Провадження № 2/742/270/21
Єдиний унікальний № 742/3280/20
03 червня 2021 року м. Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі головуючого судді Циганка М.О., при секретарі Харченко Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 , мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником вказаного вище будинку, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 28.09.1988 року. Відповідно до записів домової книги за вказаною адресою, крім позивача, також, зареєстрований ОСОБА_2 , який не проживає в даному житловому приміщенні з травня місяця 2010 року, а також, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком він не цікавиться. Оскільки на сьогоднішній день факт реєстрації відповідача ОСОБА_2 в будинку позивача порушує його право на вільне користування майном, а у позасудовому порядку зняти його з реєстрації немає можливості, що обмежує позивача у вільному розпорядженні своєю власністю - нерухомим майном, тому, він змушений звернутися до суду з даним позовом.
У судове засідання позивач не з`явився, проте, завчасно подав заяву до суду, згідно з якою позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд розглянути справу за його відсутності.
Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся вчасно через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
У зв`язку з цим суд на підставі ст.280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 28.09.1988 року (а.с.6-7), ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до копії домової книги прописки громадян, проживаючих в будинку АДРЕСА_1 (а.с.13-26), в даному будинку зареєстрований ОСОБА_2 з 28.05.2010.
Згідно довідки виконавчого комітету Ладанської селищної ради Прилуцького району від 26.06.2019 №13 вбачається, що ОСОБА_2 дійсно зареєстрований в будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.29).
Згідно з актом про встановлення факту проживання(не проживання) особи за адресою: АДРЕСА_1 , складеним 30.10.2020 року комісією Ладанської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, ОСОБА_2 зареєстрований в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , проте, фактично не проживає за даною адресою з 2010 року і по даний час (а.с.28).
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Стаття 150 Житлового кодексу України передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а частиною 1 ст.317 ЦК України закріплено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння чи користування.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-VII401 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про оголошення особи безвісно відсутньою або померлою.
У судовому засіданні достовірно було встановлено, що відповідач хоч і значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично з 2010 року не проживає за вказаною адресою, чим створює перешкоди позивачу у вільному володінні, користуванні та розпорядженні своїм житлом, тому суд беззаперечно вважає відповідача таким, що втратив право користування зазначеним вище житловим будинком з надвірними будівлями.
На підставі ст.150 ЖК України, ст.316, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-VII401, керуючись ст.12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 284, 352, 354-355, п.9, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду через Прилуцький міськрайонний суд.
Позивач, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя М.О. Циганко