Справа № 278/1220/21
10 червня 2021 року м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О.М., за участю секретаря судового засідання Франчука В. С., розглянувши цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовною ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначив, що між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого останній у позику отримав грошові кошти у сумі 223000,00 грн із кінцевим строком повернення до 01.02.2021 року, однак взяті на себе зобов`язання з повернення позики не виконав.
У зв`язку з наведеним, позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики у сумі 223824,79 грн, яка складається із суми неповернутої позики 223000,00 грн та трьох процентів річних у сумі 824,79 грн.
У судове засідання з`явився представник позивача ОСОБА_3 : позовні вимоги підтримав та просив задовольнити; щодо заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач у судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав, хоча про розгляд справи повідомлялася належним чином (а. с. 36-37).
З огляду на те, що в справі є достатньо матеріалів стосовно прав та взаємовідносин сторін на підставі наявних доказів, суд ухвалює заочне рішення, що відповідає вимогам статті 280 Цивільного процесуального кодексу України.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні правовідносини.
Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
30.10.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики №1 (а.с. 7-8), відповідно до якого відповідач отримав від позивача в позику 223000,00 гривень, про що того ж числа була зроблена розписка (а.с. 9).
У відповідності п. 3 договору позичальник зобов`язався повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) згідно умов цього договору у строк до 01 лютого 2021 року.
За домовленістю сторін позика є безпроцентною (п. 4 договору). Пунктом 8 договору передбачено: якщо позичальник своєчасно не повертає позикодавцю суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, тобто несплачену в строк суму основного боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
У судовому засіданні досліджені оригінали вказаних договору позики №1 від 30 жовтня 2017 року та розписки про отримання грошових коштів від 30 жовтня 2017 року.
Свої зобов`язання за договором позики відповідач у встановлений договором строк не виконав, кошти в сумі 223000,00 гривень отримані в позику від позивача не повернув.
07 квітня 2021 року представником ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_2 була спрямована вимога про поверення позики та сплати 3% річних - загалом 223824,79 грн (а.с. 15-17). Однак вказана вимога відповідачем проігнорована.
В силу ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Статтями 526, 530 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином та у строк відповідно до умов договору.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до норм статтей 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов.
Отже, у ч. 1 ст. 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, встановлена презумпція оплатності позики, яка діє за умови, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.
Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Нарахування 3 відсотків річних передбачено самим договором позики і є мірою відповідальності боржника за прострочення такого зобов`язання і полягає в отриманні компенсації за користування грошовими коштами. Розрахунок 3 % річних зроблений позивачем виходячи з періоду прострочення виконання зобов`язання за договором і складає 824,79 грн.
Виходячи з того, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані в позику повністю не повернуті; враховуючи встановлену статтею 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 76-81, 141, 264-265, 274-279, 280-282 ЦПК України, ст. 11, 16, 23, 204, 525, 526, 530, 625, 626, 629, 631, 1046-1050 ЦК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики № 1 від 30.10.2017 року у сумі 223824,79 грн, яка складається з: 223000,00 грн - суми не повернутої позики та 3 % річних у сумі 824,79 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору у сумі 2238,25 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено та підписано 15.06.2021 року.
Суддя О. М. Дубовік