ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України

15 червня 2021 року

м.Харків

справа № 646/3255/20

провадження №22-ц/818/3342/21
Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

третя особа - Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2021 року, постановлене під головуванням судді Теслікової І.І., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 26 лютого 2021 року),
в с т а н о в и в :
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини.
У червні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини.
Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини задоволено. Визначено місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини- відмолено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, а зустрічну позовну заяву задовольнити в повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 не врахував інтересів дитини та тієї обставини, що позивач за первісним позовом перешкоджає спілкуванню дитини з батьком. Крім того судом першої інстанції також не враховано, що дитина перебувала на повному забезпеченні батька, оскільки позивач не мала місця роботи та доходу. Зазначає, що в квартирі, яка йому належить, він проживає сам, і пропонуючи зареєструвати дитину за його місцем проживання, він виходив з інтересів дитини, натомість за місцем реєстрації позивача за первісним позовом зареєстровані та проживають близько 5 осіб, що є фактором, який унеможливлює задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ..
Представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 надав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін..
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції, з урахуванням висновку Департаменту служби у справах дітей від 09.09.2020 року № 456 щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю, виходив з наявності правових підстав для задоволення вимог позивача, враховуючи інтереси дитини, сталі соціальні зв`язки, вік дитини, місце дошкільного закладу, психологічний стан дитини, факт того, що дитина тривалий час мешкає з матір`ю, та комфортне проживання та належне виховання дитини буде забезпечено у разі її проживання разом із матір`ю.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Статтею 141 СК України передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.
Частина 2, 3 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).
01 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини (ЄСПЛ) було ухвалено рішення у справі «М.С. проти України», яке набуде статусу остаточного відповідно до порядку, передбаченого пунктом 2 статті 44 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, в якому ЄСПЛ констатував порушення Україною права заявника, гарантованого статтею 8 «Право на повагу до приватного і сімейного життя» Конвенції, у зв`язку з рішеннями національних судів про визначення місця проживання дитини заявника та зазначив, що під час вирішення такої категорії справ судам слід керуватись статтею 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин, що в свою чергу узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали разом з липня 2016 року по серпень 2017 року без укладення шлюбу, Мають спільну дитину: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (а.с.5).
Сторонами не заперечується, що рішенням Московського районного суду м.Харкова від 01.07.2020 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку(доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 27 квітня 2020 року.
Наразі сторони проживають окремо, і донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом із матір`ю.
Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що з відповідачем у зареєстрованому шлюбі вони не перебували, спільне життя з відповідачем не склалося. На даний час між ними існують непорозуміння щодо місця проживання їх спільної дитини. Вважає, що визначення місця проживання дитини разом з матір`ю буде відповідати законним інтересам дитини, забезпечить належну увагу і турботу до неї з боку матері, а також забезпечить розвиток дитини в спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, емоційної стабільності та матеріальної забезпеченості. Мешкаючи разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , дитина залишається проживати у звичайному для неї середовищі, продовжить відвідувати свій дитячий садочок та звертатись у разі необхідності за медичною допомогою до дитячої поліклініки, в якій перебуває на обліку з моменту свого народження.
Як на підставу зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що проживання дитини разом з батьком буде відповідати інтересам дитини, яка буде забезпечена належними умовами проживання, виховання, розвитку та не буде позбавлена піклування матері. Зазначає, що він працевлаштований, має постійний дохід, є власником нерухомого майна, а саме однокімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_2 , де створені всі умови для гармонічного розвитку дитини.
Згідно ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Частиною 5 ст. 157 СК України передбачено, що той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.
Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5 ст. 19 СК України).

Матеріали справи свідчать про те, що згідно висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради №456 від 09.09.2020 року про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено, що батьки дитини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .. Після припинення фактичних шлюбних відносин між батьками малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишилася мешкати з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , де створено належні житлово-побутові умови для проживання, відповідно до акту обстеження умов проживання від 02.09.2020 року. (а.с150-151)
Питання щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , додатково було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини, враховуючи рекомендації комісії, в інтересах дитини, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 ..
ОСОБА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Вищезазначена квартира належить на праві власності ОСОБА_5 , яка є бабусею ОСОБА_1 (а. с. 105-108, 118-119)
Відповідно до акту обстеження умов проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає разом з матір`ю, ОСОБА_1 від 02.09.2020 року за адресою: АДРЕСА_1 . вбачається, що створені належні умови для проживання та розвитку дитини. Умови проживання задовільні, квартира складається з 3-кімнат, де мешкають крім ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ще ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Для виховання та розвитку дитини створені умови для проживання, розвитку та відпочинку дитини. В наявності іграшки відповідно до віку, одяг та взуття.( а.с.152)
Відповідно до довідки КНП ХОР « Обласний наркотичний диспансер» від 11.02.2020 року № 393 ОСОБА_1 на диспансерному обліку не перебуває. ( а.с.12).
Відповідно до висновку ЛКК № 56 КНП « Міського психоневрологічного диспансеру № 3» під час огляду ОСОБА_1 у останньої не виявлено продуктивної психосоматики. (а.с.14).
Згідно Інформаційної довідки ст. ДОП Московського ВП ГУПН в Х/о ст. л-нта поліції В. Христенко гр. ОСОБА_1 за місцем мешкання характеризується добре, в зловживанні спиртними напоями та вживання наркотичних засобів помічена не була, громадський порядок не порушує, скарг та заяв відносно останньої від мешканців будинку до Московського ВП ГУНП в Харківській області не надходило. Зафіксованих випадків порушення домашнього арешту виявлено не було. ( а. с. 13).
Відповідно до наказу № 8-к директора ТОВ « Сахарок» ОСОБА_7 від 14.05.2020 року ОСОБА_1 прийнято на посаду завідувача складу з 15.05.2020 року.( ар спр 116) з посадовим окладом згідно штатного розкладу на підприємстві та отримує заробітну плату відповідно про довідки про доходи ( а.с.117).
Згідно довідки завідувача КЗ «Дошкільний навчальний заклад № 80 ХМР» від 30.04.2020 року № 69 ОСОБА_3 відвідує дошкільний навчальний заклад № 80 з 02.09.2019. Довідка видана ОСОБА_1 ( а с. 10).
Відповідно до відповіді головного лікаря КНП « Міська дитяча поліклініка № 13 ХМР » від 04.05.2020 року № 336 вбачається, що згідно доповідної записки лікаря-педіатра, дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на обліку КНП « Міська дитяча поліклініка № 13 ХМР » з народження і по теперішній час. При відвідуванні поліклініки дитина перебуває у супроводі матері. ( а.с.11).
ОСОБА_2 мешкає за адресою: АДРЕСА_3 . Зазначена квартира, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна належить на праві власності ОСОБА_2 ( а.с.18).
Відповідно до акту обстеження умов проживання ОСОБА_2 від 27.02.2020 року за адресою: АДРЕСА_3 . вбачається, що умови проживання задовільні, квартира однокімнатна, ізольована з усіма комунальними зручностями, обладнана необхідними меблями, побутовою технікою. Для виховання та розвитку дитини створені умови, а саме ліжко, іграшки відповідного віку, мінімум дитячих речей. ( а.с.17, 42).
З довідки від 12.02.2020 року за № 0103-137 вбачається, що ОСОБА_2 працює на посаді доцента в Харківському національному університеті ім. В.Н. Каразіна та отримує заробітну плату ( а.с.39).
Відповідно до інформації про особу ст. дільничного офіцеру поліції Основ`янського ВП ГУ Національної поліції в Харківській області О. Лучко від 02.03.2020 року ОСОБА_2 дійсно мешкає за адресою: АДРЕСА_3 . За місцем мешкання веде себе задовільно, алкогольні напої та наркотичні речовини не вживає, з сусідами не конфліктує, осіб які ведуть антигромадський спосіб життя, додому не приводить і контакти з такими не підтримає. Скарг чи заяв від сусідів на гр. ОСОБА_2 не надходило, компрометуючі матеріали відсутні.( а.с.40).
ОСОБА_2 сплачує аліменти на утримання дитини, що не заперечувалось позивачем під час розгляду справи.
Відповідно до довідки полковника медичної служби ОСОБА_8 військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 психічних порушень не має. (а.с.82).
Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 є матеріально забезпеченою, працює на посаді завідуючою складом у ТОВ «САХАРОК». На обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, за адресою її місця мешкання та дитини створені належні умови для проживання та розвитку. Дитина з народження проживає разом з матір`ю, яка нею опікується.
ОСОБА_2 не надано належних та достатніх доказів того, що проживання дитини разом з матір`ю суперечитиме інтересам дитини.
Суд першої інстанції, враховуючи передусім інтереси дитини, дійшов обґрунтованого висновку про те, що комфортне проживання та належне виховання дитини буде забезпечено у разі її проживання разом із матір`ю.
Посилання апелянта на те, що проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, ОСОБА_1 , суперечить інтересам дитини через відсутність у матері можливості надати дитині гідні умови для розвитку та проживання, та відсутність коштів на утримання дитини, спростовується матеріалами справи.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н. П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 17.06.2021 року.