ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 199/8777/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2021 р.

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Іщенко І.М., за участі секретаря судового засідання Клисак Н.Г., за участі позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Павленко І.О., представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу

В С Т А Н О В И В

17.12.2019 від Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська до Петриківського районного суду Дніпропетровської області за підсудністю надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, в якому позивач просила суд встановити факт проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з червня 2012 року по березень 2017 року, що породжує юридичні наслідки, тобто права та обов`язки подружжя.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначив, що з червня 2012 року він із ОСОБА_3 проживав разом за адресою: АДРЕСА_1 однією сім`єю як чоловік і жінка, були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки, піклувалися один про одного як подружжя, мали спільний бюджет.

За час спільного проживання ОСОБА_3 продала свою квартиру в АДРЕСА_1 , і вони вирішили придбали занедбану земельну ділянку в с. Хутірське Петриківського району де він власними силами виконував будівельні роботи. Він мав автомобіль Volkswagen Passat, 1989 р.в. н.з. НОМЕР_1 з метою перевезення 10 прийомних дітей.

03.01.2014 зареєстрували автомобіль Opel на ОСОБА_3 , вважаючи її своєю дружиною та продовжував ним користуватися як власним.

Під час добудови та облаштування будинку сторони почали разом проживати за адресою: АДРЕСА_2 з грудня 2012 до березня 2017 року.

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, оскільки вважає, що встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу надасть йому можливість відновити його порушені права на спільну сумісну власність подружжя, адже вважає домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 та автомобіль Opel Vivaro спільною з відповідачем сумісною власністю подружжя.

31 березня 2021 року представник позивача ОСОБА_4 уточнила позовні вимоги ОСОБА_1 , просивши в судовому порядку встановити факт проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу його с ОСОБА_3 з червня 2012 року по грудень 2012 за адресою: АДРЕСА_1 та з грудня 2012 по березень 2017 року за адресою: АДРЕСА_2 .

18.12.2019 ухвалою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області відкрито провадження у справі та визначено справу розглядати в порядку загального позовного провадження.

27.01.2020 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Аргументуючи свою позицію, відповідач зазначила, що з 27.03.2014 створений дитячий будинок сімейного типу на базі прийомної родини ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , де вона є матір`ю вихователем.

З позивачем вона познайомилася в 2012 році як з особою, яка здійснює волонтерську діяльність та їх відносини носили характер співпраці між нею як матір`ю вихователем дитячого будинку сімейного типу та ним як волонтером, тобто особою, яка надавала добровільну допомогу. При цьому вона ніколи не мала з позивачем сімейних стосунків, не була пов`язана з ним спільним побутом та не вела спільного господарства. Також зазначила, що з 09.03.2007 по 11.07.2014 вона перебувала в шлюбі з іншим чоловіком ОСОБА_5 . В період вказаного шлюбу 13.11.2012 вона продала квартиру в АДРЕСА_3 , в якій вона проживала разом з чоловіком. Після розірвання шлюбу вона разом з дітьми проживала в придбаному нею будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Право власності на будинок належним чином не оформлене.

В лютому 2013 року вона позичили позивачу кошти для придбання автомобіля в розмірі 4000 доларів США, які в неї залишилися після продажу квартири. Однак позивач борг не повернув, у зв`язку з чим в рахунок погашення боргу 03.01.2014 переоформив на неї право власності на придбаний автомобіль Opel Vivaro, 2007 р.в. н.з НОМЕР_2 . При цьому вона залишила автомобіль позивачу в користуванні з умовою, що останній буде використовувати його в інтересах її дітей для поїздок на відпочинок, у гуртки, в магазин. Однак згодом позивач перестав відгукуватися на прохання відвозити дітей відповідно до їх потреб, у зв`язку з чим відповідач стала вимагати повернути їй автомобіль. Через відмову позивача повернути автомобіль, відповідач звернулася спочатку в правоохоронні органи, а згодом з позовною заявою до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, однак на даний час розгляд справи зупинений до вирішення даного спору.

Відповідач не заперечує того факту, що ОСОБА_1 як волонтер надавав допомогу дітям, відвідуючи розважальні заклади, магазини, гуртки, однак таку допомогу він надавав і іншим родинам. Він дійсно допомагав в деяких будівельних роботах по будинку за адресою: АДРЕСА_2 та на час проведення робіт проживав в ньому, однак в окремому приміщенні як робітник, а за виконані роботи відповідач сплачувала йому грошові кошти.

18.03.2020 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позивач заперечує твердження відповідача про те, що їх взаємовідносини мали характер співпраці та наполягає, на тому, що вони майже 5 років проживали як чоловік та дружина, вели спільне господарство та виховували дітей. Про те, що відповідач була в зареєстрованому шлюбі він не знав. При цьому він займався вихованням дітей, організовував їх дозвілля, відвідував в школі батьківські збори, приймав активну участь в ремонті будинку, купував за свої кошти побутову техніку та будівельні матеріали. Також заперечує сплату йому коштів за ремонт будинку та його проживання в окремому приміщенні як робітника.

04.08.2020 року ухвалою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області підготовче провадження в цивільній справі закрито та призначено до судового розгляду по суті.

представник адвокат Павленко І.О. в

Позивач ОСОБА_1 в суді підтримав позовні вимоги ,послався на те, що проживав разом із ОСОБА_6 із червня 2012 року , спочатку у його квартирі в м. Дніпро, мав спільний бюджет із відповідачкою, витратив близько 230 000 грн на облаштування житлового будинку в АДРЕСА_2 , виховували разом 10 прийомних дітей, був волонтером форми « Зевс» для допомоги дітям і вважає що він проживав із відповідачкою однією сімьє.

Представник позивача адвокат Павленко І.О. підтримала позовні вимоги ОСОБА_1 , пояснивши, що встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю сторін в судовому порядку необхідно для іншого суду м. Дніпро, де розглядається майновий спір щодо автомобіля Опель, які сторони придбали за час спільного проживання і ОСОБА_6 має намір його витребувати у позивача, будь-яких прав на майно позивач в цьому суді не заявляє.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на те, що відповідачка із 09.03.2007 року по 11.07.2014 роки перебувала в шлюбі із іншим чоловіком ОСОБА_5 , із позивачем в шлюбних відносинах не була, спільний бюджет з ним не мала, позивач не працював, був волонтером і був наймачем по ремонтних роботах в АДРЕСА_2 ., грошові кошти виділялись із благодійних фондів на дитячий будинок, де виховувались 10 дітей був оформлений на ОСОБА_3 , просить відмовити в позові.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що він знає відповідачку з літа 2012 року, так як бачив її із ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 , зі слів позивача вони разом купили будинок, але кому він належить йому невідомо, вважає що позивач придбав будівельні матеріали за їх спільні кошти.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що вона працює директором будинку клубу в с. Хутірське, в 2013-2015роках позивач приводив дітей в клуб, бачила його до 2017 року разом із ОСОБА_6 , кому належить будинок невідомо.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що бачила в період із 2013

по 2017 рік позивача та відповідачку разом, приходили до школи в с. Хуторське, займались вихованням прийомних дітей, зі слів ОСОБА_6 вона в 2013 році придбала будинок .

Свідок ОСОБА_11 в суді пояснив, що в 2013 познайомився із Соболем в с. Хутірське, приблизно в 2016 році був в нього вдома по АДРЕСА_2 , зустрічав на зборах в школі.

Свідок ОСОБА_12 пояснила в суді, що в 2013 році оглядала дітей по медичним показникам , діти були здорові, ОСОБА_8 просив їх оглянути, піклувався за ними до весни 2017 року.

Свідок ОСОБА_13 пояснила. що знає відповідачку із 2012 року яка купили із своїм чоловіком ОСОБА_14 будинок для прийомних дітей АДРЕСА_2 . Весною 2013 року бачила ОСОБА_8 в цьому будинку, який він допомагав в ремонті будинку, але не працював і був волонтером.

Свідок ОСОБА_15 в суді пояснив, що знає позивача з 2008 року, з осені 2012 року сторони проживали разом у квартирі ОСОБА_8 , до весни 2017 року сторони мешкали в с. Хуторському зі слів позивача.

Свідок ОСОБА_5 в суді пояснив, що є колишнім чоловіком відповідачки, знаходились в шлюбі із березня 2007 року по червень 2014 рік, в 2012 році ОСОБА_6 продала свою квартиру на АДРЕСА_4 і вони купили будинок в АДРЕСА_2 , оформили на дружину, він періодично туди приїздив, давав гроші на ремонт будинку.

Заслухавши позивача, представників позивача, відповідача, свідків і дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги задоволенню не підлягають із наступних підстав.

Відповідно до копії паспорта позивач ОСОБА_16 з 04 липня 2000 року зареєстрований за адресою АДРЕСА_1

(а.с. 3-4).

Як слідує з копії паспорта відповідачка ОСОБА_3 з 26.03.2002 по 20.11.2012 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 , а з 21.12.2012 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 .

В суді встановлено що відповідач ОСОБА_3 з 09.03.2007 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , що підтверджується копією паспорту відповідачки, копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 5-6, 46 ) та не заперечується представником відповідачки ОСОБА_2 .

Як вбачається із копії договору купівлі-продажу від 16.11.2012 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якубою Ю.А. та витягу з Державного реєстру правочинів слідує, що відповідачка ОСОБА_3 16.11.2012 придбала житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 60-61).

Згідно довідки, виданої 10.05.2019 за №91 Службою у справах дітей Петриківської РДА, ОСОБА_3 на підставі розпорядження голови Петриківської РДА від 27.03.2014 №175-р-14 є матір`ю - вихователем дитячого будинку сімейного типу, який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та в якому проживають та виховуються 10 дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування (а.с. 39).

Судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_3 розірвано 11 липня 2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 11.07.2014 Ленінським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с. 46).

Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже , проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 25 СК України, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Як встановлено судом, з 09.03.2007 по 11.07.2014 відповідач ОСОБА_3 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , у зв`язку з чим позовна вимога щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у період з грудня 2012 по 11.06.2014 суперечить вимогам статті 25 СК України, оскільки попередній шлюб ОСОБА_3 з ОСОБА_5 був розірваний лише 11 липня 2014 року.

З огляду на вищезазначене та враховуючи, що факт проживання сторін як чоловіка та дружини в період з грудня 2011 року по 11.07.2014 не може бути встановлений за жодних обставин, оскільки таке визнання суперечить чинному законодавству, суд не вважає за необхідне надавати оцінку доказам, наданих сторонами на підтвердження їх доводів про наявність або відсутність такого факту у вказаний період, тобто з грудня 2011 року по 11.07.2014.

Разом з тим, підлягають оцінці докази, які можуть підтвердити чи спростувати факт проживання сторін як чоловіка та дружини в період з 11.07.2014 по березень 2017 роки.

Так позивачем ОСОБА_1 надано до суду акт обстеження матеріально-побутових умов проживання від 24.09.2019 року, складений депутатом селищної ради Ярмолюк І.С. в присутності свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_12 про те, що ОСОБА_16 / ОСОБА_18 , який проживає в АДРЕСА_5 дійсно проживав за адресою в АДРЕСА_2 без реєстрації із листопада 2012 року по березень 2017 рік.

Суд критично відноситься до вказаного акту, так як вказаний документ не відповідає шаблону акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 28 квітня 2004 року N 95 , який повинен бути складений соціальним інспектором, підписаний власником житла, іншими особами які там проживають, підписаний та скріплений печаткою державного органу, а саме посадовою особою органу державного соціального захисту.

Вказаний акт не засвідчений печаткою службовою особи, складений не належною посадовою особою, а самовільно депутатом селищної ради , не вказана назва селищної ради і вказана інформація не відповідає фактичним обставинам справи.

Суд дослідим наданим позивачем копію акту обстеження матеріально-побутових умов проживання та актом проживання особи від 24.09.2019, про те що ОСОБА_1 в період з грудня 2012 року по березень 2017 року проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_3 однією сім`єю. Членами комісії, що підписали акти зазначено, що вони неодноразово зустрічали та бачили ОСОБА_1 та ОСОБА_3 разом, вони відвідували батьківські збори, громадські заходи, приводили дітей до школи та медичних установ (а.с. 12, 14).

З інформаційної довідки, виданої Хутірським навчально-виховним комплексом від 06.04.2020 слідує, що ОСОБА_1 часто ходив на батьківські збори до прийомних дітей ОСОБА_3 , возив їх на різні благодійні та розважальні заходи, привозив до школи, цікавився їхніми успіхами в навчанні, допомагав виконувати домашнє завдання, брав активну участь в житті класу. Діти його любили та поважали, відносини були дружніми (а.с. 99-100)

Позивачем також надані фотознімки, на яких зображений він, відповідач та її прийомні діти під час святкування різних свят та проведення дозвілля (а.с. 62-69).

Однак, на переконання суду, вищенаведені докази не є підтвердженням того, що сторони проживали однією сім`єю в період з 11.07.2014 по березень 2017 , оскільки інформація, яку вони містять носить узагальнений характер, стосується здебільшого констатації факту близьких стосунків сторін, проявів піклування позивача до прийомних дітей відповідача та не підтверджують наявності усталених відносин, які притаманні подружжю.

Спільні фотографії сторін, та акт членів комісії від 11.09.2009 року про проживання особи не можуть свідчити про факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та не можуть бути визначальними у вирішенні цього питання, адже відповідачем на підтвердження своїх доводів про піклування позивача як волонтера і по відношенню до інших родин, були надані відповідні фотографії, на яких позивач знаходить в колі інших сімей під час проведення свят та дозвілля.

Пояснення свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_19 , ОСОБА_15 , ОСОБА_20 не підтвердили факт постійного, спільного проживання сторін в шлюбних відносинах із 11.07.2014 року по березень 2017 року

Сам по собі факт перебування позивача з відповідачем та її дітьми у близьких стосунках, який не заперечував й сам відповідач, не може свідчити про те, що сторони проживали в зазначений період однією сім`єю, оскільки позивачем не надано доказів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявність взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю.

Витрати позивача на ремонт автомобіля Opel Vivaro, наявність яких позивач підтверджує заказами-нарядами за 2014-2015 роки та які є єдиними наданими позивачем доказами грошових витрат понесених ним в період з 11.07.2014 по березень 2017 на загальну суму 9660 грн. (а.с. 144-146) не є беззаперечним доказом спільних витрат із спільного бюджету сім`ї, оскільки на вказаних чеках відсутнє прізвище ОСОБА_1 і суду невідоме яким чином і хто ніс витрати по будівництву житлового будинку, який належить ОСОБА_3 .

Крім того, суд звертає увагу на те, що окремою підставою відмови в задоволенні позовних вимог про встановлення факту проживання сторін як чоловіка та дружини в період з 11.07.2014 по березень 2017 є відсутність юридичного значення для позивача такого факту в контексті заявлених ним тверджень про існування сумісної власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 та автомобіль Opel Vivaro, адже зазначене майно було придбане відповідачем в період попереднього шлюбу з іншою особою. При цьому позивач не надав жодного доказу, який би підтверджував його матеріальний вклад в майно, яке у разі визнання його таким, що було придбане в період проживання сторін в фактичному шлюбі без його укладання, могло бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя відповідно до Глави 8 СК України, однак позивачем в цьому позовному провадження суді не заявлялись вимоги про право на майно набуте разом із відповідачкою.

Відповідно до ст. 81 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем та представником не було доведено в суді, що сторони проживали в шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу в період з червня 2012 року по грудень 2012 за адресою: АДРЕСА_1 та з грудня 2012 по березень 2017 року за адресою: АДРЕСА_2 .

З огляду на вищезазначене, з урахуванням встановлених в судовому засіданні фактичних обставин справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є безпідставними, у зв`язку з чим вважає за необхідне в їх задоволенні відмовити.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачу було відмовлено в задоволенні позовних вимог, судовий збір сплачений останнім при подачі позовної заяви у розмірі 768,40 грн. слід покласти на позивача.

На основі викладеного, керуючись ст. 3, 321 ЦК України, ст. 3, 60, 74 СК України, суд, ст. ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: І. М. Іщенко