Провадження № 2/638/1770/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого Аркатової К.В.,

секретаря Рижикової В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів шляхом розкриття банківської таємниці, зобов`язання надати інформацію, визнання зобов`язання по споживчому кредиту виконаним,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить захистити його право як споживача шляхом розкриття банківської таємниці та зобов`язати відповідача надати інформацію та документи на його звернення від 29.08.2017 року до ПАТ КБ «ПриватБанк»; захистити його право як споживача та визнати зобов`язання по наданому ПАТ КБ «ПриватБанк» споживчому кредиту від 08.07.2016 року у розмірі 10600 грн. виконаними.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем укладено договір №SAMDN7425 від 11.02.2014 року про банківське обслуговування. 08.07.2016 року він отримав споживчий кредит у розмірі 10600 грн. на покупку ГБО для автомобіля. Після отримання споживчого кредиту, він частково повертав гроші банку. Весною 2016 року він загубив картку банку та повідомив про це відповідача, на що останній заблокував втрачену картку та видав нову. Кредит по даній картці сплачений у повному обсязі, однак на його телефон почали надходити телефонні дзвінки від оператора ПриватБанку з проханням сплатити заборгованість, на що він вказав про погашення заборгованості у повному обсязі. Також, він звертався до відповідача із заявами про надання інформації щодо розрахунку заборгованості з урахуванням повного погашення боргу за кредитом, однак відповіді на звернення не отримав. Він вважає, що добросовісно виконав зобов`язання по вищевказаному споживчому кредиту і оскільки відповідач надалі продовжує вимагати сплати коштів за цим кредитом, чим порушує його право як споживача, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Представник позивача звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіслав суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , розглянути справу за відсутності представника. Згідно вказаного відзиву, банк не заперечує відсутність заборгованості позивача за кредитним договором за сервісом «Миттєва розстрочка» № НОМЕР_1 , вказано про відсутність спору в цій частині. З приводу вимоги стосовно розкриття банківської таємниці та зобов`язання надати інформацію та документи на звернення від 29.08.2017 року, вказав про те, що банк надсилав позивачу відповіді на звернення останнього, інформацію, яку ОСОБА_1 бажав отримати розміщена публічно на сайті АТ КБ «ПриватБанк», міститься в квитанції про укладення договору за сервісом «Миттєва розстрочка», в особистому кабінеті «Приват24». Інша інформація, яка відсутня в перелічених джерелах становить комерційну таємницю та не підлягає розголошенню. Позивач повинен був з`явитися до банку і подати відповідну заяву особисто або направити поштою звернення за умови засвідчення підпису нотаріально.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права.

Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Отже зміст положень зазначених норм цивільного та цивільного процесуального права свідчить про те, що підставою для судового захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 11.05.2017 року, що видана ОСОБА_1 , договір № 2321 «Оплата частинами» від 08.07.2016 року на суму 10600 грн. закритий, кредит виплачений.

Міністерством фінансів України від 28.03.2017 року звернення ОСОБА_1 направлено до ПАТ КБ «Приват Банк».

Листом ПАТ КБ «Приват Банк» від 18.09.2017 року на адресу ОСОБА_1 з приводу звернення останнього повідомлено про обґрунтованість заборгованості за карткою НОМЕР_2 , списано платежі за договором «Оплата частинами», які позивачем у справі не погашена.

29.08.2017 року ОСОБА_1 звернувся із заявами до голови правління ПАТ КБ «Приват Банк» з проханням надати документи згідно з переліком та інформацію за угодою №SAMDN7425 від 11.02.2014 року щодо розрахунку заборгованості, розміру пені, процентів, основної суми боргу, штрафних санкцій.

Разом з тим, відповідачем до суду разом з відзивом на позов надані анкета заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що підписана ОСОБА_1 , витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, виписка по особовому рахунку позивача, відповіді на звернення останнього та докази їх відправлення.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, та заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч. 1 ст. 627 та ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.

Відповідно положень ст. ст. 1048-1052, 1054 ЦК України, істотними умовами кредитного договору щодо яких сторони повинні дійти згоди в належній формі виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Відповідачем не спростований та підтверджується факт відсутності у позивача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором за сервісом «Миттєва розстрочка» № НОМЕР_1 , а тому права позивача в цій частині не порушені, дана обставина банком не заперечується, а навпаки підтверджена у відзиві на позов та наданням відповідної довідки, що міститься в матеріалах справи. За таких обставин суд залишає без задоволення вимогу ОСОБА_1 про визнання зобов`язання по споживчому кредиту від 08.07.2016 року у розмірі 10600 грн. виконаним.

З приводу зобов`язання відповідача надати позивачу інформацію та документи на звернення останнього від 29.08.2017 року суд вказує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1076 ЦК України банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта.

Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею.

Банківською таємницею, зокрема, є: 1) відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; 2) операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; 3) фінансово-економічний стан клієнтів; 4) системи охорони банку та клієнтів; 5) інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи - клієнта, її керівників, напрями діяльності; 6) відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація; 7) інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню; 8) коди, що використовуються банками для захисту інформації; 9) інформація про фізичну особу, яка має намір укласти договір про споживчий кредит, отримана під час оцінки її кредитоспроможності.

Згідно п. 3.1. Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, що затверджений постановою НБУ від 14.07.2006 року № 267, письмовий запит та/або дозвіл клієнта про розкриття інформації, що містить банківську таємницю і власником якої є такий клієнт, складається за довільною формою.

Письмовий запит (дозвіл) фізичної особи - клієнта банку підписується цією особою. Її підпис засвідчується підписом керівника банку чи уповноваженою ним особою або нотаріально.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідачем надана копія відповіді, що направлена ОСОБА_1 на звернення останнього 01.11.2017 року та отримана особисто 09.11.2017 року, наявність інформації, що запитувана ОСОБА_1 публічно на сайті АТ КБ «ПриватБанк», в квитанції про укладення договору за сервісом «Миттєва розстрочка», в особистому кабінеті «Приват24», та відсутність доказів про особисті звернення ОСОБА_1 з приводу інформації, що містить банківську таємницю, суд прийшов до висновку про відсутність належних та допустимих доказів про порушення прав позивача в цій частині, а тому залишає вимогу про розкриття банківської таємниці та зобов`язати відповідача надати інформацію та документи на звернення від 29.08.2017 року, без задоволення.

Керуючись ст.ст.3,4,13,15,76-81,263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів шляхом розкриття банківської таємниці, зобов`язання надати інформацію, визнання зобов`язання по споживчому кредиту виконаним, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий