Справа № 727/8872/20
Провадження № 2/727/49/21
29 січня 2021 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:
Головуючого судді Слободян Г.М.
секретаря судового засідання Дячук І.М.
сторін по справі:
представників відповідача Семків В.Б., Леонтій Т.М., розглянувши за правилами загального позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернівці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (місце проживання: (с. Топорівці Новоселицького району Чернівецької області) до Вищого державного навчального закладу України «Буковинський державний медичний університет» (місце знаходження: м. Чернівці площа Театральна,2) про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновленні на роботі та стягнення коштів за час вимушеного прогулу ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд до відповідача Вищого державного навчального закладу України «Буковинський державний медичний університет» з позовом про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновленні на роботі.
Мотивує заявлені вимоги тим, що вона займала посаду доцента кафедри суспільних наук та українознавства Вищого державного навчального закладу України «Буковинський державний медичний університет». Зазначає, що наказом N° 251-к ректора ВДНЗ «БДМУ її було звільнено з займаної посади, в зв`язку із закінченням строку трудового договору на підставі пункту 2 статті 36 Кодексу законів про працю України. Підставою вказаного вище наказу № 251-к є наказ ректора ВДНЗ «БДМУ» № 243-к від 25.07.2018 року. Відповідно до останнього її, викладача кафедри суспільних наук та українознавства, було переведено на посаду доцента цієї кафедри з 01.09.2018 року до заміщення посади за конкурсом, з посадовим окладом до 01.09.2020 року в розмірі 6026 грн. на місяць. Вважає наказ № 251-к ректора ВДНЗ «БДМУ» від 01.10.2020 року незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Посилається на те, що трудові відносини із нею, фактично тривали до 02.10.2020 року, тобто існування трудових відносин після 01.09.2020 року. Обгрунтовує окрім наведеного, позовні вимоги і тим, що згідно Положення про порядок проведення конкурсного відбору та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників Вищого державного навчального закладу України «Буковинський державний медичний університет» (зі змінами), затверджене Вченою радою ВДНЗ «БДМУ», Протоколом № 01 від 29.08.2019 року (надалі - Положення), визначає порядок обрання за конкурсом та прийняття на роботу осіб на вакантні посади науково-педагогічних працівників університету, а саме проректорів діяльність яких безпосередньо пов`язана з освітнім або науковим процесом, деканів факультетів, завідувачів кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів, асистентів та ґрунтується на Законах України «Про освіту», «Про вищу освіту», Статуті Вищого державного навчального закладу України «Буковинський державний медичний університет», колективному договорі Вищого державного навчального закладу України «Буковинський державний медичний університет». Відповідно до пункту 1.1. Положення конкурс - спеціальна форма добору персоналу, що має на меті забезпечити вибори претендентів на вакантні посади науково-педагогічних працівників університету з числа осіб, які найбільше відповідають вимогам сучасної вищої освіти, що визначаються кваліфікаційними характеристиками. Згідно пункту 1.3. Положення конкурс на заміщення вакантної посади оголошується ректором університету, про що видається наказу. Відповідно до пункту 1.4. Положення посада вважається вакантною після звільнення науково-педагогічного працівника на підставах, передбачених законодавством про працю, при введенні нової посади до штатного розпису університету, а також після закінчення дії контракту для деканів факультетів та завідувачів кафедр.
Рух справи та позиція сторін
Ухвалою Шевченківського районного суду від 30.10.2020 року по справі відкрито провадження.
02.12.2020 року, відповідачем скеровано до суду відзив на позовну заяву. Доводи відзиву мотивовані наступним.
Вищий державний навчальний заклад України «Буковинський державний медичний університет», назву якого було змінено згідно наказу МОЗ від 03.11.2020 р. № 2495 є бюджетною установою; основними напрямами діяльності якої, згідно виданих ліцензій, є надання освітніх послуг та здійснення медичної практики. Університет функціонує на підставі Статуту, який затверджено у Міністерстві охорони здоров`я України.
ОСОБА_1 працювала в БДМУ на посаді доцента кафедри суспільних наук та українознавства. Згідно п.1.4 посадової інструкції доцента кафедри, у своїй діяльності останній керується чинним законодавством України, Статутом університету, Положенням про кафедру, Колективним договором, Правилами внутрішнього трудового розпорядку університету, наказами ректора, рішеннями Вченої ради та вимогами посадової інструкції. ОСОБА_1 02.01.2019 р. без заперечень під підпис отримала дану посадову інструкцію погодившись зі всіма її умовами.
ОСОБА_1 було звільнено з роботи 01 жовтня 2020 року у зв`язку із закінченням строку трудового договору. ОСОБА_1 працювала на посаді доцента з 01.09.2018 року до заміщення посади за конкурсом (наказ від 25 липня 2018 року № 243-к, підстава заява ОСОБА_1 та ст.ст. 23, 24 КЗпП України).
Наказом по БДМУ від 18.08.2020 року №188-к було оголошено конкурс на заміщення вакантних посад в т.ч. повторно на посаду доцента кафедри суспільних наук та українознавства. Оголошення про проведення конкурсу та умови його проведення було опубліковано в друкованих засобах масової інформації, а саме в газеті «Чернівці» від 20 серпня 2020 року №33 (1553). Зазначають, що додатково, повідомлення про оголошення конкурсу наказом та в ЗМІ було надіслано на кафедри корпоративною поштою 20 серпня 2020 року. ОСОБА_1 21 серпня заходила до відділу кадрів, їй окремо було роз`яснено про строки та умови подачі документів для участі у конкурсі, 16 вересня начальник відділу кадрів особисто у телефонному режимі нагадала ОСОБА_1 про завершення терміну прийому документів. ОСОБА_1 документи на участь в конкурсі не подала. Водночас, до відділу кадрів надійшла заява іншого претендента для участі у конкурсі на заміщення вакантної посади доцента. На засіданні Вченої ради університету 01 жовтня 2020 року відбулося обрання за конкурсом на заміщення вакантних посад, в т.ч. на посаду доцента кафедри суспільних наук та українознавства, на цю посаду таємним голосуванням була обрана інша кандидатура. Відповідно, ОСОБА_1 01 жовтня 2020 року була звільнена з роботи у зв`язку із закінченням строку трудового договору (п. 2 ст. 36 КЗпП України), ознайомлено з наказом, їй виплачені всі суми, що належали на день звільнення, в т.ч. компенсація за дні невикористаної відпустки та видана трудова книжка відповідно чинного законодавства.
Вказують, що жодних порушень Положення при проведенні конкурсу допущено не було. ОСОБА_1 було звільнено наказом 01.10.2020 р., 02.10.2020 р. за результатами конкурсу наказом №256-к була прийнята інша особа (копія наказу додається). Тому, твердження позивачки про порушення термінів проведення конкурсу не відповідають дійсності. Просили в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
24.12.2020 року Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці підготовче провадження закрито, та призначено справу до судового розгляду.
Позивачем ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримано. В наданому суду вступному слові (поясненнях) посилалася позивач на обставини, аналогічно викладеним в позовній заяві та письмових поясненнях наданих суду 18.11.2020р.
Представники відповідача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відповідно проти задоволення позову заперечували. ОСОБА_2 в наданому вступному слові, поясненнях посилався на обставини викладені у відзиві; вважав, що ОСОБА_1 було звільнено з посади у зв`язку із закінченням трудового договору, оскільки ОСОБА_1 не подала документів відповідних на конкурс, строковий договір до ОСОБА_1 був доведений про те,що вона працює на посаді доцента кафедри суспільних наук і українознавства до заміщення посади за конкурсом правомірно. ОСОБА_3 , в поясненнях, підтримуючи обставини викладені у відзиві, пояснила, що для проходження конкурсу на посаду доцента кафедри суспільних наук та українознавства позивачка не подала документи, не прийняла участь в конкурсі. Вказала, що доводи позивача про утиски щодо неможливості проходження конкурсу з боку завідуючого кафедри є безпідставними, оскільки вже раніше ОСОБА_1 проходила конкурс на заміщення посади викладача цієж кафедри, їй достеменно були відомі умови проходження конкурсу і з боку завідуючого кафедри ОСОБА_4 ніяких заперечень до ОСОБА_1 не було. Також, просила відмовити останній в задоволені позову.
Надаючи оцінку обґрунтованості доводів позивача ОСОБА_1 про незаконність її звільнення, вивчивши доводи відповідача у відзиві на спростування обставин позову, дослідивши безпосередньо докази в засіданні надані сторонами, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог, зважає на наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України", суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Досліджені докази безпосередньо в засіданні та застосовані норми права
Судом належними доказами установлено, що Вищий державний навчальний заклад України «Буковинський державний медичний університет», назву якого було змінено згідно наказу МОЗ від 03.11.2020р. № 2495 є бюджетною установою, основними напрямами діяльності якої, згідно виданих ліцензій, є надання освітніх послуг та здійснення медичної практики. Університет функціонує на підставі Статуту, який затверджено у Міністерстві охорони здоров`я України (а.с. 81) що вбачається з Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб…..
Позивач ОСОБА_1 працювала в ВДНЗ України «БДМУ» з 01.12.2008 р. по 0 1.10.2020 р., згідно трудової книжки НОМЕР_1 (а.с.46-47).
За наказом № 243-к від 25.07.2018 року ОСОБА_1 викладача кафедри суспільних наук та українознавства було переведено на посаду доцента цієї кафедри з 01.09.2018 року до заміщення посади за конкурсом з посадовим окладом до 01.09.2020 року. Підставою до видачі цього наказу стала заява ОСОБА_1 від 22.06.2018 року (а.с. 11,84-85).
ОСОБА_1 було звільнено з посади доцента кафедри суспільних наук та українознавства на підставі наказу за №251-к від 01.10.2020 року (а.с.9) у зв`язку з закінченням строку трудового договору, на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, про ОСОБА_1 було повідомлено листом від 01.10.2020о. за підписом начальника відділу кадрів Леонтій Т.О. (а.с. 10,83). Трудову книжку ОСОБА_1 отримала, з наказом ознайомилася 02.10.2020 року (а.с.83).
Доводи ОСОБА_1 про те, що вона ще 01.10.2020 року працювала, викладала дистанційно проводила лекції, що підтвердила журналом з обліку відвідувань практичних занять та успішності студентів (а.с. 101 103) регламентується з вимогами КУЗПП, яким визначено,що останній день звільнення є робочим днем, що при наданні пояснень було фактично визнано позивачем, яка також не заперечувала, що 02.10.2020 року вона ознайомилася з наказом про звільнення та отримала трудову книжку і усі виплати які їй були нараховані.
Судом в засіданні з`ясовано, що наказом по БДМУ від 18.08.2020 року №188-к було оголошено конкурс на заміщення вакантних посад в т.ч. повторно на посаду доцента кафедри суспільних наук та українознавства. Оголошення про проведення конкурсу та умови його проведення було опубліковано в друкованих засобах масової інформації, а саме в газеті «Чернівці» від 20 серпня 2020 року №33 (1553), що фактично в судовому засіданні було визнано сторонами.
Додатково, повідомлення про оголошення конкурсу наказом та в ЗМІ було надіслано на кафедри корпоративною поштою 20 серпня 2020 року. ОСОБА_1 21 серпня заходила до відділу кадрів, їй окремо було роз`яснено про строки та умови подачі документів для участі у конкурсі, 16 вересня начальник відділу кадрів особисто у телефонному режимі нагадала ОСОБА_1 про завершення терміну прийому документів. Позивачем станом на день проведення конкурсу не подано заяву на конкурс.
На засіданні Вченої ради університету 01 жовтня 2020 року відбулося обрання за конкурсом на заміщення вакантних посад, в т.ч. на посаду доцента кафедри суспільних наук та українознавства, на цю посаду таємним голосуванням була обрана інша кандидатура та відповідно до наказу від 02.01.2020 року № 256-к ОСОБА_5 пройшла конкурс на заміщення посади доцента кафедри суспільних наук та українознавства (а.с.86-88) та наказом від 02.10.2020 року було визначено перевести ОСОБА_5 викладача кафедри суспільних наук і українознавства на посаду доцента цієї кафедри з 02.10.2020 року по 01.10.2025 року як обрану за конкурсом…..(а.с. 87-88).
Згідно положення про порядок проведення конкурсного відбору та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників Вищого державного навчального закладу України «Буковинський державний медичний університет», свою діяльність відповідно до Конституції України та законів України «Про освіту», «Про вищу освіту», «Про науково-технічну діяльність», «актів Президента України, Кабінету Міністрів України, Міністерства освіти і науки України, інших законодавчих і нормативно-правових актів, Статуту університету, наказів розпоряджень ректора БДМУ та цього Положення.
Доводи ОСОБА_1 про те, що конкурс не міг відбутися внаслідок того, що фактично на період його проведення, посада вакантною не була, спростовуються п.1.11 Положення про порядок проведення конкурсного відбору та прийняття на роботу ВДНЗ БДМУ, затвердженого вченою радою 29.08.2019 року (а.с.12) яким в абз.3 передбачено можливість заміщення вакантних посад наявними штатними працівниками до проведення конкурсу. При цьому, суд звертає увагу, що згідно пояснення ОСОБА_1 , умови проведення конкурсу та відповідно подачі заяви на конкурс, їй були відомі, оскільки в березні 2016 року вона вже подавала на ім`я ректора заяву про допуск її до участі в конкурсі на заміщення вакантної посади викладача кафедри суспільних наук та українознавства (а.с.89, 90) і тоді ж в період оголошеного конкурсу, посада не була вакантною.
Відповідно до Конституції України кожному гарантовано право на працю, ст. 22 КЗпП України встановлено, що необґрунтована відмова у прийняття на роботу забороняється. Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності.
Згідно ст. 2 КЗпП України гарантовано право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню.
Статтею 5-1 КЗпП України передбачено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу. Відповідно ст. 421 КЗпП України, працівник, з яким розірвано трудовий договір з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40 цього Кодексу (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), протягом одного року має право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, якщо власник або уповноважений ним орган проводить прийняття на роботу працівників аналогічної кваліфікації. Переважне право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу надається особам, зазначеним у статті 42 цього Кодексу, та в інших випадках, передбачених колективним договором.
Судом установлено, що відповідачем, ОСОБА_1 , а саме кадровою службою було роз`яснено та відповідно надано пакет документів для подання на конкурс. Разом з цим, ОСОБА_1 підтвердивши в судовому засіданні дані факти і те, що їй достеменно було відомо про умови конкурсу, вона документів на конкурс, знаючи про те, що на посаду доцента кафедри суспільних наук та українознавства була переведена з посади викладача з 01.09.2018 року до заміщення посади за конкурсом (а.с.85).
Частиною 12 ст. 55 Закону України «Про вищу освіту» визначено, що в окремих випадках, у разі неможливості забезпечення освітнього процесу наявними штатними працівниками, вакантні посади науково-педагогічних працівників можуть заміщуватися за трудовим договором до проведення конкурсного заміщення цих посад у поточному навчальному році.
На думку доводи ОСОБА_1 про здійснення на неї постійного тиску з боку завідуючого кафедрою суспільних наук і українознавства БДМУ, з метою недопущення її до участі у конкурсі спростовуються вищенаведеними доказами а також з`ясованими обставинами в судовому засіданні. Як пояснила ОСОБА_1 під час вступного слова і навела доводи в письмових поясненнях від 18.11.2020 року що вона з приводу утисків на неї і не візуванням завідуючим кафедри документів для проведення доповідей, необхідних до конкурсу, що передбачено пакетом документів, звернулася в кадрову службу, де ОСОБА_6 їй порадив скласти службову записку, що вона і зробила (а.с.72). Як пояснила позивач, будь яких заяв на ім.»я ректора університету вона не подавала про здійснення з боку завідуючого кафедри ОСОБА_4 психологічного впливу і не надання можливості їй прийняти участь у конкурсі. В той же час, при дачі пояснень в судовому засіданні ОСОБА_1 визнала, що заяву на конкурс вона подати могла, однак не подала її внаслідок того, що не мала усіх зібраних документів і часу до їх зібрання було дуже мало та оскільки її 01.09.2020 року не звільнили, порадившись з юристом, вважала, що трудові відносини на займаній посаді з строкового договору продовжено. Вважала, що формулювання наказу ректора ВДНЗ «БДМУ» № 243-к від 25.07.2018 року та розуміла наказ так,що її було переведено на посаду доцента цієї, кафедри з 01.09.2018 року не до оголошення конкурсу на заміщення посади, а до самого заміщення посади за конкурсом.
Як вбачається з дослідженого вище Положення… відповідно до пункту 1.1. Положення конкурс - спеціальна форма добору персоналу, що має на меті забезпечити вибори претендентів на вакантні посади науково-педагогічних працівників університету з числа осіб, які найбільше відповідають вимогам сучасної вищої освіти, що визначаються кваліфікаційними характеристиками.
Згідно пункту 1.3. Положення конкурс на заміщення вакантної посади оголошується ректором університету, про що видається наказ.
Відповідно до пункту 1.4. Положення посада вважається вакантною після звільнення науково-педагогічного працівника на підставах, передбачених законодавством про працю, при введенні нової посади до штатного розпису університету, а також після закінчення дії контракту для деканів факультетів та завідувачів кафедр (а.с. 12-21).
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.3 ст.16 ЦК України). Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст.5-1 КЗпП України правовий захист від не обгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Згідно роз`яснень, викладених у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», відповідно до ч.2 ст.232 КЗпП суди безпосередньо розглядають позови про укладення трудових договорів: працівників, запрошених на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації; молодих спеціалістів, які закінчили вищий навчальний заклад і в установленому порядку направлені на роботу на дане підприємство, в установу, організацію; вагітних жінок, жінок, які мають дітей віком до трьох років або дитину-інваліда, а одиноких матерів - при наявності дитини віком до 14 років; виборних працівників після закінчення строку повноважень; працівників, яким надано право поворотного прийняття на роботу; інших осіб, з якими власник або уповноважений ним орган відповідно до чинного законодавства зобов`язаний укласти трудовий договір (наприклад, коли у випадках, передбачених законодавством, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний приймати в порядку працевлаштування інвалідів і неповнолітніх, направлених на роботу в рахунок броні; осіб, які були звільнені в зв`язку з направленням на роботу за кордон, призовом на строкову чи альтернативну військову службу і повернулись після закінчення цієї роботи чи служби), або які вважають, що їм відмовлено в укладенні трудового договору всупереч гарантіям, передбаченим ст.22 КЗпП. За положеннями ст.21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення. Чинним трудовим законодавством України не передбачено обов`язку власника повідомляти працівника про закінчення дії строкового трудового контракту.
Закінчення строку трудового договору (контракту) припиняє трудові відносини тоді, коли вимогу про звільнення заявила одна з сторін трудового договору - працівник чи власник або уповноважений ним орган.
На підставі ч.2 ст.21 КЗпП України працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.
Частиною 3 ст. 54 Закону України «Про освіту» встановлено, що педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору.
Відповідно до ч. 11 ст.55 Закону України «Про вищу освіту» під час заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників - завідувачів (начальників) кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів укладенню трудового договору (контракту) передує конкурсний відбір, порядок проведення якого затверджується вченою радою вищого навчального закладу
За змістом ч. 12 ст.55 Закону України «Про вищу освіту» в окремих випадках, у разі неможливості забезпечення освітнього процесу наявними штатними працівниками, вакантні посади науково - педагогічних працівників можуть заміщуватися за трудовим договором до проведення конкурсного заміщення цих посад у поточному навчальному році.
Згідно наказу № 251-к ректора ВДНЗ «БДМУ» ОСОБА_1 , викладача кафедри суспільних наук та українознавства, було переведено на посаду доцента цієї ж кафедри з 01.09.2018 року до заміщення посади за конкурсом, з посадовим окладом до 01.09.2020 року у розмірі 6026 грн. на місяць (а.с.46) та звільнено з посади доцента кафедри суспільних наук та українознавства на підставі наказу за №251-к від 01.10.2020 року (а.с.9) у зв`язку з закінченням строку трудового договору, на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України (а.с. 10).
Відповідно до положень ст. 21 КЗпП України укладення трудового договору, як і будь-якої іншої двосторонньої угоди, потребує згоди не тільки працівника, а й власника або уповноваженого ним органу. Зазначеним забезпечується оптимальне узгодження інтересів роботодавця і особи, яка бажає укласти трудовий договір.
Позивачем ОСОБА_1 визнано в судовому засіданні, що участь в конкурсі вона не приймала, заяву на конкурс не подавала.
ОСОБА_1 не належить до кола осіб, з якими Вищий державний навчальний заклад України «Буковинський державний медичний університет» зобов`язаний був укласти трудовий договір поза конкурсом. Отже, доводи позивача про те,що її відповідач незаконно позбав можливості прийняти участь в конкурсі, незважаючи на відсутність іншого джерела доходу при наявності двох неповнолітніх дітей (а.с. 42-44) та брако розводного процесу, не заслуговують на увагу та спростовуються поясненнями самої ж позивачки, яка в засіданні визнала, що будь яких перешкод їй подати заяву на конкурс не було.
Доводи ОСОБА_1 про те,що однією з підстав утисків на неї з боку завідуючого кафедри ОСОБА_4 було і її звернення в суд з позовом про визнання незаконними і скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, ухваленням судового рішення (а.с. 48-52), на виконання якого, як встановлено відповідачем було винесено наказ від 07.09. 2020 року про зняття догани з ОСОБА_1 (а.с. 53) та її скарг на адресу служби освітнього омбудсмена (а.с. 54-57) за відповіддю якого відповідачем було повідомлено про зняття догани (а.с. 59) та щодо незаконного звільнення рекомендовано звернутися до суду. Як з`ясовано було в засіданні, відповідачем ВДНЗУ БДМУ на ім.»я керівника служби освітнього омбудсмена з приводу звільнення ОСОБА_1 було повідомлено листом від 21.10.2020 року (а.с. 60-62), а також надано відповідь на запис захисника позивача (ас. 63 64).
Стаття 22 КЗпП України передбачає наявність двох окремих складів правопорушень трудового законодавства при відмові у прийнятті на роботу, а саме: необґрунтована відмова у прийнятті на роботу і відмова у прийнятті на роботу за ознаками дискримінації особи у випадках, як прямо передбачених частиною другою статті 22 КЗпП України, так і в інших нормах законодавства.
Відповідно до положень статті 21 КЗпП України укладення трудового договору, як і будь-якої іншої двосторонньої угоди, потребує згоди не тільки працівника, а й власника або уповноваженого ним органу. Зазначеним забезпечується оптимальне узгодження інтересів роботодавця і особи, яка бажає укласти трудовий договір, інакше роботодавець буде позбавлений можливості у повному обсязі виконувати свої функціональні обов`язки щодо підбору та розміщення кадрів і нести відповідальність за той обсяг роботи, за який він відповідає за законом.
Вказаний висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 14 лютого року у справі № 159/2298/16-ц (провадження № 61 -5664св18).
Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше ж за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як роз`яснив Пленум Верховною Суду у п.3 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.
За змістом статей 43 та 49 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову. При цьому згідно зі п.5 ч.3 ст. 175 ЦПК України підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.
Відповідно до правил, встановлених п. 3 ч.2 ст.197 ЦПК України, суд заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них.
За змістом абзі, 4 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору.
Отже, на підставі з`ясованих обставин по справі, досліджених доказів, суд вважає, що неподання заяви на конкурс ОСОБА_1 не пов`язана з дискримінаційною ознакою, а рішення роботодавця, відповідача про звільнення ОСОБА_1 з посади доцента кафедри суспільних наук та українознавства пов`язано з тим, що позивач не подала заяву на конкурс оголошений відповідачем та закінченням строку трудового договору, із якою закінчився.
Суд вважає, що звільнення позивачки відбулося правильно, відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП України, що не суперечить вимогам частини третьої статті 184 КЗпП України
Згідно зі статтею 235 КЗпП України підставою для поновлення працівника на роботі є його звільнення без законних підстав. Тому поновлено на роботі може бути лише працівника, якого звільнено незаконно, з порушенням процедури звільнення чи за межами підстав, передбачених законом чи договором, або за відсутності підстав для звільнення. У разі якщо працівника звільнено обґрунтовано, з додержанням процедури звільнення, підстав для поновлення працівника на роботі немає. Такий правовий висновок зроблено як Верховним Судом України у постанові у справі за N 6-127цс12 від 23 січня 2013 року, так і підтверджено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі N 175/167/16-ц від 16 січня 2018 року. Велика Палата Верховного Суду погодилася із вказаним правовим висновком і не вбачала підстав для відступу від нього
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.
На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Суд, відмовляючи в задоволені вимоги про скасування наказу № 251-к від 01.10.2020 року та поновлені на роботі вважає, що і задоволенню не підлягає і вимога про стягнення середнього заробітку з відповідача за час вимушеного прогулу.
Висновок суду ґрунтується на усних, письмових поясненнях сторін та всіх наявних в справі письмових матеріалах в сукупності, які були досліджені в судовому засіданні, і яким дана правова оцінка.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 77, 79, 81, 82, 141, 263-265, 274-279, 353, 430 ЦПК України, суд,-
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Вищого державного навчального закладу України «Буковинський державний медичний університет» про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення коштів за час вимушеного прогулу, а саме - визнанні незаконним та скасуванні наказу № 251-к за підписом ректора Вищого державного навчального закладу України «Буковинський державний медичний університет» від 01.10.2020 року, на підставі якого, ОСОБА_1 , доцента кафедри суспільних наук та українознавства звільнено із займаної посади з 01.10.2020 року згідно пункту 2 ст. 36 КЗпП України; поновленні ОСОБА_1 на посаді доцента кафедри суспільних наук та українознавства Вищого державного навчального закладу України «Буковинський державний медичний університет» та стягненні на її користь з Вищого державного навчального закладу України «Буковинський державний медичний університет» середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу в сумі 29.610.00 грн. відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду безпосередньо або через Шевченківський районний суд м. Чернівці, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текс судового рішення складено 08.02.2021р.

Суддя: Слободян Г.М.