Справа №464/2798/21
пр № 2-з/464/61/21
У Х В А Л А

18 червня 2021 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Сабари Л.В.

секретар судових засідань Мерза Д.С.,

позивач, відповідачі та третя особа не викликалися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 464/2798/21, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Сихівського районного суду надійшли матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4 про визнання права іпотеки та надання дозволу на звернення стягнення на предмет іпотеки.

16.06.2021 позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення літ. Ж-1 загальною площею 73,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з одноповерхової будівлі та двох кімнат площею 18,7 кв. м та 54,5 кв. м, які належали ОСОБА_5 .

В обґрунтування заяви покликається на те, що не вжиття такого заходу забезпечення позову як арешт квартири може створити ускладнення, яке полягає у тому, що в не накладення арешту на вказане майно, може провести до відчуження цього майна третім особам, що у майбутньому утруднить виконання можливого рішення суду, призведе до зміни процесуального статусу сторін та інших додаткових витрат тощо.

Заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи, у відповідності до ч.1 ст. 153 ЦПК України.

На підставі ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши доводи заяву про забезпечення доказів, оглянувши матеріали справи № 464/2798/21, суд прийшов до наступного.

Згідно ч. 1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 цього Кодексу позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та або грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України в постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог; пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушенні у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із позовом, позивач просить визнати за ним право іпотеки на нежитлове приміщення літ. Ж-1 загальною площею 73,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з одноповерхової будівлі та двох кімнат площею 18,7 кв. м та 54,5 кв. мта звернути стягнення на предмет іпотеки.

Однак, дослідивши аргументи викладені у заяві про забезпечення позову, така не містить посилання на беззаперечні мотиви, за якими позивач вважає, що захист його прав, свобод та інтересів буде неможливим без вжиття відповідних заходів і для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також не вказано в чому полягає значимість таких зусиль і наскільки значні витрати будуть позивачем при цьому понесені.

Крім того, позивач посилається лише на загальні підстави для накладення арешту на квартиру, що не забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання майбутнього рішення, адже відповідач може відчужити квартиру; переконливих доводів щодо причин, у зв`язку з якими необхідно забезпечити позов, обґрунтувань його необхідності, тощо, не навів.

При цьому наявність самого по собі вищевказаного позову в жодному разі не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення.

Окрім цього, суд не встановив співмірності розміру позовних вимог із обраними способами забезпечення позову, адже жодних доказів визначення вартості спірного майна не надано, до матеріалів справи не долучено доказів стягнення суми заборгованості чи протилежного, також не долучено доказів стягнення боргу чи наявності виконавчого документу щодо стягнення боргу.

Враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що матеріали справи не містять жодних доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви; враховуючи інтереси не тільки позивача, але й відповідача, співмірність способу забезпечення позову із предметом спору, суд прийшов висновку, що у заяві необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 260, 261, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 464/2798/21 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання її суддею.

Повне судове рішення складено та підписано суддею 18 червня 2021 року.

Суддя Сабара Л.В.