Справа № 159/1190/21
Провадження № 2/159/541/21
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

11 червня 2021 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Денисюк Т.В.

за участю секретаря судового засідання Гарбар О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: ОСОБА_2

про стягнення боргу за договорами позики з урахуванням встановленого індексу інфляції та процентів за прострочення грошового зобов`язання

в с т а н о в и в :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики, посилаючись на те, що 10 червня 2017 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, оформлений розпискою, за якою він передав відповідачу грошову позику в розмірі 4 000 доларів США.

18 червня 2017 року між сторонами укладено ще один договір позики, оформлений розпискою, за якою відповідач отримав від позивача в борг 3500 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 02 липня 2017 року.

05 березня 2018 року ОСОБА_2 за борговою розпискою отримав від позивача ще 1 000 дол США строком до 26 березня 2018 року.

Загальна сума позики становить 8500 дол США, що еквівалентно 238 445,40 грн.

На час звернення до суду з позовом відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, тому позивач просив стягнути з нього суму заборгованості з урахуванням передбачених ст.625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних за невиконання грошового зобов`язання.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 не з`явились, скерували до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 , який згідно рекомендованого поштового відправлення №995 був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Правом на відзив не скористався.

Враховуючи згоду позивача, керуючись ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи.

Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв`язку з неявкою всіх учасників справи (ч.2 ст.247 ЦПК).

Вивчивши матеріали справи суд дійшов такого висновку.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК)

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей, є розписка про отримання в борг грошових коштів.

Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка підтверджує укладення договору позики.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною першою статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора (частини перша, четверта статті 545 ЦК України).

Судом встановлено, що 10 червня 2017 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) було укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримав від позивача в борг 4 000 доларів США. Укладення договору позики підтверджується розпискою, складеною власноручно відповідачем ОСОБА_2 .

Крім того, 18 червня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено ще один договір позики, за умовами якого відповідач отримав від позивача в борг 3 500 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 02.07.2017 року. Укладення договору позики підтверджується розпискою, складеною власноручно відповідачем ОСОБА_2 .

Також 05 березня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримав від позивача в борг 1 000 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 26.03.2018 року. Укладення договору позики підтверджується розпискою, складеною власноручно відповідачем ОСОБА_2 .

Факт написання розписок відповідачем не спростовано.

Зміст розписок свідчить про укладення між сторонами саме договорів позики, строк виконання зобов`язань за якими закінчився.

Оригінали розписок долучені позивачем до позовної заяви, що засвідчує невиконання відповідачем своїх зобов`язань.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту повернення позики.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення основної суми позики за трьома договорами є підставними та підлягають до задоволення.

В силу ст.13 ЦПК України позивач вправі визначити суму боргу у національній валюті, яка згідно курсу НБУ на 18.01.2021 року становить відповідно за розпискою від 10.06.2017 року - 112 209,60 грн, за розпискою від 18.06.2017 року - 98 183,40 грн, за розпискою від 05.03.2018 року - 28 052,40 грн.

За правилами частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Період прострочення характеризується пасивною поведінкою суб`єкта цивільних відносин, протягом якого він не вчиняє дій, спрямованих на реалізацію визначеного умовами укладеного між сторонами правочину змісту зобов`язання. У свою чергу, день належного виконання зобов`язання не є днем його прострочення, оскільки суб`єкт цивільних відносин шляхом вчинення активних дій, проведених належним чином, припиняє таке зобов`язання (ст.599 ЦК України).

Згідно розрахунків позивача станом на 18.01.2021 року:

- за договором від 10.06.2017 року інфляційні втрати становлять 22 217,50 грн, 3 % річних - 11 989,50 грн,

- за договором від 18.06.2017 року інфляційні втрати становлять 19 440 грн, 3% річних - 10 407,11 грн,

- за договором від 05.03.2018 року інфляційні втрати становлять 2749,64 грн., 3% річних - 2381,75 грн.

Відповідачем даний розрахунок не спростований.

Таким чином, позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд відповідно до вимог ст.141 ЦПК України стягує судовий збір в розмірі 1% ціни позову ( 3076,30 грн) з відповідача в користь держави.

Керуючись статтями 12,76-81,141, 247, 274-278, 280, 282 ЦПК України, статтями 527, 545, 599, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики з урахуванням встановленого індексу інфляції та процентів за прострочення грошового зобов`язаннязадовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 10 червня 2017 року в розмірі 112 209 (сто дванадцять тисяч двісті дев`ять) гривень 60 копійок, втрати від інфляції в розмірі 22217 (двадцять дві тисячі двісті сімнадцять) гривень 50 копійок та три проценти річних в розмірі 11989 (одинадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 50 копійок, а всього - 146416 (сто сорок шість тисяч чотириста шістнадцять) гривень 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 18 червня 2017 року в розмірі 98183 (дев`яносто вісім тисяч сто вісімдесят три) гривні 40 копійок, втрати від інфляції в розмірі 19440 (дев`ятнадцять тисяч чотириста сорок) гривень та три проценти річних в розмірі 10407 (десять тисяч чотириста сім) гривень 11 копійок, а всього - 128030 (сто двадцять вісім тисяч тридцять) гривень 51 копійку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 05 березня 2018 року в розмірі 28052 (двадцять вісім тисяч п`ятдесят дві) гривні 40 копійок, втрати від інфляції в розмірі 2749 (дві тисячі сімсот сорок дев`ять) гривень 64 копійки та три проценти річних в розмірі 2381 (дві тисячі триста вісімдесят одну) гривню 75 копійок, а всього - 33183 (тридцять три тисячі сто вісімдесят три) гривні 79 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 в доход держави судовий збір в сумі 3076 (три тисячі сімдесят шість) гривень 30 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складання.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення рішення може бути оскаржене відповідачем до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Апеляційна скарга подається через Ковельський міськрайонний суд Волинської області до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Апеляційна скарга подається через Ковельський міськрайонний суд Волинської області до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий 18.04.2000 року Бородянським РВ ГУ МВС України в Київській області, адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Ковельським МРВ УМВС України у Волинській області, адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено та підписано без його проголошення 16 червня 2021 року.

ГоловуючийТ. В. Денисюк