так і працівника, а у цій справі сторони згоди щодо продовження його дії на новий строк не дійшли, суд дійшов висновку про те, що правові підстави для поновлення позивача на роботі за встановлених обставин відсутні.

За умови викладеної правової позиції Верховного Суду, суд вважає правомірним змінити дату звільнення позивача з 20.01.2020 року на дату закінчення контракту, а саме 20.11.2020 року, змінивши підставу звільнення на п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з закінченням строку трудового договору.

При цьому, суд відхиляє посилання представника міської ради про те, що позов подано до неналежного відповідача.

Відповідно до частини третьої статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.

Стаття 26 цього Закону до виключної компенсації сільських, селищних, міських рад відносить прийняття рішень щодо створення, ліквідації, реорганізації та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Відповідно до частини другої статті 65 ГК України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи.

Як встановлено з контракту міський голова, підписуючи цей договір, діяв як уповноважена власником особа. Згідно з визначенням термінів у цьому контракті власником є територіальна громада в особі Смілянської міської ради.

Таким чином, в даному випадку міський голова діяв від імені Смілянської міської ради.

Щодо стягнення середнього заробітку, то суд зазначає наступне.

Враховуючи, що ОСОБА_3 з 11.08.2020 року по 20.11.2020 року не працював без законних на те підстав, суд вважає, що за цей період він має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Позивача було звільнено в серпні 2020 року, в липні 2020 року ОСОБА_3 не працював в зв`язку з тимчасовою втратою працездатності. А тому під час розрахунку середнього заробітку суд виходить з виплат за травень і червень 2020 року.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з абзацами першим, третім пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Відповідно до довідки КП «Смілакомунтеплоенерго» від 03.06.2021 року, яка визнана сторонами як належна і така, що відповідає дійсності, ОСОБА_3 у травні 2020 року була нарахована заробітна плата у розмірі 22332 грн за 19 відпрацьованих днів, червні 2020 року була нарахована заробітна плата у розмірі 8011,61 грн. за 7 відпрацьованих днів.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п.8. Порядку).

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що середньоденна заробітна плата позивача становить: 30343,61/26=1167 грн 06 коп., де

30343,61 це сукупний розмір отриманої позивачем заробітної плати за 2 місяці, що передують звільненню (22332+8011.61);

26 сумарна кількість робочих днів за два місяці, що передують звільненню (7+19).

Суд враховує, що позивача було звільнено 10 серпня 2020 року, тобто право на середній заробіток у нього виникло 11 серпня 2020 року. Однак у позовній заяві він просить стягнути середній заробіток з 12.08.2020 року.

З 12 серпня 2020 року по 20 листопада 2020 року включно число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком, становить 72 днів.

Таким чином, середній заробіток, який підлягає стягненню на користь позивача складає 84028,32 грн (72х1167,06).

Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначені суми без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів (пункт 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»).

Суд не погоджується з твердженням відповідача про необхідність відрахування з цієї суми розміру отриманої позивачем вихідної допомоги, оскільки відповідно до вимог ст. 1215 ЦПК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи заявлені вимоги, суд вважає за необхідне стягнути з КП «Смілакомунтеплоенерго» на користь держави 908 грн судового збору за вимогу про стягнення середнього заробітку.

В такому ж розмірі підлягає стягнення судовий збір зі Смілянської міської ради за вимогу про визнання протиправним та скасування наказу.

Крім того, з відповідачів на користь позивача належить стягнути по 4500 грн з кожного документально підтверджених витрат на правничу допомогу.

На підставі наведеного, керуючись ст. 5, 12, 13, 141, 258-259, 264-265, 352, 354, 430 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до Смілянської міської ради (м. Сміла Черкаської області, вул. Незалежності, 37, ), комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» (м. Сміла Черкаської області, вул. Чорновола, 72а, ) треті особи ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 ) ОСОБА_6 ( АДРЕСА_3 ), про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку задоволити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження міського голови м. Сміла Цибка О.О. від 10.08.2020 року № 171-к про звільнення ОСОБА_3 з посади директора КП «Смілакомунтеплоенерго».

Стягнути з КП «Смілакомунтеплоенерго» на користь ОСОБА_3 82861 грн 26 коп середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період часу з 12.08.2020 року по 20.11.2020 року.

Змінити формулювання звільнення ОСОБА_3 з посади директора комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» на - з 20 листопада 2020 року у зв`язку з закінченням дії трудового контракту відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

В решті позову відмовити.

Стягнути зі Смілянської міської ради та КП «Смілакомунтеплоенерго» на користь держави по 908 грн судового збору з кожного.

Стягнути зі Смілянської міської ради та КП «Смілакомунтеплоенерго» на користь ОСОБА_3 по 4500 грн судових витрат з кожного.

Рішення в частині стягнення середнього заробітку за один місяць підлягає до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене сторонами до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом цих строків не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено 15 червня 2021 року.

Головуючий: Н. А. Кирилюк