РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі судді - Галінської В.В.

секретар судового засідання - Калетинець Т.В.

справа № 569/19992/20,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Головне управління ДПС у Рівненській області

держава Україна в особі Головного управління державної казначейської служби України у Рівненській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області, держави України в особі Головного управління державної казначейської служби України у Рівненській області про відшкодування шкоди ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області, в якому просить стягнути з відповідача на його користь завдану моральну шкоду у розмірі 1 000 000 000 грн..

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 16 липня 2018 року набрало законної сили рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справі № 817/2174/17, яким адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про скасування податкового повідомлення-рішення задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області № від 11.12.2017, згідно якого Фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 зобов"язано сплатити штраф у сумі 3200,00 гривень..

Вказує, що моральна шкода, яку він оцінює у 100 000 000 гривень, полягає у тому, що він постійно нервував (негативні емоції, стрес), психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення державним органом його права на мирне володіння майном (грошовими коштами) визначене ст.1 Першого Протоколу Конвенції, якого (права на мирне володіння майном) відповідач хотів позбавити його шляхом незаконного присудження штрафних санкцій. Недовіра та розчарування у протиправних діях державного органу завдала відчутої зміни його психологічного стану, виникнення недовіри до представників державних органів у цілому. Також зазначає, що він отримував постійні моральні страждання (негативні емоції, нервування, стрес) по факту зміни звичайного способу життя, що викликано необхідністю захисту порушених прав у суді, витрачанням багато часу на складання документів для подання до суду.

05 січня 2021 року за вх..№211/21 представником Головного управління ДПС у Рівненській області подано відзив на позов, в якому просили відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, оскільки позивачем не надано жодного розрахунку суми, в яку він оцінює моральну шкоду, а також не надано жодного доказу, який би підтверджував факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань.

10 лютого 2021 року за вх..№7989/21 позивачем подано додаткові пояснення у справі.

02 квітня 2021 року за вх..№18754/21 представником Головного управління ДПС у Рівненській області подано додаткові пояснення.

22 квітня 2021 року за вх..№23903/21 представником Головного управління державної казначейської служби України у Рівненській області подано відзив на позов, в якому просили відмовити у задоволенні позову. Вказують, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність усіх умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Проте, до позовної заяви не долучено відповідних рішень суду, які мали б преюдиціальне значення для справи про відшкодування моральної шкоди.

Зазначають, що реалізація позивачем права на оскарження податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області у порядку, встановленому чинним законодавством становить достатньо справедливу сатисфакцію з відшкодування шкоди, яку зазнав позивач. Сам факт протиправного винесення податкового повідомлення-рішення не є доказом заподіяння позивачу моральної шкоди, оскільки вищезазначене безумовно не встановлює доведеність усіх обов"язкових складових цивільно-правової відповідальності. Наявність певних недоліків у роботі Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої і, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди.

Щодо розміру відшкодування моральної шкоди, вказують, що такий, має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Позивачем у даній справі лише перераховано обставини, у чому могла полягати моральна шкода, без подання будь-яких доказів, на підставі яких, суд мав би реальну можливість встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимогу про стягнення моральної шкоди. Не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Також, позивачем не додано до позовної заяви жодних доказів ушкодження здоров"я та/або порушення інших цивільних прав, що у силу вимог ст. 81 та 83 ЦПК України свідчить про не доведення обставин, на які посилаються як на підставу своїх вимог. Звертають увагу на те, що презумпції відшкодування моральної шкоди не існує, а тому у позивача виникає обов"язок доказування не тільки наявності такої шкоди, але і неправомірності дій заподіювача шкоди, причинно-наслідкового зв"язку між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, а також вини особи. Вказані умови є обов"язковими для цивільно-правової відповідальності. Тобто, право на моральну шкоду не гарантує її безумовне відшкодування, це право повинна довести особа, яка звертається до суду із відповідною позовною вимогою.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 07 грудня 2020 року по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 05 січня 2021 року з повідомленням (викликом) сторін. Визначено сторонам строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді, заперечень.

Ухвалою суду від 02 лютого 2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 02 березня 2021 року з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 01 квітня 2021 року залучено до участі у справі, в якості співвідповідача державу Україна в особі Головного управління державної казначейської служби України у Рівненській області (м.Рівне, вул.С.Петлюри,13). Направлено відповідачу - копію ухвали та копію позовної заяви з додатками.

В судове засідання позивач не з"явився, попередньо подав клопотання, в якому просив розгляд справи по суті провести у його відсутність.

Представники відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши виступи учасників справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, ст.ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ст.ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , звертався до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання дій протиправними та скасування рішень.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23 січня 2018 року у справі №817/2174/17 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про скасування податкового повідомлення-рішенння, задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області № від 11.12.2017, згідно з яким фізичну особу підприємця ОСОБА_1 зобов"язано сплатити штраф у сумі 3200,00 гривень. Вирішено питання судових витрат. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області № від 11.12.2017, згідно з яким фізичну особу підприємця ОСОБА_1 зобов"язано сплатити штраф у сумі 3200,00 гривень. Вирішено питання судових витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Положення ст. 23 ЦПК України передбачають, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Ст. 1167 ЦК України визначені підстави відповідальності за завдану моральну шкоду.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Згідно ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Також цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов"язковою. Втім, не заперечується обов"язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов"язковими для доказування у спорах про стягнення збитків..

Отже, необхідною підставою деліктної відповідальності органу державної влади є наявність трьох таких складових у сукупності: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв"язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов"язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, згідно з якою моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно п.2 ч.1, ч.2, ч. 3 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс 18).

Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді відшкодування шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов у межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про відшкодування шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Вказана позиція узгоджується з правовим висновком, висловленим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18).

Звертаючись до суду, позивач стверджує про завдання йому моральних страждань та переживань внаслідок протиправних дій відповідача. Вказує, що він постійно нервував (негативні емоції, стрес), відчував психологічне напруження, розчарування та незручності, отримував постійні моральні страждання (негативні емоції, нервування, стрес) по факту зміни звичайного способу життя, що викликано необхідністю захисту порушених прав у суді, витрачанням багато часу на складання документів для подання до суду.

Як встановлено у адміністративній справі № 817/2174/17 суд дійшов висновку про порушення прав позивача внаслідок протиправних дій (рішень) відповідача Головного управління ДПС у Рівненській області. Обставини, установлені судовим рішенням мають преюдиційне значення, не потребують доказування та засвідчують наявність такого елементу цивільно-правової відповідальності як неправомірність дій органу державної влади.

Водночас судове рішення у цій справі в сукупності не може бути достатнім доказом завдання позивачу моральної шкоди та причинного зв"язку між протиправними діями Головного управління ДПС у Рівненській області та заподіяною шкодою, що має довести позивач.

Так, за усталеною судовою практикою під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров"я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку про ненадання позивачем належних і допустимих доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди, перенесення моральних страждань і переживань, ушкодження здоров"я та причинного зв"язку між такою шкодою та діями (рішеннями) Головного управління ДПС у Рівненській області, а тому приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з огляду на не доведення ним повного складу цивільного правопорушення та визнання необґрунтованими і недоведеними заявленої до стягнення моральної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, п.3 Розділ ХII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області, держави України в особі Головного управління державної казначейської служби України у Рівненській області про відшкодування шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Сторони по справі:

ОСОБА_1 проживає АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

Головне управління ДПС у Рівненській області, місцезнаходження: м. Рівне, вул. Відінська, 12,

держава Україна в особі Головного управління державної казначейської служби України у Рівненській області місцезнаходження: м. Рівне, вул. С.Петлюри, 13, .

Повне судове рішення складене 15 червня 2021 року.

Суддя -