Постанова

Іменем України

10 червня 2021 року

м. Київ

справа № 644/9285/19

провадження № 61-19289св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Вахрушева Ольга Олександрівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 липня 2020 року у складі судді Зябрової О. Г. та постанову Харківського апеляційного суду

від 23 листопада 2020 року у складі колегії суддів: Кругової С. С., Пилипчук Н. П., Тичкової О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання правочинів недійсними.

Обґрунтовуючи позов, посилався на те, що він був власником 17/100 часток

у праві спільної часткової власності на комунальну квартиру АДРЕСА_1 .

У зв`язку з тим, що мати позивача - ОСОБА_4 дуже захворіла, були необхідні ліки, грошей не вистачало, він через оголошення в газеті «Прем`єр» про отримання кредиту познайомився з ОСОБА_2

28 серпня 2019 року він оформив з відповідачем ОСОБА_2 договір позики, як він вважав, на суму 50 000,00 грн, і кожного місяця віддавав відповідачеві по 200,00 дол. США.

У жовтні 2019 року відповідач відмовилась отримувати гроші та повідомила,

що вказану квартиру продала.

Позивач звернувся до центру надання безоплатної правової допомоги, де йому роз`яснили, що 28 серпня 2018 року згідно з договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Вахрушевою О. О. (далі - приватний нотаріус Вахрушева О. О.), зареєстрованим в реєстрі за номер 1064, він подарував ОСОБА_2 2/100 частки квартири АДРЕСА_1 (комунальна квартира), крім цього, в той же день, 28 серпня 2018 року, згідно

з договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Вахрушевою О. О., реєстровий номер 1068, він продав ОСОБА_2 15/100 частки зазначеної квартири за 129 363 грн.

Позивач, наголошуючи на тому, що коштів він не отримував, ні ОСОБА_2 , ні нотаріус не роз`яснили йому, що він перестав бути власником 17/100 часток квартири, вважає, що вищезазначені договори дарування та купівлі-продажу

від 28 серпня 2018 року вчинені під впливом обману.

Посилаючись на статтю 230 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)

та на те, що відповідач навмисно ввела його в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину, зважаючи на його стан здоров`я і юридичну неосвіченість, позивач просив:

визнати недійсним договір дарування 2/100 частин у спільній частковій власності на комунальну квартиру, укладений 28 серпня 2018 року між ним

та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О. О., зареєстрований в реєстрі за номером 1064.

визнати недійсним договір купівлі-продажу 15/100 частини у спільній частковій власності на комунальну квартиру, 28 серпня 2018 року укладений між ним

та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О. О., зареєстрований в реєстрі за номером 1068.

Короткий зміст рішень судів першої й апеляційної інстанцій

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 липня

2020 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду

від 23 листопада 2020 року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що посилання ОСОБА_1 на те, що він помилявся щодо природи договору та вважав,

що укладає договір позики, а також на те, що ОСОБА_2 ввела його

в оману щодо природи підписуваних ним договорів, правочини він вчинив під впливом тяжких обставин на вкрай невигідних умовах не підтверджені належними та допустимими доказами, а доказування не може ґрунтуватись

на припущеннях.

Суди виходили з того, що у справі відсутні докази укладення ОСОБА_1 оспорюваних правочинів проти своєї справжньої волі, крім того, позивачем

не доведено факт укладання договорів дарування та купівлі-продажу під впливом з боку відповідача.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У грудні 2020 року ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу,

в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 липня 2020 року

та постанову Харківського апеляційного суду від 23 листопада 2020 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Зазначає, що суди не встановили характер правовідносин, які виникли між сторонами, адже між сторонами існували правовідносини позики і він був впевнений, що підписує договір позики.

Особа, яка подає касаційну скаргу вказує, що є особою з інвалідністю другої групи з дитинства у зв`язку з психічним захворюванням, перебуває на обліку

у психіатра, а нотаріус не перевірив його дієздатність.

Підставою касаційного оскарження зазначає те, що суди застосовали норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постановах Верховного Суду від 10 грудня

2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі

№ 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16, від 22 серпня 2019 року у справі № 369/3340/16-ц, а також у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, посилаючись на те,

що доводи касаційної скарги безпідставні, не підтверджені доказами, а судові рішення - законні та обґрунтовані.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 10 березня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано справу з Орджонікідзевського районного суду м. Харкова.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд встановив, що 28 серпня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Вахрушевою О. О., зареєстрований у реєстрі за номером 1064.

Відповідно до договору дарування ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 безоплатно у власність 2/100 частки у праві спільної часткової власності

на комунальну квартиру АДРЕСА_1 з належних йому 17/100 часток.

Договір сторонами прочитаний уголос.

Особу сторін встановлено, їх дієздатність, а також належність ОСОБА_5 2/100 часток у праві спільної часткової власності на комунальну квартиру

з належних йому 17/100 часток перевірено.

Відповідно до пункту 7 зазначеного договору дарувальник стверджує,

що дарування здійснено ним за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу

чи насильства, як фізичного так і морального.

28 серпня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Вахрушевою О. О., зареєстрований в реєстрі за номером 1068.

Згідно з договором ОСОБА_1 (продавець) передав у власність

ОСОБА_2 (покупець) 15/100 часток у праві спільної часткової власності на комунальну квартиру, а ОСОБА_6 (покупець) прийняла у власність

та зобов`язалась сплатити за них обговорену грошову суму.

Відповідно до пункту 2 договору продаж вчинено за домовленістю сторін

за 129 363,00 грн, які ОСОБА_1 (продавець) одержав від ОСОБА_6 (покупець) на момент підписання цього договору повністю, згідно з чинним законодавством України.

Особу сторін встановлено, їх дієздатність, а також належність ОСОБА_1 15/100 часток у праві спільної часткової власності на комунальну квартиру перевірено.

Згідно з довідкою від 05 вересня 2018 року серії 12 ААА № 703799 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю другої групи, інвалідність встановлена строком до 01 вересня 2020 року, дата чергового переогляду 07 серпня 2020 року, висновок про умови та характер праці: легка праця без психоемоційних навантажень, підсобні роботи.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частинами першою, другою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги (далі -

ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, а саме рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права

без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права

чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною 1 статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення.

Тобто при введенні в обману завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією,

не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману.

Таким чином стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести:

по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї

зі сторін правочину.

Колегія суддів касаційного суду погоджується з висновками судів першої

й апеляційної інстанцій щодо відмови в задоволенні позову з підстав недоведеності позивачем обставин, які б свідчили, що його ввели в оману щодо істотних умов договору.

Саме по собі посилання на те, що позивач є інвалідом другої групи через психічні захворювання, не свідчить про його недієздатність та нездатність розуміти умови договору, які він підписував.

Доводи касаційної скарги про те, що судові рішення у справі постановлені без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, на увагу не заслуговують, оскільки ухвалені у цій справі рішення не суперечать цим висновкам.

Скасування правильного по суті і законного судового рішення з одних лише формальних підстав не допускається (частина друга статті 410 ЦПК України).

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду, визначених статтею 400 ЦПК України, згідно з якою установлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції касаційного суду.

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки такі судові рішення

є законними та обґрунтованими, прийняті з дотриманням вимог процесуального та матеріального закону, а доводи касаційної скарги висновків судів

не спростовують.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної

чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

З огляду на те, що суд касаційної інстанції рішення не змінює та не ухвалює нове рішення, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку

з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 липня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 23 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:С. Ю. Бурлаков
В. М. Коротун
М. Є. Червинська