ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» червня 2021 року

м. Харків

справа № 643/4219/21

провадження № 22ц/818/3258/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

заявниця ОСОБА_1 ,

особи, які можуть отримати статус учасників справи Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», Товариство з обмеженою відповідальністю «Європартнер фінанс»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Московського районного суду м. Харкова від 19 березня 2021 року в складі судді Семенової Я.Ю.

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року ОСОБА_1 , особи, які можуть отримати статус учасників справи: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», Товариство з обмеженою відповідальністю «Європартнер фінанс» звернулася до суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Заява мотивована тим, що 23 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» та нею укладено кредитний договір № 6/4/35/2008/840-К/128.

На виконання умов вказаного договору, між нею та Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 23 травня 2008 року укладено договір іпотеки № 6/4/35/2008/980-І/ НОМЕР_1 , за умовами якого вона передала банку нерухоме майно двокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Європартнер Фінанс» укладено договір про відступлення права вимоги № GL3N217258 від 19 травня 2020 року, одним з предметів якого є право вимоги за кредитним договором № 6/4/35/2008/840-К/128 від 23 травня 2008 року та договором іпотеки № 6/4/35/2008/980-І/130 від 23 травня 2008 року.

Зазначила, що у лютому 2021 року вона дізналася, що її квартиру намагається продати Товариство з обмеженою відповідальністю «Європартнер Фінанс», з чим вона не згодна та буде звертатись до суду з позовною заявою про визнання договору відступлення права вимоги № GL3N217258 від 19 травня 2020 року та договору іпотеки № 6/4/35/2008/980-І/130 від 23 травня 2008 року недійсними та заборону відчужувати квартиру АДРЕСА_2 .

Вказала, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Європартнер Фінанс» здійснює дії з продажу спірної квартири, в зв`язку з чим, продаж даної квартири на користь третіх осіб значно ускладнить виконання в майбутньому рішення суду, оскільки треті особи будуть вважатися добросовісними набувачами.

Просила вжити заходи забезпечення позовну шляхом заборони будь-якій особі вчиняти дії щодо відчуження нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_2 .

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 19 березня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою судді Шарафутдінова Т.В. через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її заяву.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, не звернув увагу на те, що в якості доказу щодо існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення, нею було надано роздруківку повідомлення про продаж її квартири. Вважала, що оголошення в газеті виступає основним і єдиним доказом існування загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Зазначила, що після постановлення оскаржуваної ухвали в інших газетах з`явилися ще оголошення про продаж її квартири.

04 червня 2021 року до суду апеляційної інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю «Європартнер Фінанс» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вважав ухвалу суду законною, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Зазначив, що оголошення здійснено щодо продажу іншої квартири, яка розташована на четвертому поверсі, а спірна квартира, яка належить заявниці, розташована на восьмому поверсі цього будинку. Також, не вказано, що продаж спірної квартири здійснюється саме Товариством з обмеженою відповідальністю «Європартнер Фінанс».

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи. 14 червня 2021 року до суду апеляційної інстанції від представника ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Європартнер Фінанс» надійшли заяви про розгляд справи за відсутності сторін.

Заяв про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу судді залишити без змін.

Ухвала судді суду першої інстанції мотивована тим, що підстави для забезпечення позову до подання позовної заяви відсутні.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 247679144 від 11 березня 2021 року (а.с.6-7).

23 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 6/4/35/2008/840-К/ НОМЕР_2 , за умовами якого нею отримано кредит в розмірі 58 705,72 доларів США зі сплатою 14,495 річних (а.с.8-10).

В забезпечення виконання умов кредитного договору 23 травня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 6/4/35/2008/980-І/ НОМЕР_1 , предметом якої є квартира АДРЕСА_2 (а.с.11-12).

19 травня 2020 року Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Європартнер Фінанс» укладено договір № GL3N217258 про відступлення права вимоги, одним з предметів якого було право вимоги за кредитним договором № 6/4/35/2008/840-К/128 від 23 травня 2008 року та договором іпотеки № 6/4/35/2008/980-І/130 від 23 травня 2008 року (а.с.14-16).

Матеріали справи містять роздруківку з сайту «olx.ua» про продаж квартири біля метро Героїв Праці, без зазначення всіх характеристик квартири (а.с.17).

До суду апеляційної інстанції разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 надала дві газети «Прем`єр», в яких наявні два оголошення про квартиру по АДРЕСА_3 загальною площею 47,4 кв м, жилою площею 28,6 кв м (а.с.39-89).

Як вбачається з заяви про забезпечення позову предметом майбутньої позовної заяви ОСОБА_1 визначила визнання недійсними договору відступлення права вимоги № GL3N217258 від 19 травня 2020 року та договору іпотеки № 6/4/35/2008/980-І/130 від 23 травня 2008 року.

В заяві ОСОБА_1 вважала, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим в майбутньому виконання рішення суду.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 2 та 10 частини 1 статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом частини 3 статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпечення позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Як вбачається з роз`яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону, як підприємець.

Пунктом 6 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановлення судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі, для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».

Зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що вона має намір звернутися до суду з вимогами щодо визнання недійсними договору відступлення права вимоги та договору іпотеки.

Частиною 4 статті 152 ЦПК України передбачено, що у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів.

Як свідчать надані матеріали, такої позовної заяви до суду першої інстанції на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції не надано.

Також, матеріали справи не містять доказів того, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Європартнер Фінанс» намагається позбутися спірної квартири.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Вжиття заходів забезпечення позову обумовлено ризиками, що можуть виникнути при виконанні рішення суду, в разі ухвалення такого на користь позивача. Визнання ж недійсними договорів має правові наслідки, які настають незалежно від забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 також не надано будь-яких доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або поновлення її порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити майбутній позов, тобто об`єктивні обставини та (або) припущення щодо обставин, що несуть реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, тобто вказують на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Аналогічний за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 161/20492/18 (провадження № 61-8861св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 456/2582/18 (провадження № 61-9527св19), від 26 травня 2021 року у справі № 757/31383/19-ц (провадження № 61-20016св19).

У цивільному судочинстві відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Однак, об`єктивних обставин, що несуть реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, заявницею не наведено.

Виходячи з того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду, не вбачається.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції у відповідності до принципів розумності, співмірності, норм процесуального права та правильно застосувавши норми матеріального права, обґрунтовано відмовив заявниці у задоволенні заяви про забезпечення позову до подання позову, у зв`язку з чим на підставі статті 375 ЦПК України апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржувана ухвала - залишенню без змін.

Питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії не вирішується, оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується справа по суті.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст. 375, ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Московського районного суду м. Харкова від 19 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А.В. Котелевець

О.М. Хорошевський

Повний текст постанови складено 16 червня 2021 року.