ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2524/20 Номер провадження 22-ц/814/408/21Головуючий у 1-й інстанції Новак Ю. Д. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 28 грудня 2020 року, постановлену суддею Новак Ю.Д., дата - не вказана

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр розвитку бізнесу «Перфект» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за затримку розрахунку, -

В С Т А Н О В И В:

27 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр розвитку бізнесу «Перфект» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за затримку розрахунку.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 28 грудня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр розвитку бізнесу «Перфект» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за затримку розрахунку - визнано неподаною та повернуто позивачу.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем не у повній мірі у встановлений судом строк належним чином усунені недоліки позовної заяви, вказані в ухвалі суду від 03 грудня 2020 року про залишення позовної заяви без руху.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що визначені в ухвалі суду від 03 грудня 2020 року недоліки позовної заяви нею були усунені, про що зазначено у самій ухвалі суду від 28.12.2020 року, але, незважаючи на це, ухвалою суду від 28.12.2020 р. її позов було повернуто, з тих підстав, що суду, крім одного екземпляру клопотання про витребування доказів, заяви до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр розвитку бізнесу «Перфект» та фіскального чеку про сплату судового збору, не було надано уточнення позовної вимоги, а саме не зазначено, за який період та у якому розмірі позивач просить стягнути компенсацію за час затримки розрахунку, хоча в ухвалі суду від 03.12.2020 року ці питання не піднімалися. Вважає, що оскаржена ухвала суду обмежує її доступ до правосуддя та спрямована на те, щоб вона не захистила свої майнові права.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 03 грудня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр розвитку бізнесу «Перфект» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за затримку розрахунку - залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с. 27-28).

Зі змісту ухвали вбачається, що позивачу необхідно додати довідку про заборгованість відповідача по заробітній платі, як це передбачено ч. 5 ст. 177 ЦПК України, необхідно уточнити вимогу про відшкодування за час затримки у проведенні розрахунку по зарплаті, а саме зазначити, за який період та у якому розмірі позивач просить стягнути компенсацію за час затримки розрахунку, позивачем не надано належно оформлених документів, які б підтверджували розмір її заробітної плати, не сплачено судовий збір за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, не додано довідку про середню заробітну плату, обчислену у відповідності до вимог Постанови КМ України №100 від 08.02.1995 року.

22.12.2020 року від ОСОБА_1 до суду надійшло письмове клопотання про витребування доказів від відповідача, а саме довідки про розмір середньомісячної заробітної плати, обчисленої у відповідності до вимог Постанови КМ України №100 від 08.02.1995 року, за період жовтень-листопад 2020 року. До цього клопотання додано письмовий запит позивача на адресу відповідача про надання їй такої довідки, як на підтвердження факту того, що вона намагалася витребувати її у відповідача. Також позивачем надана квитанція про сплату судового збору у розмірі 846,10 грн. (а.с. 34-39).

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції дійшов висновку, що вказані недоліки позовної заяви позивачем ОСОБА_1 не усунуто, а саме у встановлені терміни та станом на 28.12.2020 року не були у повній мірі усунені недоліки, зокрема, суду, крім одного екземпляру клопотання про витребування доказів, заяви до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр розвитку бізнесу «Перфект» та фіскального чеку про сплату судового збору, не було надано уточнення позовної вимоги, а саме не зазначено, за який період та у якому розмірі позивач просить стягнути компенсацію за час затримки розрахунку.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Частиною 1 статті 8 Конституції України передбачено, що в України визнається і діє принцип верховенства права, а статтею 129 Конституції України визначено, що однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява №12964/87).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на звернення особи до суду є її абсолютним правом.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів реалізується через врегульовану процесуальним законом можливість пред`явити до суду позовну заяву, яка є процесуальною формою звернення за захистом порушеного права.

При цьому, право кожної особи на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод чи інтересів слід розуміти у праві такої особи на подання відповідних документів та доказів, певне обґрунтування позовних вимог у тій мірі, в якій вона вважає за необхідне, оскільки одним із визначальних принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, а особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Частинною 3 статті 185 ЦПК України, визначено, що якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Згідно п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Згідно ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно ч.1,4 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно ч. 1,3,4 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази. Суд може витребувати докази також до подання позову як захід забезпечення доказів у

Згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» якщо заява не відповідає вимогам статей 119, 120 ЦПК ( 1618-15 ) або не сплачено судовий збір чи не оплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, суддя відповідно до вимог статті 121 ЦПК постановляє ухвалу, в якій

повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху, в тому числі й розмір несплачених судових витрат, і надає строк для усунення недоліків, тривалість якого визначається в кожному конкретному випадку з урахуванням характеру недоліків,

реальної можливості отримання копії ухвали, яка повинна бути надіслана заявнику негайно, та їх виправлення. … Подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

З урахуванням встановлених обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції безпідставно повернув позивачу позовну заяву, оскільки позивачем було сплачено судовий збір у відповідному розмірі, надано докази того, що позивач вживала певні дії для отримання у відповідача довідки про її середній заробіток. Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки, то ця вимога викладена у прохальній частині позову як «стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку по день фактичного розрахунку (на день подачі позову сума становить 930,20 грн.)», тобто у залежності від фактичних обставин за загальним правилом, якщо інше не має місце, то по день ухвалення судового рішення. Отже, в цій частині вимоги є заявленими та можуть бути уточнені у судовому засіданні у залежності від періоду часу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, повернення позову з формальних підстав унеможливило доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції з формальних підстав позбавлено позивача права на судовий захист шляхом повернення позову.

Згідно п. 6 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно п. 4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасування, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п. 6, 379 ч.1 п. 4, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 28 грудня 2020 року - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 08 лютого 2021 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов