Постанова

Іменем України

16 червня 2021 року

м. Київ

справа № 372/268/15

провадження № 61-2005св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В.,

Ткачука О. С.,

учасники справи:

позивач - заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Київське лісове господарство»,

відповідачі: Обухівська районна державна адміністрація Київської області, Старобезрадичівська сільська рада Обухівського району Київської області, ОСОБА_1 ,

треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу, - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року у складі судді Березовенко Р. В. у справі за позовом заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Київське лісове господарство» до Обухівської районної державної адміністрації Київської області, Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , про визнання недійсним розпорядження, рішення, визнання недійсним державного акта, витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2015 року заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Київське лісове господарство» (далі - ДП «Київське лісове господарство») звернувся до суду з позовом, у якому просив суд:

- визнати недійсними розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 29 грудня 2003 року № 746 «Про передачу земельних ділянок у власність» у частині передачі у власність земельних ділянок загальною площею 9,0035 га третім особам,

- визнати недійсним підпункт 1 додатку до пунктів 1-3 рішення Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району від 18 серпня 2006 року № 93 «Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок громадянам (згідно з додатком) на території с. Старі Безрадичі Старобезрадичівської сільської ради»;

- визнати недійсним державний акт серії ЯД № 658671 від 25 жовтня 2006 року, виданий на ім`я ОСОБА_2 з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_1 , з кадастровим номером :12:027:0036;

- витребувати на користь ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 9,0035 га, що розташована в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області з кадастровим номером :12:027:0036;

- визнати за ДП «Київське лісове господарство» право постійного користування земельною ділянкою площею 9,0035 га з кадастровим номером :12:027:0036.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на те, що в ході проведення перевірки було встановлено, що Обухівською районною державною адміністрацією Київської області в порушення земельного законодавства було передано у приватну власність земельні ділянки лісогосподарського призначення по 1,000 га кожна ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 без згоди постійного користувача ДП «Київське лісове господарство».

30 грудня 2013 року вказані особи отримали державні акти на право власності на землю і згідно з умовами договорів купівлі-продажу від 09 березня 2006 року

№ 749, 767, 721, 746, 752, 724, 732, 729, 786 відчужили земельні ділянки загальною площею 9,0035 га на користь ОСОБА_2 , про що внесено відповідні відомості до державного реєстру правочинів та на підставі чого видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 9,0035 га для ведення особистого селянського господарства, серія ЯГ № 233827, кадастровий номер земельної ділянки :12:027:0036.

Рішенням Старобезрадичівської сільської ради від 18 серпня 2006 року № 93 (підпункт 1 додатку до пунктів 1-3 рішення) цільове призначення земельної ділянки ОСОБА_2 змінено з особистого селянського господарства на землі для будівництва та обслуговування жилого будинку, про що останньому видано державний акт на право власності на землю серії ЯД № 658671

від 25 жовтня 2006 року, кадастровий номер земельної ділянки :12:027:0036.

У подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 04 березня 2011 року

№ 2001 ОСОБА_2 відчужив земельну ділянку площею 9,0035 га на користь ОСОБА_1 .

Посилаючись на неправомірність отримання відповідачем у власність земельної ділянки, заступник прокурора просив суд задовольнити позовні вимоги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 07 квітня 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 29 грудня 2003 року № 746 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» у частині передачі у власність земельних ділянок загальною площею 9,0035 га ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Визнано недійсним підпункт 1 додатку до пунктів 1-3 рішення Старобезрадичівської сільської ради від 18 серпня 2006 року № 93 «Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок громадянам (згідно з додатком) на території с. Старі Безрадичі Старобезрадичівської сільської ради».

Визнано недійсним державний акт серії ЯД № 658671 від 25 жовтня 2006 року, виданий на ім`я ОСОБА_2 з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :12:027:0036.

Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ДП «Київське лісове господарство» земельну ділянку площею 9,0035 га, що розташована в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області з кадастровим номером :12:027:0036.

Визнано за ДП «Київське лісове господарство» право постійного користування на земельну ділянку площею 9,0035 га з кадастровим номером :12:027:0036.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірні розпорядження прийняті всупереч вимогам статей 56, 84 ЗК України, оскільки ними передано у власність землі, які заборонено передавати у власність, та тим самим змінено їх цільове призначення із земель лісогосподарського призначення на землі сільськогосподарського призначення.

Визнаючи недійсними розпорядження Обухівської районної державної адміністрації, суд першої інстанції вважав за необхідне визнати недійсним підпункт 1 додатку до пунктів 1-3 рішення Старобезрадичівської сільської ради від 18 серпня 2006 року № 93 та визнати недійсним державний акт, який був виготовлений на підставі вищевказаного рішення, оскільки такі вимоги є похідними і направлені на відновлення порушених прав держави.

Встановивши неправомірність розпорядження Обухівської районної державної адміністрації Київської області щодо передачі фізичним особам земельних ділянок, суд першої інстанції вважав також позовні вимоги про витребування земельних ділянок та визнання за ДП «Київське лісове господарство» права постійного користування на спірну земельну ділянку такими, що підлягають задоволенню.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста»

як особа, що не брала участі у справі, оскаржило його в апеляційному порядку.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року відмовлено

у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» на рішення Обухівського районного суду Київської області

від 07 квітня 2015 року.

Посилаючись на положення статті 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вважав, що ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» не було власником спірної земельної ділянки на момент ухвалення судового рішення судом першої інстанції, а тому, на думку суду апеляційної інстанції, не може вважатися особою, щодо якої ухвалено рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

У зв`язку з зазначеним та враховуючи те, що апеляційну скаргу подано після спливу одного року з дня постановлення судового рішення, суд апеляційної інстанції вважав за необхідне відмовити у відкритті апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою, оскільки жодних прав та обов`язків у

ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» щодо спірної земельної ділянки на час ухвалення рішення не існувало, а отже, не могло бути порушено.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У лютому 2021 року ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року,

в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 березня 2021 року поновлено ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» строк на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року, відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

У квітні 2021 року справу № 372/268/15-ц передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 19 травня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Як на підставу касаційного оскарження ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» посилається на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права (абзац другий частини другої статті

389 ЦПК України).

Апеляційний суд помилково застосував до спірних правовідносин положення статті 358 ЦПК України та відмовив у відкритті апеляційного провадження, не звернувши при цьому увагу на те, що ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» є особою, що не брала участі у справі, питання про права якої було вирішено рішенням суду першої інстанції, чим позбавлено товариство права доступу до правосуддя.

ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» добросовісно набуло право власності на земельну ділянку у результаті процедури виконання судового рішення в іншій справі за позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили ще в 2014 році, тобто вже на момент ухвалення рішення Обухівського районного суду Київської області від 07 квітня 2015 року.

Крім того, висновок апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження суперечить правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 235/2452/16-ц, відповідно до якого лише в межах відкритого апеляційного провадження суд має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питання про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи та подала апеляційну скаргу після спливу річного строку.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» до Верховного Суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У березні 2015 року заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, ДП «Київське лісове господарство» звернувся до суду з позовом до Обухівської районної державної адміністрації Київської області, Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_1 про визнання недійсним розпорядження, рішення, визнання недійсним державного акта, витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння (а. с. 1-12, т. 1).

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 07 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено (а. с. 213-215, т. 1).

Визнано недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 29 грудня 2003 року № 746 в частині передачі у власність земельних ділянок загальною площею 9,0035 га ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Визнано недійсним підпункт 1 додатку до пунктів 1-3 рішення Старобезрадичівської сільської ради від 18 серпня 2006 року № 93 «Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок громадянам (згідно з додатком) на території с. Старі Безрадичі Старобезрадичівської сільської ради».

Визнано недійсним державний акт серії ЯД № 658671 від 25 жовтня 2006 року, виданий на ім`я ОСОБА_2 з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :12:027:0036, та витребувано цю земельну ділянку з чужого незаконного володіння, визнано за ДП «Київське лісове господарство» право постійного користування на цю земельну ділянку.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста»

як особа, що не брала участі у справі, оскаржило його в апеляційному порядку

(а. с. 218-224, т. 1).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року відмовлено

у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» на рішення Обухівського районного суду Київської області

від 07 квітня 2015 року (а. с. 29-30, т. 2).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі -

у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, врахувавши аргументи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Оскаржувана ухвала апеляційного суду не відповідає вказаним вимогам закону.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та статті 10 ЦПК України зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті

6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із цим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року).

Згідно зі статтею 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Статтею 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Чинний ЦПК України містить декілька норм, що регулюють участь в апеляційному перегляді осіб, які не брали участі у справі.

Стаття 17 ЦПК України передбачає, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження визначені у статті

358 ЦПК України, відповідно до якої суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо: апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню; є ухвала про закриття провадження у зв`язку з відмовою від раніше поданої апеляційної скарги цієї самої особи на це саме судове рішення; є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення; скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

- подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

- пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Колегія суддів наголошує, що при застосуванні тієї чи іншої норми процесуального права, суд повинен виходити із комплексного та ґрунтовного аналізу норм права загалом.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію

у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання «арреllatio» - дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція по суті є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц (провадження

№ 61-41547сво18) вказано, що «суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу після спливу річного строку з дня складання повного тексту судового рішення.

При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Тобто апеляційному суду необхідно було відкрити апеляційне провадження, а у разі з`ясування, що судовим рішенням питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки не вирішувалося, закрити апеляційне провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України».

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду

від 09 грудня 2020 року у справі № 703/4637/15-ц (провадження № 61-13319св20), від 09 вересня 2020 року у справі № 2-1474/06 (провадження № 61-8943св19),

від 02 грудня 2020 року у справі № 2-о-47/2007 (провадження № 61-186св19),

від 27 січня 2021 року у справі № 554/1812/18 (провадження № 61-7540св20),

від 24 березня 2021 року у справі № 757/43419/18-ц (провадження

№ 61-14123св20), що свідчить про сталість судової практики при вирішенні зазначеного процесуального питання.

У справі, що переглядається, ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» подало апеляційну скаргу як особа, яка не брала участі, а тому, з урахуванням комплексного та системного аналізу зазначених норм процесуального права, а також релевантної практики Верховного Суду, апеляційному суду необхідно було відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою, а у разі з`ясування, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки не вирішувалося, закрити апеляційне провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Апеляційний суд наведеного не врахував та зробив передчасний висновок про те, що оскарженим рішенням права та законні інтереси товариства не порушуються. Зазначені обставини мають бути досліджені апеляційним судом у межах відкритого апеляційного провадження з дослідженням обставин справи та оцінкою доказів на підтвердження чи спростування доводів ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» про порушення його прав рішенням суду першої інстанції.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає доводи касаційної скарги обґрунтованими та достатніми для скасування ухвали апеляційного суду, яка

не може вважатися законною та обґрунтованою і перешкоджає провадженню

у справі.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд робить висновок про наявність правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Висновки Верховного Суду за результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази або необґрунтовано відхилив клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадку скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

У зв`язку із наведеним, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала апеляційного суду - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до апеляційного суду.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. І. Грушицький

А. А. Калараш

Є. В. Петров

О. С. Ткачук