Справа № 188/1099/20
Провадження номер № 2/0186/119/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року м. Першотравенськ

Першотравенський міський суд, Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Кривошеї С.С.

при секретарі Кравченко А.Г.

за участю: позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача адвоката Пилипенка С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що з 14 квітня 1979 року він з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі. На даний час шлюб між ними розірваний.

За час спільного проживання, ними було нажито майно. Також за час шлюбу вони стали власниками (по 1/2 частині кожний) будинку АДРЕСА_1 .

Їх сімейні стосунки погіршились, шлюбні відносини були припинені, справа йшла до розірвання шлюбу, тому 27 грудня 2018 року вони з відповідачкою вирішили добровільно за взаємною згодою розділити спільне майно. На виконання їх усної угоди про поділ майна подружжя, відповідач отримала диван, ліжко, три крісла, два журнальних стола, телевізор, тумбу, навісну полицю, шафу з кухні та стіл зі стільцями, старий телевізор, старий холодильник, електроплиту, шафу-прихожу, вішалку прихожу, люстру зальну, світильник на підставці, постіль та кухонні приладдя - розділені порівну. До залишеної йому решти майна, претензій відповідачка не мала, про що написала розписку за власним підписом. Також вони з відповідачкою вирішили добровільно, за взаємною згодою, розділити належний їм на праві спільної часткової власності будинок АДРЕСА_1 , тому за домовленістю з відповідачкою, він сплатив останній 5000 доларів США за 1/2 частину вказаного будинку, про що вона написала розписку, яка датована 27 грудня 2018 року. Розписка була написана у присутності свідка ОСОБА_3 .

За цією домовленістю, відповідачка, при поділі майна подружжя, відмовилась від своєї 1/2 частки будинку на його користь, за що отримала від нього 5000 доларів США. Він виконав всі домовленості при добровільному позасудовому поділі майна, а саме передав гроші за 1/2 частку будинку відповідачу. Відповідачка у зазначеному будинку не проживає. Однак, в силу обставин, через ухиляння відповідача в подальшому від укладення відповідного правочину нотаріально, вони не уклали правочин про його право власності на 1/2 частину будинку, що належала відповідачу, у встановленому законом порядку, тобто не посвідчили виниклі правовідносини нотаріально. Відповідач відмовилась визнавати за ним право власності на весь будинок, однак гроші за нього не повернула.

Також зазначає, що він намагався узаконити цей правочин шляхом подачі відповідного позову до суду. Він звернувся до Петропавлівського районного суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на будинок та стягнення грошових сум, але рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 22.04.20 року, залишеного без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 06.08.20 року, в задоволені його позову було відмовлено, через те, що договір купівлі-продажу ні будинку, ні його частини, у встановленому законом порядку, між ними не було укладено, а були лише наміри вчинити такий правочин.

На сьогоднішній день він та відповідач є власниками по 1/2 частки вказаного будинку, однак за свою частку будинку відповідач отримала від нього 5000 доларів США, які витратила на власні потреби, тобто розпорядилася ними без належних на те підстав, адже отримала їх за її частину будинку, однак по теперішній час залишається власником цієї частини, не відчужила її на його користь, тобто, як результат, правочин про перехід до нього права власності на 1/2 частину будинку, що належить відповідачу між ними не укладено у встановленому законом порядку, а гроші за цю частину майна відповідач безпідставно від нього отримала і не повернула до цього часу.

Просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти в сумі 137991,00 грн., що еквівалентно 5000 доларів США, як безпідставно нею набуті, судові витрати по справі покласти на відповідача.

В ході розгляду справи, позивач ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та прохав суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 заявлені вимоги не визнала та надала відзив на позовну, в якому прохала суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що між нею та ним здійснено (або не здійснено) правочин щодо поділу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

З вказаним неможливо погодитись, оскільки правочин щодо поділу будинку між нею та позивачем не здійснювався. Вона та позивач є співвласниками спірного будинку (спільна часткова власність), по 1/2 частці, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 05.07.2003 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1365818 від 01.09.2003 року. Тобто це майно не є спільною сумісною власністю подружжя та окремому поділу не підлягає.

Відносини, що виникли між нею та позивачем стосовно спірного будинку - це правочин щодо купівлі-продажу належної її 1/2 частки вказаного майна.

На обґрунтування позову позивач посилається на статтю 69 Сімейного кодексу України, яка визначає порядок оформлення договору про поділ та виділ нерухомого майна подружжя.

Однак доказами (розписками, копіями документів на будинок) не підтверджується факт того, що між нею та позивачем була домовленість, саме щодо поділу будинку, і, що на підставі такого поділу позивач сплачував їй якісь кошти.

Доказів того, що позивач передав їй кошти на виконання правочину щодо поділу будь-якого майна, позивачем не надано.

Таким чином, оскільки позивачем заявлена вимога щодо повернення безпідставно отриманих коштів, які передані ним у зв`язку з правочином щодо поділу майна, такий позов є необґрунтованим, оскільки докази передачі коштів за правочином щодо поділу майна відсутні. Кошти за поділ майна, вона від позивача не отримувала.

Згідно з нормами законодавства, саме позивачу надається право обирати спосіб захисту, в тому числі визначати предмет та підстави позову. Суд не вправі самостійно змінювати заявлені позовні вимоги або виходити за їх межі.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги позивача про повернення коштів є необґрунтованими.

Досягнувши спільної згоди з позивачем, вони домовились про те, що позивач викупляє 1/2 частку спірного житлового будинку, яка їй належить.

Свою домовленість вони засвідчили у письмовій формі, а саме позивач особисто 27.12.2018 року написав розписку, що він купує у неї, частку будинку за вищевказаною адресою, за що передає кошти у розмірі 5000 доларів США.

Після того, як вони з відповідачем обумовили умови купівлі-продажу, позивач виплатив їй кошти, у сумі 5000 доларів, про отримання яких, вона 27.12.2018 року написала розписку.

Також, вони з позивачем домовились, що з моменту передачі коштів, вона передає позивачу ключі від будинку, остаточно виїжджає з будинку та втрачає право на користування ним.

Тобто, вона передала позивачу ключі від будинку, забрала свої речі та виїхала з будинку. З грудня 2018 року, у вказаному будинку, вона не проживає.

Позивач у позовній заяві підтверджує, що вона в цьому будинку не проживає, та він користується цим будинком один.

Таким чином, між нею та позивачем існує домовленість про купівлю-продаж будинку, яка виконана в повному обсязі, так як вона передала позивачу у повне, реальне володіння та користування належне їй нерухоме майно, а позивач за спільною домовленістю, добровільно сплатив кошти за умовами договору купівлі-продажу.

Щодо нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу 1/2 частки житлового будинку.

В попередніх позовах, рішення за якими були додані позивачем до позову, позивач підтверджував, що 27.12.2018 року вона зверталась разом з ним до нотаріуса у смт. Межова, для посвідчення договору між ними. Однак нотаріус повідомила, що посвідчувати такий правочин треба у нотаріуса Петропавлівського нотаріального округу Дніпропетровської області.

Надалі, з метою належного оформлення договору на пропозицію позивача звернутись до нотаріуса, вона 10.01.2020 року, письмово надала свою згоду звернутись до державного нотаріуса. Оскільки у своїй пропозиції позивач надав право обрати час, вона запропонувала зустрітись у нотаріуса 31 січня о 9.00 год. Вказаний лист нею направлено поштою. Позивач отримав листа 14.01.2020 року, але відповіді не надав. 31 січня 2020 року з 9.00 год. до 10.00 год. вона чекала позивача у державного нотаріуса.

Зазначене можуть підтвердити свідки: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Таким чином, повністю виконавши умови договору купівлі-продажу, їй та позивачу залишається його посвідчити у нотаріальному порядку. На теперішній час, вона та позивач такої можливості не позбавлені. Тобто угода триває, вона чекає, коли позивач зможе прийти до нотаріуса, оскільки оригінали документів на будинок знаходяться у нього.

Підтвердженням їх намірів засвідчити договір у нотаріальному порядку, є також лист позивача від 02.07.2020 року, з пропозицією знятись з реєстрації та її відповідь від 10.07.2020 про згоду знятись з реєстрації після реєстрації права власності позивача. На додаток, вона вже знялася з реєстрації та зареєструвалася у м. Першотравенську.

Однак, всупереч своїй попередній поведінці, позивач вимагає повернення коштів, сплачених ним добровільно, за існуючою домовленістю в рахунок купівлі частки нерухомого майна.

В цьому позові позивач посилається, як на підставу своїх вимог на ст. 1212 ЦК України, вважаючи, що вона отримала кошти безпідставно (тобто за відсутності будь-якої підстави).

Однак підстава для отримання коштів була. Між нею та відповідачем виникли договірні відносини, підставою отримання коштів є домовленість про укладення договору купівлі-продажу належної їй частки будинку. Домовленість щодо вказаного договору викладена та підтверджується письмовими доказами: розпискою позивача про викуп частки за 5000 доларів США, та її розпискою про отримання вказаних коштів за належну їй, частку нерухомого майна.

Також вказана домовленість підтверджується тим, що вона передала позивачу у повне, реальне володіння та користування належне їй нерухоме майно, передала ключі та виїхала з будинку, а позивач це майно прийняв та продовжує користуватись по теперішній час.

Таким чином, домовленість між нею та позивачем щодо купівлі-продажу є чинною та повністю виконаною обома сторонами.

Наголошує, що вона до сьогоднішнього дня, не заперечує проти нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу її 1/2 частки будинку з позивачем.

Позивач не погодившись з відзивом на його позовну заяву подав суду відповідь на відзив, в якому прохав суд задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі посилаючись на те, що відповідачка у відзиві не заперечує того, що вони з нею перебували у шлюбі, за час шлюбу, було придбано майно, в тому числі і спірний житловий будинок, за адресою АДРЕСА_1 , який належить їм з відповідачкою на праві спільної часткової власності.

У зв`язку з припиненням шлюбних відносин вони вирішили поділите спільно нажите майно.

На виконання нашої усної угоди, відповідач отримала диван, ліжко, три крісла, два журнальних столика, телевізор, тумбу, навісну полку, шафи з кухні та столик зі стільцями, старий телевізор, старий холодильник, електроплиту, шафу-прихожу, вішалку прихожу, люстру зальну, світильник на підставці, постіль та кухонне приладдя, розділене порівну. До залишеного мені решти майна претензій не мала, про що написала розписку за власним підписом (копія додається). Ця угода може бути укладена в простій письмовій формі, тому наша угода є дійсною, укладеною, виконаною та ніким не оскаржена.

Між ними також була домовленість про викуп ним належної їй 1/2 частки будинку, тобто, що відповідач передає йому право власності на свою 1/2 частку будинку, а він їй за 1/2 частку будинку сплачую 5000 доларів США.

Інше майно було розділено між ними у судовому порядку.

Відповідачка заперечуючи проти позову, наполягає, що вони з нею досягли домовленості не про поділ майна, а уклали договір купівлі-продажу, вона виконала всі його умови та цей договір є таким, що діє і на даний час.

Він звертався до Петропавлівського районного суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на будинок та стягнення грошових сум, але рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 22.04.20 р, залишеного без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 06.08.20 р., в задоволені його позову було відмовлено, через те, що договір купівлі-продажу ні будинку, ні його частини, у встановленому законом порядку, між нами не було укладено, а були лише наміри вчинити такий правочин.

Обставини, встановлені рішенням суду, що набрало чинності, окремого доказування не потребують.

Факт залишається фактом: гроші відповідачу саме за її 1/2 частку будинку він передав, фактично викупивши її частку нерухомого майна, вона їх отримала, користується ними на власний розсуд вже тривалий час, а договір, за яким він став би власником її 1/2 частки будинку, так і не було укладено.

Відповідач до цього часу є власником своєї частки житла і може вільно нею розпоряджатися, користуватися, володіти.

Те, що вона виїхала з будинку, ним не користується, не несе витрати по його утриманню - це її право, вона не позбавлена права користування та розпорядження своєю власністю до сьогодні.

На сьогоднішній день він та відповідач є власниками по 1/2 частки вказаного будинку, однак за свою частку будинку відповідач отримала від нього кошти в розмірі 5000 доларів США, які витратила на власні потреби, тобто розпорядилася ними без належних на те підстав, адже отримала їх за "свою частину будинку", однак по теперішній час залишається власником цієї частини, не відчужила її на його користь, тобто, як результат, правочин про перехід до нього права власності на 1/2 частину будинку, що належить відповідачу між ними не укладено у встановленому законом порядку, а гроші за цю частину майна відповідач безпідставно отримала від нього і не повернула до цього часу.

Договір купівлі-продажу нерухомого майна, викуп частки у спільній частковій власності, також підлягають нотаріальному посвідченню.

Посилання відповідачки на те, що це він, а не вона ухиляюся від нотаріального посвідчення договору, є абсурдними та необґрунтованими звинуваченнями. Він приходив до нотаріуса неодноразово, намагаючись врегулювати спір, а саме відповідач туди не з`являється. До речі, він готовий і зараз піти з нею до нотаріуса та оформити договір, за яким стане власником її 1/2 частки будинку, а от вона відмовляється, маючи у власності і будинок і його гроші. Тобто отримала гроші ні за що, та як результат - безпідставно.

Відповідачем ОСОБА_2 було надано суду заперечення на відповідь позивача ОСОБА_1 , в яких вона прохала суд відмовити у задоволенні позовних вимог останнього, так як вони є необґрунтованими та безпідставними та такими що не відповідають нормам діючого законодавства.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що 31 січня 2020 року о 09 год. 00 хв. вона перебувала у справах у державного нотаріуса у смт. Петропавлівка, Дніпропетровської області. Перебуваючи у черзі, вона побачила ОСОБА_2 . Під час спілкування з ОСОБА_2 вона дізналась, що ОСОБА_2 судиться зі своїм чоловіком і що вона повинна бути свідком, що її чоловік ОСОБА_1 не приїхав до нотаріуса. Про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 повинні були в той день посвідчувати у нотаріуса якісь документи, вона не знала та ОСОБА_2 про це їй не казала. Загалом ОСОБА_2 перебувала біля нотаріуса близько години та десь о 10 годині ОСОБА_2 пішла, а вона пішла по своїх справах десь об 11 годині.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що 31 січня 2020 року він та ОСОБА_5 приїхали до міста Першотравенська на автомобілі, для того, щоб забрати ОСОБА_2 до смт. Петропавлівка, Дніпропетровської області, оскільки їй потрібно було до Петропавлівського державного нотаріуса. По дорозі до смт. Петропавлівка, ОСОБА_2 попрохала його бути свідком того, чи з`явиться ОСОБА_1 до нотаріуса. О дев`ятій годині, вони були вже біля нотаріальної контори, яка знаходиться по АДРЕСА_2 . Біля нотаріальної контори, ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та він, перебували приблизно півгодини, але може і більше, він не перевіряв час, але ОСОБА_1 до нотаріуса не з`явився. Після чого, розійшлись по своїх справах.

Суд, заслухавши сторони та представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що відповідно до розписки від 27 грудня 2018 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 5000 доларів США 19 у рахунок майбутнього продажу належної їй Ѕ частини будинку, який знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 27 грудня 2018 року також написав ОСОБА_2 розписку в якій зазначив, що він по обоюдній згоді з відповідачем ОСОБА_2 викупляє її частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 та передає їй кошти в розмірі 5000 доларів США.

Будинок, з приводу якого було надано зазначену вище розписку, відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01 вересня 2003 року знаходиться на підставі свідоцтва про право власності, яке видане 05 липня 2003 року Виконкомом Васильківської сільської ради у приватній спільній сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Частки сторін в будинку є рівними та становлять по Ѕ частці, що підтверджено сторонами у їх процесуальних заявах по суті справи та не заперечувалось ними у судовому засіданні.

У зв`язку з тим, що договір купівлі продажу будинку станом на час подання позову не відбувся, а також у зв`язку з тим, що позивач вирішив, що сплатив зависоку ціну за частину будинку, ОСОБА_1 вирішив повернути грошові кошти в розмірі 137991, 00 гривні що еквівалентно 5000 доларів США передані ОСОБА_2 у рахунок майбутнього продажу частини будинку.

Після отримання грошових коштів відповідач ОСОБА_2 виїхала зі спірного будинку і з 27 грудня 2018 року в будинку не проживає. З 12 серпня 2020 року ОСОБА_2 зареєстрована у АДРЕСА_3 .

15.07.2019 року ОСОБА_1 направив ОСОБА_2 лист в якому пропонував їй визначити дату та час її прибуття до відділу земельних ресурсів «Земля і Право» до кабінету №227 за адресою АДРЕСА_4 (доказів отримання листа відповідачем позивачем суду не надано).

12.12.2019 року ОСОБА_1 направив ОСОБА_2 пропозицію, в якій пропонував останній сповістити його в письмовій формі, протягом десяти днів грудня 2019 року, про день та час зустрічі в нотаріальній будь-якій (державній, приватній) конторі для посвідчення правочину в нотаріальному порядку.

10.01.2020 року ОСОБА_2 направила позивачу лист в якому зазначила, що буде чекати ОСОБА_1 у державного нотаріуса 31 січня о 09 годині.

02.07.2020 року ОСОБА_1 в письмовому виді запропонував ОСОБА_2 знятися з реєстрації в будинку АДРЕСА_1 .

10 липня 2020 року ОСОБА_2 запропонувала ОСОБА_1 з`явитися в десяитиденний строк для реєстрації його права власності на будинок в державні установи

У ході судового розгляду відповідач та її представник неодноразово пропонували позивачу добровільно оформити право власності на будинок у нотаріуса.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на безпосередній вимозі закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Отримане однією зі сторін у зобов`язанні майно підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого набуття.

Відповідно до статті 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту.

Отже, сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у разі якщо правова підстава переходу не виникла або відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Згідно із частиною першою статті 1212ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi цієї статті тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604- 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня.

Суть кондикційного зобов`язання виражається в тому, що набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого, а тому зобов`язаний не лише повернути йому майно в натурі чи відшкодувати його вартість (стаття 1213 ЦК), а й у повному обсязі компенсувати потерпілому негативні наслідки від неможливості йому користуватися майном за призначенням шляхом відшкодування всіх доходів, які набувач одержав або міг одержати від цього майна, а набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

З матеріалів справи вбачається, що розписка надана відповідачем по справі підтверджує, що грошові кошти у розмірі 5000 доларів США отримувались в рахунок майбутнього договору купівлі продажу Ѕ частки будинку, тобто сторони при передачі коштів однією стороною і отримання їй іншою стороною домовились в майбутньому укласти договір купівлі - продажу, при цьому сторони не визначили строк укладення договору купівлі - продажу, тобто зазначені обставини є безстроковими.

Вимоги про повернення грошових коштів свідчать про те, що ОСОБА_1 не бажає укладати договір купівлі-продажу частки будинку, мотивуючи це тим що відповідач не бажає оформити договір, в той час як відповідач виїхала після отриманн грошей з будинку, знялася з реєстрації, відвідувала нотаріуса для оформлення договору купівлі-продажу в день призначений для зустрічі з ОСОБА_1 , що в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , тобто позивач в односторонньому порядку відмовляється від домовленостей зазначених у розписці.

Суд вважає, що оскільки між сторонами мають місце договірні правовідносини, то вони не підпадають під дію ст.1212 ЦК України, так як згідно правової позиції Верховного Суду України у постанові від 03.06.2015 р. у справі №6-100- цс15 та постановах Верховного Суду від 04.05.2018 р. у справі № 927/468/17, від 07.05.2018 р. у справі № 921/512/17-г, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно позивачу, оскільки системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої, другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Таким чином, виходячи із встановленої судом наявності між сторонами фактичних договірних відносин, а також відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження безпідставного збагачення відповідача за рахунок позивача, суд, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 258, 263, 264-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів -відмовити.

Судові витрати по справі залишити за позивачем ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області, а з дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 18 червня 2021 року.

Суддя: С.С.Кривошея