Справа № 308/3138/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 січня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів СОБОСЛОЯ Г.Г., ГОТРИ Т.Ю.

при секретарі ТЕРПАЙ С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 308/3138/19 за позовом ОСОБА_1 до Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Ужгородська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності на майно в порядку спадкування, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12 липня 2019 року, повний текст якого складено 12 липня 2019 року, головуючий суддя Іванов А.П., -

встановив:

20.03.2019 ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діяв адвокат Вакула Ю.І., звернулася до суду з указаним позовом до Оноківської сільської ради Ужгородського району мотивуючи таким.

Позивачка, ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які перебували в шлюбі з 15.09.1956.

Рішенням Виконавчого комітету Ужгородської районної ради народних депутатів від 09.08.1989 № 121 «Про оформлення права власності на житлові будинки, які належать громадянам с. Оноківці та Оріховиця», ухваленим на підставі рішення Оноківської сільської ради від 20.07.1989 № 39 «Про оформлення права власності на житлові будинки у селах Оноківці та Оріховиця», зобов`язано Ужгородське міжміське БТІ провести реєстрацію будинків згідно списку, де під № 79 зазначено оформити право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 та видати свідоцтво про право власності ОСОБА_5 .

На будинок загальною площею 84,8 кв. м і житловою площею 54,6 кв. м був на ім`я ОСОБА_5 виготовлений технічний паспорт НОМЕР_7 за реєстровим № 131.

За даними погосподарської книги за 1991-1995 рр. за ОСОБА_5 був закріплений на праві приватної власності житловий будинок по АДРЕСА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_1 , запис у погосподарській книзі № 18).

У зв`язку з укладенням 06.08.1977 шлюбу позивачка змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ».

Батько позивачки ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 не завершивши оформлення права власності на вказаний житловий будинок. Після смерті ОСОБА_5 спадщину за ним прийняла його дружина ОСОБА_4 , яка проживала разом зі спадкодавцем на момент його смерті і яка за свого життя лише оформила право власності на земельну ділянку площею 0,123 га із кадастровим номером :12:014:0022 по АДРЕСА_1 . Мати позивачки ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 не завершивши оформлення права власності на успадкований житловий будинок.

Мати позивачки хворіла, позивачка тривалий час її доглядала і поховала за власні кошти. ОСОБА_4 залишила заповіт, що був складений 18.05.2017, яким все своє майно заповіла позивачці.

11.09.2017 Ужгородською районною державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 255/2017 після смерті ОСОБА_4 , а 18.09.2018 державним нотаріусом було за реєстровим № 2-400 позивачці видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку з кадастровим номером :12:014:0022 площею 0,123 га по АДРЕСА_1 . Цього ж дня була здійснена державна реєстрація права власності позивачки на земельну ділянку.

Водночас державний нотаріус Ужгородської районної державної нотаріальної контори постановою від 18.09.2018 № 537 відмовив у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на згаданий житловий будинок через відсутність правовстановлюючих документів на будинок.

Згідно з довідкою Виконкому Оноківської сільської ради від 01.09.2017 № 2300, на день смерті спадкодавця з ним проживали шість осіб, з яких троє - правнуки, одна повнолітня онука та повнолітня невістка, тому вони не є спадкоємцями першої черги за ОСОБА_4 , а зареєстрований син спадкодавця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8., не був зазначений у заповіті та не був непрацездатним на момент відкриття спадщини, тому не має права на спадкування. Жодні вимоги кредиторами до спадкодавця не заявлялися.

Таким чином, визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за позивачкою не порушуватиме жодні права будь-яких осіб, а також завершить оформлення прав на земельну ділянку та розташований на ній житловий будинок.

Посилаючись на ці обставини, на норми ЦК України, на інші норми законодавства щодо прав на нерухоме майно у сільській місцевості з урахуванням часу створення нерухомого майна, щодо права власності, порядку спадкування та умов державної реєстрації прав на нерухоме майно, виходячи з того, що з огляду на обставини позасудовим порядком реалізувати своє право спадкування позивачка не має можливості, ОСОБА_1 просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 12.07.2019 позов задоволено: визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості та доведеності, з наявності передбачених законом підстав для визнання в порядку спадкування права власності позивачки на об`єкт нерухомості.

ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Дубровська О.М., у порядку ст. 352 ч. 1 ЦПК України як особа, яка не брала участі в справі, в якій суд вирішив питання про її права та обов`язки, рішення суду оскаржив як незаконне. Доводи скарги зводяться до таких.

Рішенням суду зачіпається охоронюваний законом майновий інтерес апелянта, який прийняв фактично спадщину за своїм батьком ОСОБА_5 і таким чином разом зі своєю матір`ю ОСОБА_4 став співвласником спадкового будинку.

Позивачка ОСОБА_1 і апелянт є рідними сестрою і братом, ОСОБА_5 і ОСОБА_4 були їхніми батьками. Спадковий будинок, право власності на який визнано в цілому за ОСОБА_1 , не належав до спільного майна подружжя їхніх батьків, оскільки був збудований у 1955 році подружжям - ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , що підтверджується даними технічного паспорта на будинок та даними погосподарських книг, із яких убачається, що дворогосподарство АДРЕСА_1 було відкрите у 1955 році. Батьки ОСОБА_5 і ОСОБА_4 після укладення 15.09.1956 шлюбу стали проживати в цьому будинку разом з батьками ОСОБА_5 .

На час смерті ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у будинку проживали його дружина ОСОБА_4 і син ОСОБА_2 . Цей факт підтверджується довідкою Оноківської сільської ради від 19.06.2014 № 1203.

Отже, спадкоємці ОСОБА_5 , а саме, ОСОБА_4 і ОСОБА_2 прийняли спадщину за ним шляхом фактичного вступу в управління нею і стали співвласниками по 1/2 частині в будинку кожен (ст. 549 ЦК Української РСР (1963 р.)).

Позивачка ж у будинку не проживає з 1978 року і спадщину за своїм батьком ОСОБА_5 не прийняла.

Таким чином, ОСОБА_4 як спадкодавець розпорядилася шляхом вчинення заповіту на ім`я ОСОБА_1 лише належною їй 1/2 часткою у праві власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Пред`являючи позов, ОСОБА_1 не вказала про наявність іншого співвласника житлового будинку, що призвело до ухвалення незаконного рішення. Інтерес позивачки спрямований на набуття нею в одноосібну власність всього будинку.

Участі в розгляді справи апелянт не брав, тому був позбавлений можливості захищати свої законні майнові права та інтереси, надати відповідні докази тощо.

Виходячи з наведеного та вказуючи на фактичне позбавлення його права власності на половину будинку, апелянт ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, у позові - відмовити.

У відзиві на апеляцію позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Вакула Ю.І., просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. Зазначає, зокрема, таке.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення, оскільки останній дійсно має право на частину спадкового майна, однак, не на 1/2 частину будинку, а на 1/4 частину.

Позивачка діяла в процесі добросовісно і не приховувала обставини справи, але вважала відповідно до сільських звичаїв, що допоки живі батьки, то діти на їхнє майно не претендують.

Крім того, доказом фактичної відмови апелянта від спадщини за його покійним батьком є та обставина, що про оформлення права власності на земельну ділянку під будинком він був обізнаний і цим займалася його донька.

Апелянт відмовився надати позивачці будинкову книгу з даними реєстрації мешканців будинку, тому про її зміст остання дізналася лише після подання даної апеляційної скарги.

Тому позиція та дії апелянта непослідовні і він у зв`язку з цим не може мати переваг у спорі.

Дід і баба спадкодавців ОСОБА_10 і ОСОБА_11 дійсно будували спірну хату, але в подальшому ОСОБА_3 і ОСОБА_4 перебудовували і добудовували хату (розпочали у 1964 році), тому це майно було спільною сумісною власністю подружжя спадкодавців.

Відтак, оскільки будинок був перебудований спадкодавцями, ОСОБА_2 після смерті батька успадкував лише 1/4 частку в праві власності на будинок. Водночас беручи до уваги непослідовність дій і позиції апелянта, сім`ї якого спочатку ОСОБА_4 заповідала будинок, а ймовірно саме у зв`язку з неналежною поведінкою останніх щодо її утримання та догляду змінила заповіт, склавши такий на позивачку, апеляція не може бути визнана обґрунтованою, а правильне по суті рішення суду не може бути скасоване суто з процесуальних з міркувань.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: апелянта ОСОБА_2 та його представника адвоката Дубровської О.М., які скаргу підтримали, позивачки ОСОБА_1 , яка дала пояснення в порядку, передбаченому ст.ст. 92, 234 ЦПК України, та її представника адвоката Вакули Ю.І., які апеляцію не визнали, розглянувши справу за апеляцією за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України у відсутність представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Оноківської сільської ради Ужгородського району, обговоривши доводи учасників процесу, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення або оспорювання саме її прав (ст. 4 ч. 1, ст. 19 ч. 1 ЦПК України), зазначене стосується як права на позов, так і права на апеляцію. Особа на власний розсуд здійснює своє право на захист і розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України (тут і далі норми матеріального права в редакції, що була чинною на час виникнення відповідних юридичних фактів), ст. 12 ч.ч. 1, 4, ст. 13 ч. 3 ЦПК України); особа зобов`язана належно довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, включно з тими, які власне обґрунтовують як право на пред`явлення вимог (право на позов), так і право на пред`явлення позову до конкретного відповідача (відповідачів) та обов`язок такого відповідача (відповідачів) відповідати за пред`явленими вимогами; предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 12 ч.ч. 2, 3, ст. 13 ч. 1, ст.ст. 76-81 ЦПК України).

Про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності пред`явлених до належного відповідача (відповідачів) вимог (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

Апелянт, подаючи в порядку ст. 352 ч. 1 ЦПК України скаргу, повинен довести наявність у нього права на її подання, наявність фактів і обставин, що свідчать про вирішення судом питання саме про його права і обов`язки, про порушення рішенням суду, ухваленим без залучення до участі в справі апелянта, його законних прав та інтересів.

Відповідно до ст. 367 ч. 1 ЦПК України, апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачаються такі факти, обставини та відповідні їм правовідносини, що регулюються законодавчими нормами щодо права власності та спадкування.

ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_13 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 166, 167 т. 1).

ОСОБА_3 (відповідно до актового запису № 18 від 15.09.1956 про шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Оноківської сільської ради Ужгородського району - ОСОБА_14 ), ІНФОРМАЦІЯ_6 , і ОСОБА_4 (відповідно до записів у Свідоцтві серії НОМЕР_2 про народження ОСОБА_2 , виданого 23.12.1964 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уклали шлюб 15.09.1956.

Прізвища ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у різних документах зазначалися по-різному:

у актовому записі № 18 від 15.09.1956 про шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Оноківської сільської ради Ужгородського району, - « ОСОБА_6 » (а.с. 23-24 т. 1);

у Свідоцтві серії НОМЕР_3 про народження ОСОБА_1 , виданому 22.11.1957, - « ОСОБА_6 » (а.с. 25 т. 1);

у Свідоцтві серії НОМЕР_2 про народження ОСОБА_2 , виданому 23.12.1964, - « ОСОБА_4 » (а.с. 125 т. 1);

у Свідоцтві серії НОМЕР_4 про смерть ОСОБА_5 , повторно виданому 07.03.2018, - «ОСОБА_5» (а.с. 22 т. 1);

у Свідоцтві серії НОМЕР_5 про смерть ОСОБА_4 , виданому 29.06.2017, - « ОСОБА_6 » (а.с. 52 т. 1);

у подальшому в постанові прізвища будуть зазначатися відповідно до свідоцтв про смерть.

ОСОБА_5 і ОСОБА_4 були батьками:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 25, 210-212 т. 1), і

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 125 т. 1).

В Технічному паспорті на будинковолодіння АДРЕСА_1 , виготовленому ТОВ «Уж-Інвентаризатор» 25.06.2014 на ім`я ОСОБА_4 , рік побудови житлового будинку (літ. А) та сараїв (літ. Б і В) зазначений як «1955», рік побудови вбиральні (літ. Г), літньої кухні (літ. Д) і гаража-майстерні (літ. Ж) зазначений як «1978» (а.с. 118-122 т. 1).

Рішенням Виконавчого комітету Ужгородської районної ради народних депутатів Закарпатської області від 09.08.1989 № 121 «Про оформлення права власності на житлові будинки, які належать окремим громадянам та головам колгоспних дворів сіл Вовкове, Оноківці, Оріховиці», ухваленим на підставі рішень Виконкомів Середнянської селищної ради народних депутатів від 15.06.1989 № 94 та Оноківської сільської ради народних депутатів від 20.07.1989 № 39 про оформлення права власності на житлові будинки у селах Вовкове, Оноківці та Оріховиця, зобов`язано Ужгородське міжміське бюро технічної інвентаризації провести реєстрацію будинків згідно списку, де під № 79 зазначено оформити право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами в АДРЕСА_1 та видати свідоцтво про право власності окремим громадянам та головам колгоспних дворів, зокрема, й ОСОБА_5 (а.с. 12-14 т. 1).

В копії довідки про приналежність будівель будинковолодіння АДРЕСА_1 , зареєстрованих інвентаризаційним бюро в реєстровій книзі будинковолодінь під реєстровим № 131 (а.с. 17 т. 1), яка міститься серед копій аркушів справи з реквізитами «Копія Дело НОМЕР_7 АДРЕСА_1 ОСОБА_3 начато 1990 г. реєстр № 131», засвідчених печаткою КП «Ужгородське районне бюро технічної інвентаризації нерухомого майна» (а.с. 16-20 т. 1), зафіксований запис такого змісту:

у колонці «Прізвище, ім`я, по-батькові» - «Свідоцтво про власності видане Ужгородським райвиконкомом згідно рішення № 121 від 9.08.1989 р.»;

у колонці «Документи, на основі яких підтверджується право особистої власності» - « ОСОБА_5 »;

у колонці «Долі» - 1/1;

у колонці «Дата і підпис» - «7.12.90» і рукописний підпис.

За даними виписки з погосподарської книги за 1991-1995 роки, виданої 12.04.2018 Виконавчим комітетом Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області щодо житлового будинку по АДРЕСА_1 , форма власності - приватна, за ОСОБА_5 , 1934 р.н., був закріплений особовий рахунок № НОМЕР_1 у погосподарській книзі № 18, сторінка 75 (а.с. 21 т. 1).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 22 т. 1).

Даними будинкової книги по АДРЕСА_1 зафіксовано реєстрацію (прописку) в будинку, зокрема:

ОСОБА_5 (в документі - « ОСОБА_6 ») з 12.11.1976;

ОСОБА_4 з 10.11.1976;

ОСОБА_1 з 04.03.1976, зняття з реєстрації (виписка) з 28.03.1978;

ОСОБА_2 (в документі - « ОСОБА_6 ») з 05.09.1980 (а.с. 128-129 т. 1).

19.06.2014 Виконавчий комітет Оноківської сільської ради видав для подання в нотаріальну контору довідку № 1203, в якій зафіксовано, що на день смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в АДРЕСА_1 проживали і були зареєстровані:

ОСОБА_4 - дружина, ІНФОРМАЦІЯ_9.;

ОСОБА_2 (в довідці - « ОСОБА_6 ») - син, ІНФОРМАЦІЯ_8.;

ОСОБА_23 - внучка, ІНФОРМАЦІЯ_10.;

ОСОБА_24 - невістка, ІНФОРМАЦІЯ_11 (а.с. 123 т. 1).

Отже, на день смерті ОСОБА_5 був зареєстрований (прописаний) і проживав у будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується письмовими доказами, іншими матеріалами справи та визнається учасниками процесу. Даних про наявність заповіту ОСОБА_5 в справі немає.

У силу положень ст.ст. 524, 525, 548, ст. 549 ч. 1 п. 1, ч. 2 ЦК Української РСР (1963 р.), спадкоємець, який вступив у фактичне управління або володіння спадковим майном, визнається таким, що прийняв спадщину, спадщина належить йому з моменту її відкриття, яким визнається день смерті спадкодавця. Відмова від спадщини має правове значення лише в разі вчинення її протягом шести місяців з часу відкриття спадщини (ст. 553 ЦК Української РСР (1963 р.)).

Наведені вище обставини в межах наявних документів, оскільки протилежного не встановлено, дають підстави вважати, що на час смерті ОСОБА_5 його спадкоємці першої черги за законом (ст. 529 ч. 1 ЦК Української РСР (1963 р.)) ОСОБА_4 і ОСОБА_2 прийняли спадщину шляхом вступу у фактичне управління або володіння спадковим майном. Даних про відмову цих спадкоємців від спадщини, вчинену встановленим порядком і у визначений законом строк, немає.

У 2014 році на земельну ділянку по АДРЕСА_1 для ОСОБА_4 була виготовлена Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) в натурі (на місцевості) (а.с. 30-51 т. 1).

Рішенням Оноківської сільської ради Ужгородського району від 04.11.2015 указана технічна документація із землеустрою була затверджена, земельна ділянка площею 0,1230 га з кадастровим номером :12:014:0022, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована по АДРЕСА_1 , була надана ОСОБА_4 у власність (а.с. 26 т. 1). Право власності на цю земельну ділянку було зареєстровано за ОСОБА_4 19.04.2016 (а.с. 27-28 т. 1).

Заповітом, посвідченим секретарем Виконавчого комітету Оноківської сільської ради Ужгородського району Бабидорич М.П. 18.05.2017 за реєстровим № 34, ОСОБА_4 на випадок своєї смерті заповіла все своє майно, де б воно не було і де б не знаходилося, в чому б воно не полягало, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 55-57 т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла (а.с. 52 т. 1).

Згідно з довідкою Виконкому Оноківської сільської ради від (день і місяць не читаються, рік - 2017, номер довідки - 2300) на день смерті ОСОБА_4 , яка проживала в будинку АДРЕСА_1 , з нею проживали і були зареєстровані:

ОСОБА_2 - син, ІНФОРМАЦІЯ_8.;

ОСОБА_25 - невістка, ІНФОРМАЦІЯ_11;

ОСОБА_23 - онука, ІНФОРМАЦІЯ_10.;

ОСОБА_27 - правнук, ІНФОРМАЦІЯ_12;

ОСОБА_28 - правнучка, ІНФОРМАЦІЯ_13.;

ОСОБА_29 - правнучка, ІНФОРМАЦІЯ_14. (а.с. 64 т. 1).

ОСОБА_1 прийняла спадщину за заповітом ОСОБА_4 (ст.ст. 1216, 1222, 1223, ст. 1268 ч. 1, ст.чт. 1269, 1297, 1298 ЦК України (2003 р.)). 18.09.2018 вона отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене державним нотаріусом Ужгородської районної державної нотаріальної контори Мешко Т.М. за реєстровим № 2-400 (спадкова справа № 255/2017), на спадкове майно - земельну ділянку площею 0,1230 га з кадастровим номером :12:014:0022, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по АДРЕСА_1 (а.с. 58-60 т. 1). Право власності на земельну ділянку було зареєстровано за ОСОБА_1 18.09.2018 (а.с. 61-62 т. 1).

Водночас постановою державного нотаріуса Ужгородської районної державної нотаріальної контори Мешко Т.М. від 18.09.2018 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_1 через відсутність правовстановлюючих документів про належність цього нерухомого майна спадкодавцю (а.с. 63 т. 1).

З 15.01.2020 ОСОБА_1 згідно з відміткою в паспорті громадянина України серії НОМЕР_6 , виданому 19.08.2002 Ужгородським РВ УМВС України в Закарпатській області, зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 (а.с. 210-212 т. 1).

Право власності набувається відповідно до закону, це право є непорушним і підлягає захисту (ст. 41 Конституції України, ст.ст. 4, 86 ЦК Української РСР (1963 р.), ст.ст. 2, 4, 12, 48, 49, 55 Закону України «Про власність», ст.ст. 316, 317, 319, 321, 328, Глава 29 ЦК України (2003 р.)).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.ст. 4, 524 ЦК Української РСР (1963 р.), ст.ст. 11, 1216, 1218 ЦК України).

Сторонами в цивільному процесі є позивач - особа, яка вважає, що її цивільне право порушене і яка пред`явила вимогу про захист порушеного права, і відповідач - особа, яку відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу визначає позивач і яка, виходячи із заявленої тим правової позиції, порушує (не визнає, оспорює, заперечує) його право та має відповідати за позовом, у результаті задоволення якого повинна вчинити відповідні дії (утриматися від таких) з метою поновлення прав позивача (ст. 26 ч. 1, ст.ст. 30, 33 і ст. 42 ч. 1, ст.ст. 48, 51 відповідних редакцій ЦПК України).

Спір щодо права на спадкування, щодо спадкової маси тощо (спадковий спір) виникає саме між спадкоємцями, а спір щодо права власності на нерухомість (зокрема, на житловий будинок, правовстановлюючі документи щодо якого відсутні і права на який не зареєстровані встановленим порядком) виникає з особами, законних прав та інтересів яких він стосується, права яких таким визнанням прав на майно порушуються. Відповідачами у справі за позовом особи, яка вимагає визнання права власності на майно в порядку спадкування, є спадкоємці, які прийняли спадщину, відповідачами в справі за позовом про визнання права власності на нерухомість, в тому числі, таку, права на які наразі не зареєстровані, є вищевказані особи, які мають свої законні права та інтереси в такому спорі. За обставинами справи, вимога про визнання права власності на житловий будинок, правовстановлюючі документи щодо якого відсутні і права на який не зареєстровані встановленим порядком, ґрунтується передусім на спадкуванні майна, тож має місце фактичне поєднання відповідних підстав позову.

За таких умов, спір щодо права власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , безпосередньо стосується законних прав та інтересів ОСОБА_2 . Поза тим, питання щодо визнання права власності на нерухоме майно не може відповідно до закону вирішуватися без участі осіб, які ґрунтуючись на своїх законних правах та інтересах щодо цього майна заперечують визнання такого права, вказують на порушення їхніх прав тощо.

Та обставина, що спір прямо стосується цивільних прав, обов`язків та законних інтересів ОСОБА_2 , визнана й стороною позивачки, яка визнала письмово та підтвердила під час апеляційного розгляду справи, що той, на її думку, має право на 1/4 частку в праві власності на будинок. По суті між позивачкою та апелянтом має місце спір щодо прав на спадкове майно та розміру їхніх часток у цьому праві.

ОСОБА_2 як спадкоємець ОСОБА_5 , який прийняв спадщину, не був залучений до участі в справі.

Суд першої інстанції не з`ясував обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, не з`ясував і не перевірив обставин стосовно того, яким чином і щодо якого майна відбувалося спадкування за ОСОБА_5 , не з`ясував питання про коло спадкоємців тощо. Суд залишив поза увагою, що питання про право власності на спірне нерухоме майно не могло вирішуватися без урахування дійсних обставин щодо руху майнових прав на нього, і, відповідно, без урахування прав і/або наявності чи відсутності конкретних дій осіб, які мають законні права та інтереси щодо спірного майна. Питання про майнові права, заявлені ОСОБА_1 , взаємопов`язане із питанням щодо відповідних прав ОСОБА_2 як одного зі спадкоємців ОСОБА_5 , який, своєю чергою, одноосібне право ОСОБА_1 на спірне майно наразі заперечує.

За приписами ЦПК України, саме сторона у справі повинна доводити обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, і саме відповідачу належить право визнати позов, пред`явити і підтримувати зустрічний позов, укласти мирову угоду тощо (ст. 10 ч. 3, ст.ст. 27, 31, 60, 123, 174, 175 і ст. 12 ч. 3, ст.ст. 43, 49, 81, 193, 206, 207 відповідних редакцій ЦПК України). Отже, докази, які оцінюються в цивільній справі, факти, що на їх підставі встановлюються в порядку цивільного судочинства, за сукупністю яких вирішується питання про право на спадкування та про право власності на нерухомість, ухвалюється судове рішення, мають правове значення, якщо ці дії вчиняються у процесі, участь в якому беруть належні учасники у належному процесуальному статусі. У даному випадку факти, що тягнуть у позивачки ОСОБА_1 виникнення відповідних прав, мають правове значення лише якщо встановлені у справі, у якій є належний відповідач (відповідачі).

Визнання позову має правове значення, якщо зроблене належним відповідачем, суд у разі визнання відповідачем позову лише за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо ж визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ст. 206 ч.ч. 1, 4 ЦПК України). Зважаючи на обставини справи, заява Оноківської сільської ради Ужгородського району про те, що вона визнає позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення (а.с. 89-90 т. 1) була зроблена неналежним відповідачем, суперечить закону, порушує права інших осіб. Суд першої інстанції в порядку, передбаченому ст. 12 ч. 5, ст. 51 ст. 189 ч. 1, ст. 197 ч. 2 п.п. 4, 6, 7, 19, ст. 214 ч. 2 ЦПК України, питання про участь у справі інших осіб (особи), прав і обов`язків яких (якої) стосується спір, не обговорив і не мав процесуальних підстав за відсутності таких належних відповідачів (відповідача) для вирішення спору щодо сторін по суті, що, власне, і потягло наслідки, які випливають із положень ст. 352 ч. 1 ЦПК України.

Таке вирішення справи є неправильним у процесуальному розумінні, рішення суду не відповідає вимогам ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України, вищенаведені обставини виключали можливість реального вирішення спору через пред`явлення позову до неналежного відповідача, відсутність у справі належного відповідача, без якого про законність розв`язання спору не йдеться. Питання обґрунтованості позову по суті, його доведеності, наявності підстав для визнання відповідних прав, інші обставини наразі значення не мають.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції не мав законних підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 і дійшов хибного висновку про можливість задоволення позову. ОСОБА_2 довів наявність у нього права на апеляційне оскарження рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12.07.2019.

Оскільки розгляд справи покладається на суд першої інстанції, а в апеляційному порядку здійснюється перевірка судового рішення, яким закінчено провадження в справі, під час апеляційного розгляду справи суд не вправі за відсутності для того належних підстав змінювати склад відповідачів у справі, розглядати підстави і вимоги позову, які не були предметом розгляду судом першої інстанції, виходити за межі пред`явлених вимог (ст. 13 ч. 1, ст. 23 ч. 1, ст. 55 ч. 1, ст. 184, ст.ст. 351, 352, ст. 367 ч.ч. 1, 6 ЦПК України). Тож на стадії апеляційного провадження викладені обставини не можуть бути змінені, а порушення норм закону не можуть бути усунені чи виправлені.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача та відсутність у справі необхідного для вирішення спору відповідача, внаслідок чого має місце прийняття судом рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі, є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення (ст. 367 ч. 4, ст. 376 ч. 3 п. 4 ЦПК України).

Міркування сторони позивачки про необхідність часткового задоволення апеляції та вирішення апеляційним судом спору по суті, з урахуванням участі в справі ОСОБА_2 , не ґрунтуються на законі та не можуть братися до уваги. Функцією апеляційного суду є перевірка законності та обґрунтованості судового рішення, ухваленого судом першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, а не фактичне продовження розгляду справи після ухвалення рішення судом першої інстанції, вирішення позову замість суду першої інстанції і т.ін. Тож недопустимим є фактичне ототожнення апеляційного суду із судом першої інстанції та розгляд ним позову заново, щодо відповідача, якому належало брати участь у справі на стадії її розгляду судом першої інстанції, але який внаслідок невиконання судом вимог цивільного процесуального закону не брав такої участі і рішення щодо якого судом не ухвалювалося. Таке залучення на стадії апеляційного розгляду справи до участі в ній відповідача недопустиме. Протилежне по суті нівелювало б правові зміст і призначення апеляційної перевірки судового рішення як стадії цивільного процесу та всупереч закону фактично позбавляло б такого відповідача реального права на апеляційне оскарження рішення суду, а також можливості реалізувати цивільні і процесуальні права, заявити відповідні клопотання, здійснення яких у змагальному процесі є можливим саме і тільки на стадії розгляду справи судом першої, а не апеляційної інстанції.

Відтак, на підставі ст. 376 ч. 1 п. 4, ч. 2, ч. 3 п. 4 ЦПК України апеляцію слід задовольнити, рішення суду скасувати, у позові відмовити з наведених вище процесуальних підстав - внаслідок вирішення спору за відсутності належного відповідача.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 4, ч. 2, ч. 3 п. 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12 липня 2019 року скасувати, у позові ОСОБА_1 до Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування -відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 8 лютого 2021 року.

Судді