СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 761/3365/19

пр. № 2/759/277/21

12 травня 2021 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

під головування судді Сенька М.Ф.,

за участю секретаря судового засідання Щербини А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди,

встановив:

16.12.2015 року інспектором ПП УПП 1 БАТ 8 роти ДПП в м. Києві лейтенантом поліції Печкар С.М. було складено протокол про адміністративне правопорушення серії АП 2 № 339479, відносно ОСОБА_1 .

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, водій автомобіля «Санг Йонг» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 поставлено у вину те, що він 16 грудня 2015 року близько 01 год.10 хв., маючи зовнішні ознаки алкогольного сп`яніння, в АДРЕСА_1 , на вимогу поліцейського відмовився пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Такі дії ОСОБА_1 було кваліфіковано за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Святошинського районного суду міста Києва по справі № 3/759/145/16 від 19 січня 2016 року провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрите, відповідно і на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 в січні 2019 року звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовною заявою до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, за якою просив стягнути з відповідача 22164 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 5000 грн. на відшкодування моральних збитків, що заподіяні внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, за обставин, що наведені вище.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.02.2019 року позовну заяву передано до Святошинського районного суду м. Києва, для розгляду за підсудністю.

Провадження за заявою відкрите відповідно до ухвали судді Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_2 від 15.03.2019 року, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 23.09.2019 року підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до розгляду по суті.

У зв`язку з відстороненням судді ОСОБА_2 від здійснення правосуддя, справу прийнято до провадження цього складу суду, про що суддею 03.11.2020 року постановлено відповідну ухвалу.

На задоволення клопотання позивача судом 11.01.2021 року винесено ухвалу про притягнення до справи належних відповідачів - Держава Україна в особі Департаменту патрульної поліції та Державна казначейська служба України.

У справі є відзив та інші заяви представника Державної казначейської служби України, за якими він просить в задоволенні позову відмовити, у звязку з безпідставністю та необґрунтованістю.

Департамент патрульної поліції правом на відзив не скористалися.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Відповідачі своїх представників в суд не направили.

Дослідивши надані докази та інші матеріали справи, суд знаходить позов обгрунтованим в частині вимог про відшкодування моральної шкоди, а в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди таким, що задоволенню не підлягає.

Так, ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України закріплено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах (ч. 6 ст. 1176 ЦК України).

Такі підстави визначені статтями 1173, 1174 ЦК України, за якими шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, а рівно і шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Суддя, ухвалюючи рішення про відсутність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, навів, що висновки в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 не тільки не підтверджені, а й спростовані сукупністю досліджених судом доказів.

Отже, фактично суддею визнано, що позивача піддано адміністративному переслідуванню безпідставно, тобто незаконно, а тому суд знаходить, що він вправі вимагати від держави компенсації збитків, які завдані йому таким переслідуванням.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

З аналізу ст.ст. 22, 1174 ЦК України, можна прийти до висновку, що між незаконними дією, бездіяльністю та збитками, що заподіяні ними, має бути прямий причинний зв`язок.

В якості матеріальних збитків позивачем заявлено витрати на правничу допомогу, що понесенні ним на забезпечення судового провадження про адміністративне правопорушення.

Проте, поза увагою позивача залишилось те, що такі витрати є судовими витратами, а відповідно їх розподіл має проводитись в межах судового провадження, на забезпечення якого вони понесені.

Отже, вимоги позову про відшкодування матеріальної шкоди заявлені позивачем безпідставно.

При цьому, суд відхиляє посилання позивача на приписи Закону України від 01.12.1994 року № 266/94-ВР "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", оскільки ним не регулюються правовідносини, що виникли між сторонами.

Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд знаходить їх обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Так, суд визнає, що сам факт притягнення до адміністративної відповідальності призвів до переживань позивача щодо можливого обмеження у праві керування транспортними засобами, та обов`язку сплатити штраф у значному розмірі. Крім того, позивач, за умов обмеження в часі, вимушений був вжити заходів на свій захист від обвинувачення і поніс певні вимушені витрати, що не могло не позначитись на його душевному стані.

Дані переживання, за обставин справи, вочевидь виникли з вини посадової особи, яка склала відносно позивача адміністративний протокол.

Тому, суд вважає, що позивач вправі вимагати від відповідачів, як осіб, які відповідають за заподіяну шкоду, відшкодування моральних збитків на підставі ст.ст. 23, 1167, 1174 ЦК України.

Заявлений розмір відшкодування, з огляду на наведені обставини справи, узгоджується з приписами ч. 3 ст. 23 ЦК України.

Доводи представника Державної казначейської служби України про те, що казначейство не може відповідати за позовом засновані на хибному тлумаченні законодавства, тобто є надуманими.

Спосіб стягнення відшкодування шкоди позивачем визначено вірно.

Підсумовуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконним притягнення до адміністративної відповідальності, у спосіб безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, а в задоволенні решти вимог позову - відмовити, за безпідставністю.

Заяви про розподіл судових витрат не надходило.

Заходів забезпечення позову судом не вживалось.

На підставі наведених в рішенні норм закону, керуючись ст.ст. 10-13, 77-80, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 5000 (п`ять тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди, шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України..

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного рішення.

Можливість отримати інформацію щодо справи, учасники справи мають на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Веб-адреса сторінки: http://sv.ki.court.gov.ua.

Головуючий Сенько М.Ф.