Справа № 373/1565/19
Номер провадження 2/373/18/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2021 року м. Переяслав

Переяслав - Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Опанасюка І.О.,

за участю:

секретаря судових засідань Олійник Ю.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяслав цивільну справу № 373/1565/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача - ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною позовною заявою та просить виділити в натурі ОСОБА_3 належні йому 2/3 частки домоволодіння АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на квартиру, яка складається з приміщень житлового будинку (з урахуванням відповідної площі горища над виділеним приміщенням) та господарських будівель і споруд: 1-1 - веранда площею 6,5 кв. м, 1-2 - коридор площею 8,5 кв .м., 1-3 - кухня площею 10,4 кв. м., 1-4 - санвузол площею 10,4 кв. м., 1-7 - житлова кімната площею 23,4 кв. м., (всього площею 59,3 кв. м) за адресою АДРЕСА_1 . Виділити в натурі ОСОБА_3 належні йому 2/3 частки земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , визнати за ним право власності на земельну ділянку відповідно до схеми №2 висновку експертного дослідження від 20.07.2019 №8-19/1: з точки 13, що знаходиться на передній межі ділянки /червоній лінії/ відстані 7,95м. від правого кута /точка 12/ прямо на відстань 4,73 м. до точки 14; з точки 14 по лінії поділу житлового будинку, літ.А. до точки 15; з точки 15 вліво паралельно правій межі ділянки на 9,88 м. до точки 16; з точки 16 на 58,38 м. до точки 17, що знаходиться на задній межі, на відстані 1,9 м. від правого заднього кута - точки 4; з точки 17 вліво по задній, лівій, передній межах через точки 3,2,1, до кута вихідної точки 13.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що позивач є власником 2/3 частки домоволодіння АДРЕСА_1 . Право власності на вказаний об`єкт нерухомості у позивача виникло на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10.05.2018 ННЕ №186510, зареєстрованого в реєстрі за №431, що підтверджується також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.05.2019, індексний номер 166128481. Власником іншої частки домоволодіння є відповідач, якій належить 1/3 частки.

Зазначає, що відповідно до технічного паспорта, виготовленого станом на 03.04.2013. домоволодіння АДРЕСА_1 складається з: А- житловий будинок, а2 - прибудова, а1 - ганок, 1 - огорожа, 2 - ворота, к - колодязь. У свою чергу житловий будинок складається із 7 приміщень, зокрема: 1- веранда площею 6,5 кв.м, 2- коридор площею 8,5 кв.м, 3 - кухня площею 10,4 кв.м, 4 - санвузол площею 10.4 кв.м, 5 - житлова кімната площею 9,8 кв.м, 6 - житлова кімната площею 22,6 кв.м, 7 - житлова кімната площею 23,4 кв.м. Загальна площа житлового будинку становить 91,6 кв.м, житла - 55,8 кв.м.

Окрім вказаного, позивачу на праві власності належить також 2/3 частки земельної ділянки, на якій розміщено дане домоволодіння. Право власності на неї у позивача виникло на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10.05.2018 ННЕ №186512, зареєстрованого в реєстрі за №433, що підтверджується також Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.05.2019, індексний номер 166128480. Зазначена земельна ділянка має кадастровий номер :01:028:0027 та площу 0,1000 га.

Власником іншої частки земельної ділянки так само є відповідач - ОСОБА_4 , якій належить 1/3 частки.

Добровільно поділити майно в позасудовому порядку не вдалося, оскільки сторони не досягли згоди.

Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги в повному обсязі, та вказав, що будинок і земельна ділянка належали йому. Після того, як його син одружився, він подарував йому майно, яке зараз є предметом поділу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 загинув його син ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 , як батько загиблого та ОСОБА_4 , яка є відповідачем у справі, та була дружиною загиблого, звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, та прийняли у спадок домоволодіння АДРЕСА_1 та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач має у власності 2/3 спадкового майна, відповідач отримала 1/3 майна.

Користуватись даним майном спільно сторони не можуть з тих підстав, що перебувають у неприязних відносинах. Це зумовило необхідність звернення ОСОБА_3 до суду з вказаним позовом.

Разом із позовною заявою, ОСОБА_3 подав до суду висновки проведення будівельно - технічної та земельно - технічної експертиз, в яких експертом запропоновано варіант поділу спірного майна.

Представник позивача звернув увагу на те, що у висновку експерта за результатами проведення будівельно - технічної та земельно - технічної експертиз №8-19/1 від 20.07.2019, запропонований єдиний варіант виділу в натурі спільного майна, про який і просить позивач.

Також позивач та його представник, на запитання представника відповідача зазначили, що декілька разів позивач та представник спілкувались з відповідачем, однак згоди про варіанти виділу мана не дійшли.

Ця обставина не заперечувалась відповідачем. Вона пояснила, що спілкування з представником позивача проходило спокійно, та спілкування з позивачем закінчувалось сваркою.

Відповідач позов не визнала.

Заперечуючи проти позовних вимог зазначила, що її не влаштовує варіант поділу запропонований позивачем. Вона не давала своєї згоди на проведення експертизи, тому не бажає відшкодовувати її вартість.

ОСОБА_2 додав, що стороною позивача пропонуються нерівні умови поділу. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

При цьому відповідач та її представник не ініціювали проведення експертних досліджень з метою з`ясувати можливі варіанти поділу спільного майна.

В ході дослідження судом письмових доказів в порядку ст. 235 ЦПК України, представник відповідача вказав, що вважає докази надані стороною позивача недопустимими.

Зокрема, ОСОБА_2 звернув увагу на невідповідність номеру бланка документу та даті зазначеної на його штрих коді - даті його виготовлення в частині року.

Так, у свідоцтві про право на спадщину за законом (на будинок та на земельну ділянку) датою видачі документа значиться 10.05.2018, в той же час, як у витязі про реєстрацію спадкового майна в спадковому реєстрі зазначена дата 10.05.2019 і щодо будинку і стосовно земельної ділянки (а.с.13-22).

За такої розбіжності, представник відповідача просив визнати свідоцтво про право на спадщину за законом (на житловий будинок) зареєстроване в реєстрі за №431 від 10.05.2018 та свідоцтво про право на спадщину за законом (на земельну ділянку) зареєстроване в реєстрі за №433 від 10.05.2018 недостовірними доказами та не враховувати їх при ухваленні рішення судом.

Під час дослідження судом експертного висновку №8-19/1 від 20.07.2019, представник відповідача звернув увагу на те, що експерту подавалась заява на проведення будівельно - технічного дослідження, а проведено було будівельно - технічне та земельно - технічне дослідження, тобто експерт вийшов за межі поставлених запитань, висновок не містить попередження про кримінальну відповідальність, що суперечить вимогам ч. 5 ст. 106 та ч. 7 ст. 102 ЦПК України.

До того ж, при проведенні дослідження експерт вживає термін «домоволодіння», в той же час ст. 381 ЦК України не містить такого поняття, під час проведення експертного дослідження були використані свідоцтва про право на спадщину за законом (на житловий будинок) зареєстроване в реєстрі за №431 від 10.05.2018 та свідоцтво про право на спадщину за законом (на земельну ділянку) зареєстроване в реєстрі за №433 від 10.05.2018, фактичні дати видачі яких 10.05.2019, експерт у висновку посилався на ДБН, які на момент проведення дослідження не були чинними.

З приводу сумнівів доказу - експертного висновку №8-19/1 від 20.07.2019, в контексті його допустимості, адвокатом Миколаєнко Є.В. було заявлене клопотання про виклик та допит в судовому засіданні експерта ОСОБА_6 .

Експерт ОСОБА_6 в суді пояснив, що 15.06.2019 до нього звернувся позивач з питанням проведення експертного дослідження визначення варіантів поділу нерухомого майна. Для дослідження надав документи, що підтверджують право власності на майно. Реквізити документів, які були надані йому для дослідження експерт не пам`ятає. Зазначив, що все вказано у висновку. На запитання адвоката Миколаєнко Є.В. експерт повідомив, що в експертному дослідженні можливі описки та неточності. ОСОБА_6 пояснив, що оціночна - будівельна експертиза ним не проводилась. Питання визначення ринкової вартості майна замовником не ставилось. В експертному висновку №8-19/1 від 20.07.2019 термін «ринкова вартість» слід вважати опискою. Правильним в даному випадку просить вважати «залишкова вартість», яка ним не вираховувалась, а була взята з документації наданої для дослідження, з урахуванням відповідного коефіцієнту.

Учасникам судового засідання було додатково роз`яснено судом зміст положень ч. 5 ст. 12 та ч. 5 ст. 102 ЦПК України, оскільки відповідно до ст. 4 Закону України «Про судову експертизу», пп. 11, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних та цивільних справах» однією із гарантій правильності експертного висновку є можливість призначення судом повторної експертизи, яка призначається, коли є сумніви в правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи, враховуючи, що висновок експерта не є обов`язковим і повинен оцінюватися судом у сукупності з іншими доказами.

Питання призначення експертизи в ході судового розгляду сторонами та їх представниками не ініціювалось.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами законодавства.

10.05.2019 сторони прийняли спадщину, яка відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом 10.05.2018, позивач ОСОБА_3 (батько померлого) прийняв 2/3 частки (з урахуванням 1/3 частки від якої відмовилась мати померлого ОСОБА_7 ) спадщини, яка складається з житлового будинку з відповідними господарськими спорудами під номером АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,1000 га з кадастровим № :01:028:0027 (а.с. 13).

Також, 1/3 частку вказаного вище спадкового майна, прийняла відповідач ОСОБА_4 (дружина загиблого).

Відповідні відомості про спільне майно були внесені в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (а.с. 19).

Позивачем до позову доданий висновок за результатами проведення будівельно - технічного та земельно - технічного дослідження №8-19/1 від 20.07.2019, яким запропонований варіант поділу земельної ділянки та будинку для виділення в натурі (а.с. 23-33).

При цьому, на думку експерта, існує єдиний варіант поділу спадкового майна (будинку та земельної ділянки), які графічно відображені в схемах №1 та №2 доданих до експертного висновку.

Відповідач та її представник не погоджуються з варіантом виділення майна в натурі запропонованому в експертному висновку з підстав невірного, на їх думку, проведення дослідження, однак самостійно вони не ініціюють проведення будівельно - технічного та земельно - технічного дослідження, з метою визначити інші варіанти виділу в натурі спільного часткового майна.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (стаття 12 ЦПК України). Згідно із ч.3 ст.13 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Згідно ч. 1ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Положенням ст. 364 ЦК України закріплено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Частиною 3 ст. 364 цього Кодексу визначено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до абз.1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 року, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України, слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 03 квітня 2013 року, справа № 6-12цс13, а також постанові від 23 січня 2019 року у справі № 757/24164/17-ц.

Однак, в даній справі, з урахуванням недоліків у визначеній експертом ціні майна, при складанні висновку за результатами проведення будівельно - технічного та земельно - технічного дослідження №8-19/1 від 20.07.2019, про які зазначено вище, суд позбавлений можливості стягнення грошової компенсації, в зв`язку з неможливістю визначення її дійсного розміру.

За положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1, ч.2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В даному випадку, оцінюючи висновок за результатами проведення будівельно - технічного та земельно - технічного дослідження №8-19/1 від 20.07.2019 слід зазначити, що

суд критично ставиться до вказаного доказу, оскільки при поділу будинку в натурі ділиться житлова площа будинку, і пропорціональне їй - нежитлова площа будинку. У висновку експерта нема розрахунку цього. Також, поділ проведений тільки за фактичним користуванням, без розрахунку ідеальних часток сторін. Не зазначена вартість житлової частини будинку та нежитлової відповідно. За критерій експертом взята залишкова вартість, натомість у висновку скрізь зазначена оціночна вартість. Під час поділу будинку в натурі діляться також і господарськи будівлі, що розташовані на земельній ділянці. Експертом при виготовленні висновку не були враховані вказані обставини.

Також, відповідач та її представник зазначили, що експерт з метою надання висновку оглядав будинок в їх відсутності, що позбавило їх можливості прийняти участь в огляді та на місці висловити свою точку зору щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна.

Крім того, із вказаного висновку взагалі не вбачається, чи був виїзд експерта до об`єкту дослідження, а саме: до домоволодіння АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Висновок за результатами проведення будівельно - технічного та земельно - технічного дослідження №8-19/1 від 20.07.2019, не може бути в даній цивільній справі прийнятий судом, як належний, допустимий та достовірний доказ обставин, які стали підставою для визначення варіантів поділу спірного майна.

Враховуючи викладене, ненадання позивачем належних та допустимих доказів, на підтвердження обставин вказаних в позові, не дає суду підстав для задоволення позовних вимог.

Примусове припинення права власності можливе лише згідно зі статтею 365 ЦК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови, часткової відмови в позові судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (03.10.2017) до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Київського апеляційного суду через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_3 , проживаючого по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач ОСОБА_4 , проживаюча по АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2 .

Рішення суду не проголошувалось в силу ч. 4 ст. 268 ЦПК України.

Суддя І.О. ОПАНАСЮК