Справа № 454/4279/20
У Х В А Л А

17.06.2021 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Струс Т.В. ,

за участю секретаря Синевської Г.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Сокаль заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів», з участю третьої особи ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину спільного майна,

в с т а н о в и в:

В провадженні суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів», з участю третьої особи ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину спільного майна.

Представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Смолинець В.І. подано заяву про забезпечення даного позову шляхом накладення арешту на нежитлову будівлю безалкогольного цеху по АДРЕСА_1 та заборонити АТ АКБ «Львів» вчиняти будь які дії по відношенню до цього приміщення, звільнити його, та вчиняти дії щодо звільнення цього майна від особистих речей ОСОБА_1 та речей інших користувачів.

Заява мотивована тим, що вказане нежитлове приміщення безалкогольного цеху зареєстроване за ПАТ АКБ «Львів» (згідно долученого до заяви витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) та дії банку спрямовані на відчуження спірного приміщення третім особам, що може ускладнити виконання судового рішення.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову та цивільної справи, суд приходить до наступного висновку.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом та просить визнати недійсним право власності відповідача на 1/2 частину нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , скасувати державну реєстрацію права власності за відповідачем на 1/2 частину нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , визнати за позивачем право власності на 1/2 нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 .

Відповідно до приписів ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 17.10.2018р. у справі №183/5864/17, відповідно до положень статей 149, 150 ЦПК забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічна позиція викладена і в Постанові Верховного Суду від 17.04.2019р. в справі №308/3824/16-ц.

Метою забезпечувального зобов`язання, такого як застава (іпотека), є набуття кредитором (заставодержателем) переважного перед іншими кредиторами боржника (заставодавця) права задоволення своїх вимог за рахунок переданого в забезпечення зобов`язання майна боржника (предмета застави (іпотеки), що прямо випливає зі змісту ст.1 закону «Про заставу», ст.ст.1, 3 Закону України «Про іпотеку».

Особливістю таких правовідносин є те, що заставодавець хоч і залишається власником переданого в заставу майна, проте на період забезпечення позбавлений правомочності розпорядження цим майном, а заставодержатель у свою чергу у випадку порушення боржником забезпеченого зобов`язання має право в будь-який момент переважно перед іншими кредиторами такого боржника задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на заставлене майно. У зв`язку із цим заставодержатель має власний пріоритетний майновий інтерес до отриманого в заставу майна боржника, який може бути реалізований ним у будь-який момент у разі порушення забезпеченого зобов`язання.

Таким чином, застосування заходів забезпечення позову у виді арешту спірного майна, яке передано в іпотеку відповідачу, як і заборона у вчиненні дій щодо майна, звільнення його, посягатиме на здійснення ним передбачених законом прав щодо цього майна.

За таких підстав, у задоволенні заяви слід відмовити, оскільки накладення арешту потягне негативні наслідки, які переважать над такими наслідками у випадку невжиття заходів забезпечення позову, так як у випадку задоволення позову ОСОБА_1 , вона буде наділена правом витребувати майно від власника.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.153 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

У разі, якщо ухвала не була вручена в день ї проголошення, пропущений строк може бути поновлено, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Сокальський районний суд Львівської області.

Головуючий: Т. В. Струс