ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/818/21 Справа № 175/4242/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря - Солодової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Альфа-Банк" на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна Будівельна Компанія «Україна-Канада», третя особа: приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Юрченко Лариса Леонідівна про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування запису про державну реєстрацію права власності, визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2016 року АТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування нерухомим майном шляхом виселення, визнання осіб такими, що втратили право користування майном та вселення.

В лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом, який в червні 2019 року уточнила, та просила суд скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно (бланк НОМЕР_1 ) видане приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л. 09 квітня 2015 року відповідно до ст. 75 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та на підставі акта про передання права власності на нерухоме майно від 03 квітня 2015 року і протоколу про проведення аукціону, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр з реалізації проблемних активів» від 30 березня 2015 року №30/03-15/2, що складається з: житлового будинку загальною площею 234,8 кв.м., житловою площею 164,4 кв.м., що складається з двох квартир: квартира АДРЕСА_1 загальною площею 117,4 кв.м., житловою площею 82,1 кв.м.; квартира АДРЕСА_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , проведеного 30 березня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №991; скасувати запис про проведену державну реєстрацію права власності, номер запису: 9346654, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 14 житлового будинку загальною площею 234,8 кв.м., житловою площею 164,4 кв.м., що складається з двох квартир: квартира АДРЕСА_1 загальною площею 117,4 кв.м., житловою площею 82,1 кв.м.; квартира АДРЕСА_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , Державний реєстратор: приватний нотаріус Юрченко Лариса Леонідівна, Дніпровський районний нотаріальний округ, Дніпропетровська обл., Підстава виникнення права власності: свідоцтво про придбання нерухомого майна на аукціоні при продажі майна в провадженні у справі про банкрутство, серія та номер: 991, виданий 09 квітня 2015 року, видавник: Юрченко Л.Л., приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу, бланк НАН 165542. Форма власності: приватна, Власники: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», , країна реєстрації: Україна; визнати право власності за нею, ОСОБА_1 на житловий будинок загальною площею 234,8 кв.м., житловою площею 164,4 кв.м., що складається з двох квартир: квартира АДРЕСА_1 загальною площею 117,4 кв.м., житловою площею 82,1 кв.м.; квартира АДРЕСА_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2020 року позовну заяву АТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування нерухомим майном шляхом виселення, визнання осіб такими, що втратили право користування майном та вселення, залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2020 року позовні вимоги задоволено.

Скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно (бланк НОМЕР_1 ) видане приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л. 09 квітня 2015 року відповідно до ст. 75 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та на підставі акта про передання права власності на нерухоме майно від 03 квітня 2015 року і протоколу про проведення аукціону, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр з реалізації проблемних активів» від 30 березня 2015 року №30/03-15/2, що складається з: житлового будинку загальною площею 234,8 кв.м., житловою площею 164,4 кв.м., що складається з двох квартир: квартира АДРЕСА_1 загальною площею 117,4 кв.м., житловою площею 82,1 кв.м.; квартира АДРЕСА_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , проведеного 30 березня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №991.

Скасовано запис про проведену державну реєстрацію права власності, номер запису: 9346654, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 14 житлового будинку загальною площею 234,8 кв.м., житловою площею 164,4 кв.м., що складається з двох квартир: квартира АДРЕСА_1 загальною площею 117,4 кв.м., житловою площею 82,1 кв.м.; квартира АДРЕСА_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , Державний реєстратор: приватний нотаріус Юрченко Лариса Леонідівна, Дніпровський районний нотаріальний округ, Дніпропетровська обл., Підстава виникнення права власності: свідоцтво про придбання нерухомого майна на аукціоні при продажі майна в провадженні у справі про банкрутство, серія та номер: 991, виданий 09 квітня 2015 року, видавник: Юрченко Л.Л., приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу, бланк НАН 165542. Форма власності: приватна, Власники: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», , країна реєстрації: Україна.

Визнано право власності за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 03 листопада 2005 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , на житловий будинок загальною площею 234,8 кв.м., житловою площею 164,4 кв.м., що складається з двох квартир: квартира АДРЕСА_3 АДРЕСА_4 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові витрати віднесено за рахунок позивача.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, АТ "Альфа-Банк" подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_1 відповідно до ст. 360 ЦПК України надала відзив, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року клопотання АТ "Альфа-Банк" про залучення до участі у справі правонаступника задоволено та залучено АТ "Альфа-Банк" до участі у справі за апеляційною скаргою АТ "Альфа-Банк" на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Укрсоцбанк», ТОВ «Міжнародна Будівельна Компанія «Україна-Канада», третя особа: приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Юрченко Л.Л. про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування запису про державну реєстрацію права власності, визнання права власності, в якості правонаступника АТ «Укрсоцбанк».

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_4 від 01 вересня 2006 року виданого Виконавчим комітетом Ювілейної селищної ради та зареєстрованого в Дніпропетровському районному комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації» в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 01 вересня 2006 року (витяг №11711517), Товариству з обмеженою відповідальністю «Міжнародна будівельна компанія «Україна-Канада» належав житловий будинок АДРЕСА_5 АДРЕСА_6 , огорожа літ. №1-6, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 .

03 січня 2008 року між ТОВ «Міжнародна будівельна компанія «Україна-Канада» та ОСОБА_1 був укладений Договір №1 оренди будинку з правом викупу.

Згідно з п.1.1, п.1.2 вищевказаного Договору №1, ТОВ «Міжнародна будівельна компанія «Україна-Канада» передала, а ОСОБА_1 прийняла у строкове платне користування житловий будинок АДРЕСА_5 АДРЕСА_6 , огорожа літ. №1-6, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , що належить ТОВ «МБК «Україна-Канада» на праві власності з наступним переходом права власності на об`єкт, та зобов`язалася прийняти об`єкт у строкове платне користування, а згодом і у власність, та сплачувати орендну плату з урахуванням її індексації за весь об`єкт, яка в цілому складає 670020 грн. за весь строк оренди (п.5.1 Договору №1).

Пунктом 1.5 Договору №1, ОСОБА_1 у строк дії цього Договору зобов`язалася оформити право власності на земельну ділянку.

Відповідно до п.8.1 Договору №1 житловий будинок АДРЕСА_8 АДРЕСА_7 , переходить у власність ОСОБА_1 після закінчення строку оренди, у разі внесення ОСОБА_1 всієї належної до сплати орендної плати за час оренди, а перехід права власності на об`єкт оформлюється шляхом складання відповідного договору купівлі-продажу, який підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації (п.8.2 та 8.3 Договору №1).

Встановлено, що 23 листопада 2007 року між ТОВ «Міжнародна будівельна компанія «Україна-Канада» та ОСОБА_2 було укладено Договір підряду на будівництво індивідуального житлового будинку №182/07-ПД/ЗК (а.с.135-137), за умовами п. 2.1 якого ТОВ «Міжнародна будівельна компанія «Україна-Канада» зобов`язався виконати роботи з будівництва індивідуального житлового будинку на земельній ділянці АДРЕСА_9 , а ОСОБА_2 згідно з п.4.1 та п.6.3.5 Договору підряду, зобов`язався сплатити ТОВ «Міжнародна будівельна компанія «Україна-Канада» вартість робіт в сумі 677331,25 грн. Того ж дня, 23 листопада 2007 року ОСОБА_2 сплатив ТОВ «Міжнародна будівельна компанія «Україна-Канада» вартість робіт в сумі 677331,25 грн. за будівництво індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_10 , що підтверджується платіжним дорученням № від 23 листопада 2007 року.

07 лютого 2008 року між ТОВ «Міжнародна будівельна компанія «Україна-Канада» та ОСОБА_2 було укладено Додаткову угоду до Договору підряду на будівництво індивідуального житлового будинку №182/07-ПД/ЗК від 23 листопада 2007 року, за умовами п.1 якого було розірвано Договір підряду на будівництво індивідуального житлового будинку №182/07-ПД/ЗК від 23 листопада 2007 року достроково з 08 лютого 2008 року.

Згідно з п.2 вищевказаної Додаткової угоди, сторони домовились суму, сплачену ОСОБА_2 по Договору підряду на будівництво індивідуального житлового будинку №182/07-ПД/ЗК від 23 листопада 2007 року у розмірі 677331,25 грн. зарахувати як оплату по Договору №1 оренди будинку з правом викупу від 03 січня 2008 року, укладеного між ТОВ «Міжнародна будівельна компанія «Україна-Канада» та ОСОБА_1 .

Встановлено, що 12 лютого 2008 року між ТОВ «Міжнародна будівельна компанія «Україна-Канада» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду до Договору №1 оренди будинку з правом викупу від 03 січня 2008 року, за умовами якої ОСОБА_1 орендна плата за договором була внесена у повному обсязі, об`єкт, що орендується, переходить у власність ОСОБА_1 після закінчення строку оренди.

Відповідно до п.4.1 Договору №1 оренди будинку з правом викупу строк оренди складає 2 роки 6 місяців з дати приймання об`єкта за Актом передання-приймання.

На виконання умов Договору, ОСОБА_1 звернулася до Ювілейної селищної ради з заявою про надання їй земельної ділянки в приватну власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Так, рішенням XІX сесії V скликання Ювілейної селищної ради № 1104-19/V від 16 липня 2009 року ОСОБА_1 було надано земельну ділянку площею 0,0928 га (кадастровий номер :02:001:0446) за адресою: АДРЕСА_1 та 12 жовтня 2009 року був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №821841 (а.с.139), який було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №21. А рішенням виконавчого комітету Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області №143 від 17 червня 2015 року житловому будинку, розташованому на земельній ділянці (кадастровий номер :02:001:0446), площею 0,0928 га, яка належить ОСОБА_1 присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_7 .

18 вересня 2009 року Господарським судом Дніпропетровської області було порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ «Міжнародна будівельна компанія «Україна-Канада». Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17 січня 2013 року введено процедуру санації боржника, керуючим санацією призначено арбітражного керуючого Самошота І.І., ліцензія АГ №594756.

11 лютого 2015 року між керуючим санацією ТОВ «Міжнародна будівельна компанія «Україна-Канада» та ТОВ «Центр з реалізації проблемних активів» було укладено Договір №1102/15А про проведення аукціону. Так, 30 березня 2015 року за результатами аукціону між керуючим санацією ТОВ «Міжнародна будівельна компанія «Україна-Канада» та ПАТ «Укрсоцбанк» був укладений Договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: лоту №2: житловий будинок, загальною площею 234,8 кв.м., житловою площею 164,4 кв.м., що складається з двох квартир: квартира АДРЕСА_3 , огорожа літ. №1-6, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 .

Відповідно до ст. 75 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та на підставі акта про передання права власності на куплене нерухоме майно від 03 квітня 2015 року і протоколу про проведення аукціону, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр з реалізації проблемних активів» від 30 березня 2015 року №30/03-15/2, 09 квітня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л. було посвідчено, що житловий будинок, загальною площею 234,8 кв.м., житловою площею 164,4 кв.м., що складається з двох квартир: квартира АДРЕСА_3 , огорожа літ. №1-6, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 . Належить на праві власності ПАТ «Укрсоцбанк», про що Банк отримав Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, бланк НОМЕР_1 .

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22 травня 2018 року визнано недійсними результати аукціону з продажу майна ТОВ «Міжнародна будівельна компанія «Україна-Канада» в частині продажу лоту №2: житловий будинок, загальною площею 234,8 кв.м., житловою площею 164,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , проведеного 30 березня 2015 року; визнано недійсним Договір купівлі-продажу нерухомого майна - житловий будинок, загальною площею 234,8 кв.м., житловою площею 164,4 кв.м. з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , укладеного 30 березня 2015 року між керуючим санацією ТОВ «Міжнародна будівельна компанія «Україна-Канада» Самошостом І.І. та ПАТ «Укрсоцбанк».

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 07 листопада 2018 року, вищевказану ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 22 травня 2018 року було скасовано, а у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 16 лютого 2017 року про визнання частково недійсним аукціону та визнання недійсним договору купівлі-продажу було відмовлено. Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 лютого 2019 року, вищевказану постанову Центрального апеляційного господарського суду від 07 листопада 2018 року скасовано, а ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 22 травня 2018 року залишено в силі.

Встановлено судом, що ТОВ «Міжнародна будівельна компанія «Україна-Канада» не було виконано умов Договору, тоді як ОСОБА_1 виконала всі умови Договору №1 та Додаткової угоди.

Оскільки, на підставі вищезазначеного Свідоцтва про право власності від 09 квітня 2015 року було здійснено державну реєстрацію права власності на спірне майно за ПАТ «Укрсоцбанк» в результаті аукціонну, результат якого був визнаний недійсним ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22 травня 2018 року, суд прийшов до висновку, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно (бланк НОМЕР_1 ) видане приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л. 09 квітня 2015 року підлягає скасуванню, у зв`язку з чим відповідний запис про проведену державну реєстрацію права власності № 9346654 також підлягає скасуванню.

Окрім того, встановивши правомірність набуття ОСОБА_1 права власності на вищевказаний будинок, суд дійшов висновку про те, що слід визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, загальною площею 234,8 кв.м., житловою площею 164,4 кв.м., що складається з двох квартир: квартира АДРЕСА_3 , огорожа літ. №1-6, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 .

В обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про визнання права власності на спірний будинок за ОСОБА_1 , оскільки рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.05.2015 року у справі № 175/3923/14-ц у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , до ТОВ МБК Україна-Канада, ПАТ Укрсоцбанк про визнання права власності відмовлено; суд не звернув уваги на те, що визнання недійсності аукціону має наслідки повернення всього майна до боржника, а не визнання права власності на спірне майно за позивачем.

Крім того, апелянт посилається на умови Іпотечного договору № 17 від 18 січня 2008 року, згідно якого ТОВ МБК Україна-Канада передало в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 234,8 кв.м., житловою площею 164,4 кв.м., що складається з двох квартир: квартира АДРЕСА_3 , огорожа літ. №1-6, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 . А тому апелянт вважає, посилаючись на п. 1.7. Іпотечного договору, що ПАТ Укрсоцбанк має переважне право задовольнити свої вимоги за рахунок Предмета іпотеки.

Однак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та відхиляє доводи апеляційної скарги, з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 03 січня 2008 року між ТОВ МБК Україна-Канада та ОСОБА_1 був укладений Договір № 1 оренди спірного будинку з правом викупу.

Згідно з п.1.1, п.1.2 вищевказаного Договору №1, ТОВ «Міжнародна будівельна компанія «Україна-Канада» передала, а ОСОБА_1 прийняла у строкове платне користування житловий будинок АДРЕСА_5 АДРЕСА_6 , огорожа літ. №1-6, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , що належить ТОВ «МБК «Україна-Канада» на праві власності з наступним переходом права власності на об`єкт, та зобов`язалася прийняти об`єкт у строкове платне користування, а згодом і у власність, та сплачувати орендну плату з урахуванням її індексації за весь об`єкт, яка в цілому складає 670020 грн. за весь строк оренди (п.5.1 Договору №1).

Таким чином, колегія суддів звертає увагу на те, що Договір № 1 оренди спірного будинку був укладений між ТОВ МБК Україна-Канада та ОСОБА_1 раніше ніж був укладений Іпотечний договір № 17 від 18 січня 2008 року між ТОВ МБК Україна-Канада та Банком.

Крім цього, необхідно врахувати висновки постанови Верховного суду України від 12 лютого 2019 року, в яких вказано: продаж спірного майна відбувався в процедурі санації боржника, введеній відповідно до статей 17-18 Закону про банкрутство (в редакції Закону про банкрутство, чинного до 19.01.2013), яка дозволяла боржнику обрати такі способи продажу частини майна боржника, які будуть гарантувати пропорційність та справедливість у дотриманні балансу інтересів кредиторів та боржника, з огляду на те, що планом санації боржника (змінами до нього) можуть бути визначені інші способи продажу окремих активів боржника, якщо продаж з публічних торгів не забезпечує дотримання балансу інтересів кредиторів та боржника, що надає можливості дотримання вимог статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 41 Конституції України.

Зокрема, щодо спірного житлового будинку досягнення балансу інтересів боржника та його кредиторів полягає у тому, щоб реалізація майна боржника у процедурі санації не мала наслідком виникнення значних додаткових фінансових зобов`язань боржника, що може погіршити його фінансовий стан та сприяти введенню ліквідаційної процедури. Для дотримання вимог щодо попереднього припинення права власності на спірну земельну ділянку з вилученням її у законного власника гр. ОСОБА_1 , керуючий санацією відповідно до статті 41 Конституції України повинен вжити заходів з попереднього та повного відшкодування вартості такої земельної ділянки її законному власнику, а потім здійснювати продаж житлового будинку разом із земельною ділянкою, що очевидно покладає на боржника додаткові фінансові зобов`язання. З огляду на таке, керуючий санацією спільно з комітетом кредиторів, з метою дотримання конституційних гарантій права власності та гарантій на мирне володіння майном гр. ОСОБА_1 згідно із статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції та статті 41 Конституції України може обрати інший (індивідуальний) спосіб реалізації спірного будинку, який буде враховувати особливості даного об`єкта продажу та дозволить врахувати майнові інтереси у придбанні цього будинку гр. ОСОБА_1 шляхом внесення відповідних змін до плану санації боржника. При цьому, касаційний суд приймає до уваги пояснення керуючого санацією у засіданні суду касаційної інстанції на те, що гр. ОСОБА_1 на виконання умов договору оренди з правом викупу даного будинку було сплачено понад 500 000 грн, що також може мати наслідком звернення заявниці з грошовими вимогами до боржника в частині суми, яка сплачена нею в порядку викупу спірного будинку, як поточних грошових вимог у справі про банкрутство на стадії ліквідації боржника.

Відповідно до ч. 2 Порядку оренди житла з викупом, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 274 від 25.03.2009р. за договором оренди одна сторона передає другій стороні житло за плату на довготривалий строк, після закінчення якого або достроково, за умови сплати орендних платежів у повному обсязі (викуп житла), житло переходить у власність орендаря. Після оплати орендних платежів у повному обсязі набуває право власності на таке житло.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним вином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Як було правильно встановлено судом першої інстанції, в порушення вказаних норм закону ТОВ «МБК «Україна-Канада» не було виконано умов Договору № 1, тоді як ОСОБА_1 виконала всі умови цього Договору та Додаткової угоди.

А тому, враховуючи постанову Верховного Суду від 12 лютого 2019 року та встановлені вище обставини, колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на його переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до статті 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання такого права.

Системний аналіз положень статей 14 ,41 Конституції України, статей 317,373,378 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що право власності на землю, як складова частина права власності на інші об`єкти матеріального світу, є недоторканим, гарантується державою, а припинення такого права може мати місце в порядку, визначеному законом, для задоволення громадських або суспільних потреб та за умови попереднього і повного відшкодування вартості вилучено у власника майна.

Стаття 14 Конституції України передбачає, що право власності на землю гарантуються. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом та ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції), ратифікованої Україною, яка є частиною національного законодавства України, згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст. 78 Земельного Кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 Земельного Кодексу України).

Відповідно до ч.2 ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України, Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

В силу ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 коментованої статті визначено зміст права власності на землю, що в цілому збігається з ч. 1 ст. 317 ЦК України, та передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 334 ЦК України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, у відповідності до п.9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили.

Безпідставними є доводи апелянта про те, що в оскаржуваному рішенні помилково визначено, що власник земельної ділянки має безспірні права на житловий будинок.

Колегія суддів звертає увагу на те, що набуття у законному порядку права власності на земельну ділянку, закріплену за спірним будинком, та законності її державної реєстрації за ОСОБА_1 , апелянтом не спростовано, як не спростовано належними доказами факту державної реєстрації за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, на якій розташований спірний будинок, оскільки Державний акт про право власності на землю видано за адресою місцезнаходження спірного житлового будинку та проведено його реєстрацію з визначенням кадастрового номера в порядку, який діяв на час видачі державного акта.

Відповідно до частини 2 статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України, істотною умовою договору купівлі-продажу житлового будинку є кадастровий номер земельної ділянки, на якому він розташований, та розмір земельної ділянки. Отже, законодавець вжив відповідних заходів до впорядкування суспільних відносин з продажу нерухомості у такий спосіб, який унеможливлює укладення договорів купівлі-продажу нерухомого майна без зазначення у ньому даних офіційної державної реєстрації земельної ділянки, на якій він розташований, та розміру земельної ділянки, а порушення сторонами таких імперативних вимог закону, які є спеціальними щодо укладення певного виду правочинів (продажу житлового будинку, будівлі та споруди), та наявність додаткових підстав для визнання недійсним такого правочину відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки документи, які стали підставою реєстрації права власності ПАТ «Укрсоцбанк» на спірне нерухоме майно наразі є скасованими, однак ОСОБА_1 не має змоги зареєструвати своє право власності на спірне майно через наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про реєстрацію права власності за ПАТ «Укрсоцбанк» на спірне майно.

Колегія суддів не бере до уваги посилання апелянта на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.05.2015 року у справі № 175/3923/14-ц, оскільки переважне право по даній справі має постанова Верховного Суду від 12 лютого 2019 року, якою постанову Центрального апеляційного господарського суду від 07 листопада 2018 року скасовано, а ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 22 травня 2018 року залишено в силі.

Так відповідно до ст. 82 ЦПК України підставами для звільнення від доказування є наявність обставин, які визнаються учасниками справи або таких, які визнано загальновідомими, наявність обставин, встановлених рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тож, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Альфа-Банк" - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова