Справа № 446/2258/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.05.2021 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:
головуючого - судді Бакай І. А.
за участі:секретаря судового засідання Новосад І.В.
представника позивача Мікуш З.В.
свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянувши у відкритому, підготовчому судовому засіданні в м. Кам`янка-Бузька цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Кам`янка-Бузької об`єднаної територіальної громади про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на спадкове майно,
Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_5 . Після його смерті відкрилася спадщина на належне майно, а саме: земельну ділянку площею 0,0405 га, по АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_1 .
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, з мотивів, викладених у такому.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.
Свідок ОСОБА_1 в судовому засіданні показала що з 2002 року подружжя жили разом , також з ними разом проживала мама ОСОБА_6 -С.. ІНФОРМАЦІЯ_2 році мати померла, після її смерті вони жили тільки вдвох, інших родичів ОСОБА_7 не мав.
Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні показала, що живе по сусідству з 1982 року, зазначила, що ОСОБА_7 жив з ОСОБА_8 як із дружиною, не знала, що вони розірвали шлюб, після його смерті ОСОБА_8 живе сама.
Свідок ОСОБА_3 зазначила, що позивачка є її бабусею, а ОСОБА_7 був їй як дідусь, знає, що шлюб вони розірвали, проте продовжували жити як сім`я. Також зазначила, що допомагала ОСОБА_8 доглядати, коли ОСОБА_7 хворів, а після його смерті допомагала у його похованні.
Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер чоловік ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 05.05.2020 року.
Після його смерті відкрилася спадщина на належне майно, а саме: земельну ділянку площею 0,0405 га на АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_1 .
Земельна ділянка площею 0,0405 для обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_2 , яка належала померлому на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.02.2010р. та квартира АДРЕСА_1 належала, яка належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.02.2010р. (1/2 частки) та свідоцтва про право власності, виданого 06.07.1993 р., виданого приватизаційним відділом житлового фонду Кам`янка-Бузької міської ради.
Судом встановлено, що 20 червня 1981 року Радянським відділом ЗАГС м. Львова між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб, актовий запис №269.
01 жовтня 1996 року рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області у справі №2-76/1996р. шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірвано. Попри те, що шлюб між ними було розірвано, вони проживали разом як сім`я та прожили спільно до дня смерті ОСОБА_5 , що також в судовому засіданні, кожен окремо, підтвердили свідки.
Відповідно до положень ст. ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
У п.п. 2,21 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.
До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали
Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Згідно із ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Метою встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем.
Суд зауважує, що метою встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем до часу відкриття спадщини є необхідність реалізації позивачем права на оформлення спадкового майна, отже, такий факт породжує юридичні наслідки.
Одночасно суд бере до уваги і той факт, що заявник позбавлений можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем.
Таким чином, враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги той факт, що заявник позбавлений можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем до моменту відкриття спадщини, суд приходить до переконання, що здобутими в судовому засіданні доказами, достатньо стверджується той факт, що ОСОБА_4 проживала однією сім`єю із ОСОБА_5 терміном не менше п`яти років до дня його смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому позов у цій частині є підставним та підлягає до задоволення
Крім того, згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.
Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.
Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).
Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.
Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом щодо спадкового майна.
Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.
Судом встановлено, що земельна ділянка площею 0,0405 для обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_2 , належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.02.2010р., а квартира АДРЕСА_1 належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.02.2010р. (1/2 частки) та свідоцтва про право власності, виданого 06.07.1993 р., виданого приватизаційним відділом житлового фонду Кам`янка-Бузької міської ради.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.
Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що вона не є спадкоємцем до майна померлого ОСОБА_5 , оскільки заповіт від імені померлого не посвідчувався, а також відсутній родинний зв`язок між спадкодавцем та спадкоємцем.
Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 315, 354, 355 ЦПК України, суд -
Встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 із ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2000р. по 05.05.2020р..
Визнати за ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : І.А.Бакай