КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2021 року м. Київ

Справа 758/3087/15-ц

Апеляційне провадження №22-ц/824/8242/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В. суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В. за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва, постановлену під головуванням судді Якимець О.І. 26 лютого 2021 року, повний текст ухвали складений 26 лютого 2021 року, у справі за скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на дії та бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити дії, заінтересована особа: Подільський районний відділ Державної виконавчої служби м. Києва Головного управління юстиції у м. Києві,

В С Т А Н О В И В

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 26 лютого 2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на дії та бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити дії, заінтересована особа: Подільський районний відділ Державної виконавчої служби м. Києва Головного управління юстиції у м. Києві.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що скарга у даній справі не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Не погодились із вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , їх представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність та необґрунтованість судового рішення, як такого, що постановлене з порушенням норм процесуального права. Представник скаржників зазначає про те, що судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не зазначено мотиви з яких він виходив відмовляючи у відкритті провадження. Також судом не застосовано закон, який підлягав застосуванню, а саме ст. 447 ЦПК України. Вказане в сукупності призвело до постановлення помилкової ухвали.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Від представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Базика О.П. надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

Заінтересовані особи в судове засідання не з'явились, про день та час розгляду заяви повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч.ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у лютому 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , звернулись до суду першої інстанції із вищевказаною скаргою в якій просили:

визнати неправомірною постанову про скасування процесуального документа від 17 лютого 2021 року ВП №52210420;

визнати неправомірною постанову про стягнення виконавчого збору від 17 лютого 2021 року ВП №52210420;

визнати неправомірною бездіяльність Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного управління юстиції у місті Києві, яка полягає у незакінчені виконавчого провадження №52210420, у зв`язку із виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

визнати неправомірною бездіяльність Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного управління юстиції у місті Києві, яка полягає у незакінчені виконавчого провадження №52210205, у зв`язку із виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

зобов`язати Подільський районний відділ Державної виконавчої служби міста Києва Головного управління юстиції у місті Києві закінчити виконавче провадження №52210420, у зв`язку із виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

зобов`язати Подільський районний відділ Державної виконавчої служби міста Києва Головного управління юстиції у місті Києві закінчити виконавче провадження №52210205, у зв`язку із виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Скарга мотивована тим, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 02 листопада 2015 року у справі №758/3087/15-ц стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованість за кредитним договором від 14 липня 2008 року в розмірі 69142,30 доларів США (що еквівалентно 1589839, 17 грн). Боржники виконали вказане рішення в повному обсязі та сплатили на користь стягувача 1589839, 17 грн. Таким чином, боржники мали сплатити виконавчий збір у розмірі 15883, 92 грн. А тому державний виконавець не мав жодних підстав для винесення постанови від 17 лютого 2021 року про скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 28 жовтня 2016 року та винесення нової постанови від 17 лютого 2021 року про стягнення виконавчого збору в розмірі 6914,23 доларів США. Таким чином, боржники вважають неправомірними рішення, дії та бездіяльність Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного управління юстиції у місті Києві, які полягають у прийнятті вищевказаних постанов від 17 лютого 2021 року, а також не закінчення виконавчих проваджень у зв`язку з повним виконанням рішення суду.

Відмовляючи у відкритті провадження за вказаною скаргою, суд першої інстанції виходив з того, що скарга у даній справі не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна розглядатися за правилами адміністративного судочинства, оскільки боржниками оскаржуються дії та постанови державного виконавця з приводу стягнення виконавчого збору.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 186 ЦПК України визначені підстави для відмови у відкритті провадження у справі.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Згідно із ч.2 ст. 74 вказаного Закону, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Частиною 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Отже, імперативною нормою частиною другоюстатті 74Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

З урахуванням вищенаведеного можна зробити висновок, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Такі правові висновки викладені викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 6 червня 2018 року у справах № 921/16/14-г/15 та № 127/9870/16-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11, від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц, від 3 та 10 квітня 2019 року у справах № 370/1288/15 та № 766/740/17-ц, від 29 травня 2019 року у справі №758/8095/15-ц.

З наведених норм права вбачається, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

В даній справі боржниками оскаржуються дії державного виконавця Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного управління юстиції у місті Києві з приводу винесення постанови від 17 лютого 2021 року про скасування процесуального документа «Постанови про стягнення виконавчого збору» від 28 жовтня 2016 року та постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 17 лютого 2021 року. А отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження, оскільки вказаний спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства та відносяться до юрисдикції адміністративних судів.

Вимоги скарги в частині визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця, яка полягає у незакінчені виконавчих проваджень, у зв`язку із виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, та в частині зобов`язання закінчити виконавчі провадження пов`язані з визначенням розміру виконавчого збору та його стягненням, а тому також відносяться до юрисдикції адміністративних судів.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не застосовано закон, який підлягав застосуванню, а саме ст. 447 ЦПК України, не можуть бути прийняті до уваги з урахуванням вищевикладеного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам чинного процесуального законодавства, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 26 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В.Соколова

Судді: А.М.Андрієнко Н.В.Поліщук