№ 207/3414/19
№ 2/207/177/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Погребняк Т.Ю.

при секретарі Білецькій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, - про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

10 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 14 червня 2014 року перебував з відповідачкою ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 21 січня 2019 року шлюб було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після припинення шлюбних відносин син залишився проживати разом з матір`ю, позивач брав участь у вихованні дитини та допомагав матеріально, відповідачка до суду про стягнення з батька аліментів не зверталася.

06.07.2018 року позивач звернувся з заявою до ЧЧ Південного ВП з заявою про те, що 05.07.2018 року в період з 07.00 години до 17.00 години відповідачка ОСОБА_2 разом з сином, ОСОБА_3 , пішла з дому за адресою: АДРЕСА_2 та не повернулась. В ході розслідування було з`ясовано, що ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_4 перетинули державний кордон України з Російською Федерацією 05.07.2018 року о 14 годині 19 хвилин через пункт перетину кордону «Гоптівка» Харківської області, що підтверджується офіційними відповідями на запити до Державної Прикордонної служби України. Також було отримане пояснення ОСОБА_2 , в якому вона повідомляє, що вона разом з сином самовільно з власної ініціативи виїхали за межі України до Російської Федерації, також пояснила, що до неї та сина міри фізичного та морального впливу не застосовувались, насильно їх ніхто не утримує, претензій ні до кого не має. Дозволу позивача на виїзд дитини відповідачка не отримувала, дитина є громадянином України, таким чином дитину вивезла незаконним шляхом. Позивач не згоден із тим, щоб його син проживав із відповідачкою в Російській Федерації, наполягає на визначенні місця проживання дитини разом з ним, його батьком.

На теперішній час відповідачка проживає з сином у будинку АДРЕСА_3 , де умови життя незадовільні, відповідачка ніде не працює, а тому не має самостійного доходу. Позивач вважає, що перебування сина в сім`ї відповідачки може негативно вплинути на його виховання, здоров`я та розвиток. Позивач має намір дати сину освіту і добробут. Відповідачка зараз не може дати сину ні належного виховання та розвитку, ні матеріального забезпечення, не може забезпечити нормальних безпечних для здоров`я дитини умов проживання. Позивач має постійне місце роботи, має стабільну заробітну плату, може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток його особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Крім того, позивач проживає у власній квартирі, в якій створені всі умови для проживання, виховання та утримання малолітнього сина. З самого народження сина позивач постійно піклується про нього, допомагає матеріально: купував одежу, втрачав кошти на його утримання. Спиртними напоями позивач не зловживає, не має шкідливих звичок, за місцем роботи і прожинання характеризується позитивно.

Разом з тим, позивач не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідачки із сином і готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб син через непорозуміння між батьками не був позбавлений піклування матері.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлений позов та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, пояснив, що звертався і до органів поліції, однак позитивного результату це не надало; відповідачка повністю уникає спілкування з ним, приховує дитину, усі контакти в Україні припинила; жодних приводів їй так чинити не надавав, характеризує спільне проживання як позитивне; в РФ вона на даний час не забезпечена власним житлом, взагалі умови проживання дитини вважає незадовільними; в наданій суду письмовій заяві просить закінчувати розгляд справи без його участі.

Ухвалою судді від 13 грудня 2019 року відкрито провадження у справі, та, оскільки відповідачка мешкає на території Російської Федерації, судом згідно ст. 498 ЦПК України та відповідно до Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої Міністерством юстиції України, Державною судовою адміністрацією України 27.06.2008 року за № 1092/5/54, направлено копію позовної заяви з необхідними додатками згідно вимог Інструкціїї до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області для подальшого виконання.

На виконання судового доручення від відповідачки ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначила, що на підставі п. «а» ч. 6 ст. 14 Федерального Закону РФ «Про громадянство РФ» від 31.05.2002 року за рішенням ОВМ ОМВД Росії від 08.02.2019 року ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Дніпро Дніпропетровської області (Україна), батьком якого є позивач, є громадянином Російської Федерації, що підтверджується відміткою про набуття громадянства в його свідоцтві про народження, в зв`язку з чим дитина знаходиться під захистом і юрисдикцією Російської Федерації. Льву ще не виповнилося трьох років, він є малолітнім, тому біологічно і психологічно він прив`язаний до матері. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

Відповідачка має рівні права з батьком дитини на спільне проживання з сином, сумлінно виконує батьківські обов`язки по відношенню до дитини щодо її виховання та матеріального забезпечення. Відносини відповідачки з сином побудовані на взаємній любові і глибокій прихильності один до одного. Позивачем ОСОБА_1 не представлені суду виняткові обставини, які унеможливлюють проживання малолітнього сина з матір`ю. В обгрунтування своєї позовної вимоги ОСОБА_1 представляє суду документальне підтвердження того, що у нього є у власності двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також довідку про доходи, що підтверджує його матеріальне становище і здатність матеріально утримувати дитину. Яких-небудь інших доказів, які б підтверджували, що він буде краще, ніж відповідачка, піклуватися про сина, про те, що спільне проживання з батьком дитини більш благотворно позначиться на розвитку особистості і долі дитини, ОСОБА_1 суду не надав.

Відповідно до норм сімейного законодавства батьки зобов`язані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей. Проте ОСОБА_1 цього обов`язку належним чином не виконував як в період спільного з ним проживання, так і абсолютно не виконує після того, як відповідачка поїхала з сином до Росії. За весь час спільного проживання в основному тягар матеріального забезпечення сім`ї, в тому числі сина, несла мати відповідачки - ОСОБА_5 , яка регулярно по кілька разів на місяць надсилала відповідачці і ОСОБА_1 грошові перекази, що підтверджується доданими копіями прибуткових касових ордерів і заявами про міжнародний грошовий переказ за період з червня 2014 року по липень 2018 року.

ОСОБА_1 ніколи не займався вихованням та доглядом за сином, часто влаштовував домашні сварки, принижував і ображав відповідачку з приводу її національної приналежності, висловлював на її адресу погрози про те, що відбере у неї дитину, відвезе з собою до Польщі, щоб відповідачка його більше ніколи не побачила. Вищевказані дії ОСОБА_1 несприятливо позначилися на моральному стані відповідачки, вона постійно перебувала в стресовому стані. Щоб забезпечити дитині здорову психологічну атмосферу відповідачка була змушена припинити сімейні відносини з ОСОБА_1 і виїхати на постійне проживання до своєї мами.

За період роздільного проживання з позивачем (з 06.07.2018 року по теперішній час) ОСОБА_1 всього один раз бачив сина, приїхавши 28.07.2019 року в ст. Старощербинівська за адресою фактичного проживання відповідачки ( АДРЕСА_4 ). При цьому ОСОБА_1 влаштував у присутності сина сварку, голосно кричав, висловлював погрози на адресу відповідачки, налякав дитину, в зв`язку з чим відповідачка була змушена викликати співробітників поліції. Позивач не цікавиться здоров`ям дитину, його розвитком. За час роздільного проживання з позивачем ним не було зроблено жодного грошового переказу на утримання дитини, в зв`язку з чим ОСОБА_1 не виконує обов`язків батька по матеріальному утриманню свого сина.

Відповідачка вважає, що проживання неповнолітнього сина ОСОБА_6 з нею буде відповідати інтересам дитини і найбільш сприятливо позначиться на його розвитку і подальшій долі. До вступу з ОСОБА_1 в шлюб відповідачка навчалася в педагогічному інституті міста Ростова-на-Дону, здобула освіту викладача англійської мови (ступінь бакалавру), має намір продовжувати навчання і підвищувати свою кваліфікацію. Освоюючи свою професію на практиці, відповідачка працювала викладачем англійської мови в мовному центрі м. Ростова-на-Дону, а також компанії, що займалася організацією освітніх турів за кордоном, тому має необхідні навички для виховання і розвитку сина. На обліку у лікаря-психіатра і нарколога відповідачка не перебуває, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання.

В даний час відповідачка проживає в належному її бабусі - ОСОБА_7 на праві власності житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . Житлово-побутові умови дозволяють створити дитині повноцінне проживання в зазначеному будинку, він має окрему дитячу кімнату, обладнану письмовим столом, стільцями, ліжком, шафами для розміщення одягу, іграшок і книг. Відповідачка слідкує за фізичним та освітнім розвитком дитини, приймаючи в ньому безпосередню участь, читає йому книжки, придбала для нього ОСОБА_8 з фарбами, олівці, ігровий комплекс. Особливу увагу відповідачка приділяє фізичному розвитку сина, регулярно відвідує з дитиною лікарів, придбала для дитини ортопедичний килимок, на якому він робить фізичні вправи. Щодня відвідують з дитиною парк, дитячий майданчик, де дитина спілкується і грає зі своїми однолітками.

В даний час відповідачка готує сина до відвідування дитячого дошкільного закладу, в якому він зможе отримати необхідні навички спілкування з дітьми і педагогами, навчитися поводити себе в колективі. Оскільки відповідачка з дитиною проживають в безпосередній близькості від Азовського моря, в літню пору відповідачка регулярно привозить його на море, щоб він засмагав і купався, загартувався і зміцнів. Крім того, екологічна обстановка в місці проживання відповідачки (відсутність промислових підприємств, великої кількості транспорту) сприятливо відбивається на здоров`ї сина.

В даний час відповідачка працевлаштована, працює віддаленим методом, що дозволяє їй особисто займатися сином і приділяти йому достатньо часу. Дохід відповідачки становить близько 25 000 рублів щомісяця, що підтверджується Договорами про надання послуг перекладача. Крім того, відповідачці постійно надає допомогу, в тому числі матеріальну, її мати, бабуся дитини. Проживаючи в приватному домоволодінні, відповідачка та її родина засаджують город, мають фруктовий сад, що дозволяє забезпечити дитину екологічно чистими продуктами харчування. Крім того, проживання дитини разом із матір`ю не перешкоджає здійсненню позивачем його батьківських прав і обов`язків, в тому числі, по матеріальному забезпеченню своєї дитини.

На виконання судового доручення з Щербинівського районного суду РФ надійшов протокол судового засідання від 20.05.2020 року, на якому відповідачка ОСОБА_2 зазначила, що з позовними вимогами ОСОБА_1 не згодна, відзив на позов підтримала.

Від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначив, що його син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, народився в м. Дніпро, Дніпропетровської області, Україна, місце реєстрації дитини разом з позивачем: АДРЕСА_5 . 05.07.2018 року відповідачка самовільно без дозволу та згоди батька вивезла дитину до Російської Федерації через пункт Гоптівка Харківської області, тобто незаконним шляхом. Твердження відповідачки щодо того, що позивач не бере участі у вихованні сина, є хибними, оскільки відповідачка позбавила його такої можливості. Наполягає на задоволенні позовних вимог.

Свідок ОСОБА_9 у суді пояснив, що є приятелем позивача, родина їх була нормальна, причина її розпаду невідома, вони не конфліктували, позивач намагався зберегти родину; влітку 2018 року свідок приїхав на прохання позивача до нього у с. Карнаухівка, так як пропала ОСОБА_10 з дитиною, шукали її по знайомим, вона ніколи не висловлювала бажання залишити Україну.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що позивач є її сином, відповідачка у 2013 році приїхала з РФ до України для спільного проживання з позивачем, після народження дитини вона фактично перебувала на утриманні позивача, не працювала; вони жили у будинку свідка у АДРЕСА_2 ; у будинку є усі вигоди, він придатний для проживання; після народження дитини приїхали у гості мати та бабуся відповідачки, вони були агресивно налаштовані, неприязно ставились до її сина, мотивуючи, що він мало заробляє; свідок була відсутня у місті, коли поверулась їй син розповів, що приїхала мати і забрала ОСОБА_10 з дитиною у РФ; у 2019 році вона з сином їздили до ОСОБА_10 з метою відвідати дитину, але їм цього не дозволила відповідачка та її родичі; вони бачили, що будинок без зручностей, туалет надворі, водопостачання централізоване відсутнє, зі зручностей лише електрика; у приватному будинку, де живе відповідачка, живуть усього 5 сімей; вони проживають там влітку, а взимку переїжджають до бабусі, так як відсутнє опалення; до дитини їх не пустили і вони були змушені повернутись додому.

Від представника третьої особи - Служби у справах дітей Кам`янської міської ради до суду надійшов висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком гр. ОСОБА_1 .

Як вбачається з вказаного висновку, між громадянами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у 2014 році було укладено шлюб, від якого, відповідно до свідоцтва про народження, в них народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після припинення шлюбних відносин малолітня дитина залишилась проживати з матір`ю. Батько дитини гр. ОСОБА_1 брав участь у вихованні дитини та допомагав матеріально, спору між батьками щодо визначення місця проживання сина не виникало. Але в липні 2018 року гр. ОСОБА_2 незаконним шляхом вивезла дитину, у зв`язку з чим батько малолітнього вимушений був звернутися до правоохоронних органів. В ході розслідування стало відомо, що ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перетнули державний кордон України з Російською Федерацією. Також було отримане пояснення матері дитини, в якому вона зазначає, що вона із сином самовільно з власної ініціативи виїхала до Російської Федерації, де також пояснила, що до неї та сина міри фізичного та морального впливу не застосовувались. На теперішній час дитина разом з матір`ю проживає у будинку АДРЕСА_3 . Умови проживання за даною адресою, зі слів батька, не задовільні. Мати гр. ОСОБА_2 ніде не працює, не має засобів для утримання та виховання дитини. Зазначене питання було опрацьовано службою у справах дітей міської ради та розглянуто на комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Кам`янської міської ради 15.09.2020. На засіданні комісії був присутній батько дитини, який підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Враховуючи інтереси малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , беручи до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Кам`янської міської ради від 15.09.2020 (протокол №9), керуючись ст.ст. 19, 141, 151, 155, 161, 171 Сімейного Кодексу України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська, орган опіки та піклування виконавчого комітету міської ради вважає визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_6 доцільним.

Суд, взявши до уваги позицію сторін, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 перебував з відповідачкою ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 21 січня 2019 року (арк.с. 14) зазначений шлюб було розірвано. Від подружніх відносин сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно свідоцтва про народження, виданого Виконавчим комітетом Карнаухівської селищної ради м. Кам`янське Дніпропетровської області за актовим записом № 15 (арк.с. 15). Відповідно витребуваних судом матеріалів кримінального провадження 06.07.2018 року до ЧЧ Південного ВП звернувся ОСОБА_1 з заявою про те, що 05.07.2018 року в період з 07.00 години до 17.00 години його дружина ОСОБА_2 разом з їх малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пішла з дому за адресою: АДРЕСА_2 та до теперішнього часу не повернулись. Під час розслідування кримінального провадження було виконано ряд слідчих (розшукових) дій, а саме: встановлені та допитані в якості свідків близькі та друзі гр. ОСОБА_2 , направлено доручення оперативному підрозділу на проведення слідчих (розшукових) дій з метою встановлення місцезнаходження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході виконання доручення було виконано всі необхідні дії для встановлення місцезнаходження вказаних осіб. Так, в ході досудового розслідування кримінального провадження було встановлено, що громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з їх малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перетнули державний кордон України з Російською Федерацією 05.07.2018 року о 14 год. 19 хв. через пункт перетину кордону «Готівка» Харківської області, що підтверджується офіційними відповідями на запити до Державної Прикордонної служби України. Також було отримано пояснення гр. ОСОБА_2 , в якому остання повідомляє, що вона разом з своїм малолітнім сином ОСОБА_3 самовільно з власної ініціативи виїхали за межі України до Російської Федерації, в зв`язку з конфліктними ситуаціями та погрозами зі сторони чоловіка ОСОБА_1 . При опитуванні гр. ОСОБА_2 повідомила, що до неї та її сина міри фізичного та морального впливу не застосовуються, насильно їх ніхто не утримує, претензій ні до кого не має. Постановою слідчого Південного ВП від 30.11.2018 року (арк.с. 22) кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000842 від 06.07.2018 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно доказів, отриманих на виконання судового доручення, в даний час відповідачка проживає разом з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в належному її бабусі - ОСОБА_7 на праві власності житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (арк.с. 53). Відповідачка працює, її дохід становить близько 25 000 рублів щомісяця, що підтверджується Договорами про надання послуг перекладача (арк.с. 54-61, 65-67). За місцем проживання позивачка характеризується позитивно (арк.с. 62), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що підтверджується відповідними довідками (арк.с. 63-64). Мати відповідачки ОСОБА_5 регулярно надає їй матеріальну допомогу, що підтверджується квитанціями (арк.с. 77-175).

Як вбачається з наданих відповідачкою доказів, вона достатньо сумлінно виконує батьківські обов`язки по відношенню до дитини щодо її виховання та матеріального забезпечення. Питання законності перетину державного кордону України відповідачкою разом з дитиною не входить до оцінки суду в межах даної справи, позивач вправі звертатись до компетентних органів держави для встановлення обставин та перевірки законності таких дій.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

За ч. 1, 2 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог ст. 3 Конвенції про права дитини.

Враховуючи вимоги ст. 51 Конституції України, ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України, а також положення прецедентної практики Європейського суду з прав людини, при вирішенні справи, зокрема, про визначення місця проживання дитини встановлення обставин, які, на думку суду, забезпечують найкращі інтереси дитини та зазначення указаних обставин у відповідному рішенні є обов`язком суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частинами 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно з ч. 6 статтею 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд не приймає до уваги поданий до суду висновок органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дитини разом з батьком, оскільки він є недостатньо обґрунтованим та таким, що грунтувався виключно на словах позивача, який був присутній на засіданні комісії.

Позивачем ОСОБА_1 не представлені суду виняткові обставини, які унеможливлюють проживання малолітнього сина з матір`ю. В судовому засіданні не встановлено фактів, які б негативно впливали на фізичний та духовний розвиток дитини як на складову виховання її матір`ю, проживання дитини разом із матір`ю не перешкоджає здійсненню позивачем його батьківських прав і обов`язків. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даного позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 19, 141, 157, 160, 161 Сімейного кодексу України, ст. ст. 10-13, 141, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, - про визначення місця проживання дитини.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий по справі Погребняк Т.Ю.