Ухвала

14 червня 2021 року

м. Київ

справа №641/9688/19

провадження №61-7527ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ткачука О. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_2 , на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 30 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням та вселення,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 30 березня 2021 року у вказаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 25 травня 2021 року дана касаційна скарга була залишена без руху для усунення недоліків, а саме: заявнику необхідно було надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги з її копіями та доданими до неї матеріалами відповідно до кількості учасників справи, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та надати докази доплати судового збору за подання касаційної скарги.

На виконання вимог ухвали суду касаційної інстанції представником заявника надіслано квитанцію про доплату судового збору та уточнену редакцію касаційної скарги, у якій він повторно узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Посилання представника заявника у касаційній скарзі на постанову Великої палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц не є належним виконанням вимог пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки заявником не зазначено яку саме норму права застосував суд апеляційної інстанції без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду. Натомість обґрунтування касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі.

Мотивувальна частина касаційної скарги містить нормативно-правове обґрунтування, проте, суд не наділений повноваженнями на власний розсуд з контексту скарги вибирати ті норми права, з застосуванням яких не погоджується скаржник.

Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції переглядаючи у касаційному порядку судові рішення перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (частина перша статті 400 ЦПК України), підстава (підстави) відкриття касаційного провадження зазначаються в ухвалі про відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України), в окремих випадках непідтвердження підстав касаційного оскарження може мати наслідком закриття касаційного провадження (пункти 4, 5 частини першої статті 396 ЦПК України).

Враховуючи викладене, заявник у відведений судом строк, не виконав вимог ухвали Верховного Суду від 25 травня 2021 року, недоліки касаційної скарги не усунув, що перешкоджає суду касаційної інстанції відкрити касаційне провадження. Касаційна скарга підлягає поверненню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявнику.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню

з нею, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою

для повернення касаційної скарги.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану

представником - ОСОБА_2 , на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 30 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням та вселення, вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. С. Ткачук