ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» червня 2021 року

м. Харків

справа № 642/3172/20

провадження № 22ц/818/2945/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А.В., Хорошевський О.М.

за участю секретаря - Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , представниця позивача ОСОБА_2 ,

відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця», представник відповідача Григор`єв І. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13 січня 2021 року в складі судді Бородіної О.В.

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди заподіяної каліцтвом, який в подальшому уточнив.

Позовна заява мотивована тим, що 29 вересня 1997 року на станції «Харків-пасажирський» при переході залізничних шляхів його було травмовано тепловозом, в результаті чого нанесено тяжкі тілесні пошкодження відкритий перелом обох кісток лівої гомілки в нижній третині, травматична ампутація нігтьової фаланги одного пальця правої стопи, що підтверджується висновком експерта № 125 Д і рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2001 року у справі № 2-1736/01.

Як вбачається з висновку МСЕК і судово-медичної експертизи у зв`язку із травмою його загальна втрата працездатності становить 70% безстроково.

Зазначив, що з 2001 року по 2008 рік він неодноразово звертався до суду з позовними вимогами на предмет стягнення з Уставного територіально-галузевого об`єднання «Південна залізниця» компенсації втраченого заробітку.

Постановою Харківського апеляційного суду від 14 січня 2020 року у справі № 642/2834/16 з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на його користь стягнуто 2982,86 грн на відшкодування шкоди, пов`язаної із зменшенням його професійної працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я щомісячно, починаючи з 13 травня 2016 року.

Вказав, що у березні 2020 року він отримав від відповідача на виконання судового рішення грошові кошти в розмірі 81 989,03 грн.

Вважав, що сума щомісячного втраченого заробітку підлягає індексації за період з травня 2016 року по липень 2020 року та з урахуванням виплаченого становить 21 111,37 грн.

Зазначив, що оскільки йому у зв`язку із отриманою травмою було ампутовано ногу, він потребує протезування.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2014 року у справі № 642/6158/14-ц зобов`язано Державне підприємство «Південна залізниця» компенсувати вартість протезу шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Турбота» в сумі 58 950,00 грн.

Вказав, що у відповідності до чинного законодавства строк придатності протезу гомілки складає 3 роки, тобто наразі він вже сплив, у зв`язку з чим потребує чергового протезування лівої ноги.

Як вбачається з рахунку-фактури Товариства з обмеженою відповідальністю «Турбота» № 0000003 від 03 березня 2020 року вартість протезу складає 182 221,79 грн.

Просив стягнути з Акціонерного товариства «Південна залізниця» на його користь суму індексованої заробітної плати у зв`язку із збільшенням вартості життя за період з травня 2016 року по липень 2020 року, що становить 21 111,37 грн; зобов`язати Акціонерне товариство «Південна залізниця» компенсувати йому вартість протезу шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Турбота» в сумі 182 221,79 грн; стягнути з Акціонерного товариства «Південна залізниця» на його користь витрати на отримання правової допомоги.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 13 січня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з Акціонерного товариства «Південна залізниця» на користь ОСОБА_1 суму індексації заробітної плати в розмірі 20 328,25 грн; зобов`язано Акціонерне товариство «Південна залізниця» компенсувати ОСОБА_1 вартість протезу шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Турбота» в розмірі 182 221,79 грн; в іншій частині у задоволенні позовних вимог - відмовлено; стягнуто з Акціонерного товариства «Південна залізниця» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду Акціонерне товариство «Українська залізниця» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення в частині зобов`язання компенсувати ОСОБА_1 вартість протезу шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Турбота» в розмірі 182 221,79 грн скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову в частині зобов`язання компенсувати ОСОБА_1 вартість протезу шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Турбота» в розмірі 134 764,79 грн - відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, неправильно застосував норми матеріального права, зокрема, не звернув увагу на те, що Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1996 року № 1548 визначено, що регулювання цін на протезно-ортопедичні вироби, технічні засоби профілактики інвалідності та реабілітації здійснює Міністерство соціальної політики України. Наказом Міністерства соціальної політики України від 06 серпня 2019 року № 1208 встановлені граничні ціни на технічні та інші засоби реабілітації для осіб з інвалідністю, в тому числі для осіб, інвалідність яких настала внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, дітей з інвалідністю та інших окремих категорій населення, відповідно до якого гранична ціна на протези гомілки модульної із вкладишем із силіконової композиції 3 мобільності для пацієнтів вагою до 100 кг становить 47 457,00 грн.

07 квітня 2021 року до суду апеляційної інстанції від представниці позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважала, що рішення суду є законним, а апеляційна скарга необгрунтованою. При цьому посилалась на те, що наказ Міністерства соціальної політики України від 06 серпня 2019 року № 1208 «Про організацію забезпечення окремих категорій населення технічними та іншими засобами реабілітації» щодо регулювання цін на протези гомілки модульні із вкладишем силіконової композиції для пацієнтів вагою до 100 кг в сумі 47457, 00 грн, не відноситься до даної справи, оскільки жодних інструкцій, порядків чи положень для забезпечення виконання цього наказу немає. Також, посилалася на те, що ці кошти сплачує не Міністерство соціальної політики України, а безпосередньо підприємство, яке перераховує ці кошти Товариству з обмеженою відповідальністю «Турбота» за рахунком фактурою на заявлений протез.

10 червня 2021 року до суду апеляційної інстанції від представниці позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи копію попередньої калькуляції вартості виробництва продукції ПН 3.3.3.4.1. Протезу гомілки модульного з вкладишем з силіконової композиції від 02 березня 2020 року та копію розшифровки матеріальних витрат на ПН 3.3.3.4.1. Протезу гомілки модульного з вкладишем з силіконової композиції, яку задоволено.

11 червня 2021 року до суду апеляційної інстанції від представниці позивача надійшли додаткові пояснення щодо апеляційної скарги, з яких вбачається, що оскільки травма позивача не пов`язана із виробничою травмою, а предметом спору є виконання цього зобов`язання саме відповідачем, а не Фондом соціального страхування України, наказ Міністерства соціальної політики України від 06 серпня 2019 року № 1208 не може бути застосованим до правовідносин, що є предметом даного спору, адже він визначає граничні ціни на протези саме для Фонду соціального страхування України. Таке випливає з положень Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні», «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» необхідно залишити без задоволення, рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивовано тим, що у позивача виникло чергове право на заміну необхідних протезів, сплата за яких підлягає з відповідача в розмірі, визначеному товариством виробником.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 29 вересня 1997 року на станції «Харків-пасажирський» при переході залізничних шляхів ОСОБА_1 травмовано тепловозом, внаслідок чого він отримав тяжкі тілесні пошкодження - відкритий перелом обох кісток лівої голені в нижній третині, травматичну ампутацію нігтьової фаланги одного пальця правої стопи.

Як вбачається з акту судово-медичного дослідження (обстеження) № 411-Д від 04 жовтня 2001 року у зв`язку з травмою загальна втрата працездатності позивача становить 70% безстроково (а.с.6-9).

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2001 року у справі № 2-1736/01 стягнуто з Управління ЮЖД на користь ОСОБА_1 втрачений заробіток за період з 12 лютого по 12 жовтня 2001 року в розмірі 283,92 грн, з 13 жовтня 2001 року щомісячно зобов`язано стягувати втрату заробітку в розмірі 35,49 грн до строку повторного обстеження ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) або підвищення оплати праці, компенсацію на посилене і полівітамінізіроване харчування в сумі 3030,00 грн, вартість протезування 6260,38 грн, за моральну шкоду 2500,00 грн; стягнуто з Управління ЮЖД на користь Харківського управління праці та соціального захисту населення для придбання ОСОБА_1 автомобіля «Таврія-11027» з ручним управлінням грошові кошти в сумі 14 890,00 грн; зобов`язано Управління ЮЖД видати ОСОБА_1 безоплатну санаторно-курортну путівку до санаторію Південного берегу Криму або оплатити вартість такої путівки ОСОБА_1 з оплатою вартості проїзду до санаторію та назад (а.с.10-13).

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2008 року у справі № 2-1012/08 стягнуто з Статутного територіально-галузевого об`єднання «Південна залізниця» на користь ОСОБА_1 одноразово (з 01 жовтня 2007 року по 31 грудня 2007 року) 755,04 грн, а також зобов`язано стягувати щомісячно з 01 січня 2008 року по 01 квітня 2008 року 251,68 грн, з 01 квітня 2008 року по 01 жовтня 2008 року 256,26грн, з 01 жовтня 2008 року по 01 листопада 2008 року 266,11 грн, з 01 листопада 2008 року по 01 грудня 2008 року 293,44 грн, з 01 грудня 2008 року до наступного підвищення мінімальної заробітної плати 325,70 грн; зобов`язано Статутне територіально-галузеве об`єднання «Південна залізниця» надати ОСОБА_1 безкоштовну санаторно-курортну путівку до санаторію профілю порушення опорно-рухливого апарату в санаторіях середньої смуги і Криму, або до реабілітаційного центру в м. Одесі, Куяльник, Хмельник відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2003 року; стягнуто з Статутного територіально-галузевого об`єднання «Південна залізниця» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 350,00 грн (а.с.14-15).

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 17 червня 2008 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2008 року скасовано, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з Статутного територіально-галузевого об`єднання «Південна залізниця» на користь ОСОБА_1 компенсацію втраченого заробітку в сумі 1215,68 грн щомісячно та одноразово вартість протезування в сумі 35 897,50 грн шляхом перерахування на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Турбота» згідно рахунку-фактурі № СФ-0000021 від 14 жовтня 2007 року; в іншій частині позову - відмовлено; вирішено питання щодо судових витрат (а.с.16-17).

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2014 року у справі № 642/6158/14-ц стягнуто з Державного підприємства «Південна залізниця» на користь ОСОБА_1 у якості індексованої суми у зв`язку зі збільшенням вартості життя за період з липня 2011 року по липень 2014 року 16 956,04 грн, а також витрати на правову допомогу у розмірі 1500,00 грн; зобов`язано Державне підприємство «Південна залізниця» компенсувати вартість протезу шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Турбота» в сумі 58 950,00 грн, вирішено питання щодо судових витрат (а.с.18-20).

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 15 грудня 2016 року у справі № 642/2834/16-ц стягнуто з Державного підприємства «Південна залізниця» на користь ОСОБА_1 суму індексованої заробітної плати у зв`язку із збільшенням вартості життя за період з серпня 2014 року по квітень 2016 року, що становить 52 282,75 грн, в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 14 січня 2020 року у справі № 642/2834/16-ц апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» - задоволено частково; апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 15 грудня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства "Південна залізниця" про відшкодування втраченого середнього заробітку та вимог про стягнення з Державного підприємства "Південна залізниця" на користь ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства "Південна залізниця" про відшкодування втраченого середнього заробітку та вимог про стягнення з Державного підприємства "Південна залізниця" на користь ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги задоволено, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 2982,86 грн на відшкодування шкоди, пов`язаної із зменшенням його професійної працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я щомісячно, починаючи з 13 травня 2016 року, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у сумі 3150,00 грн (а.с.21-28, 29-31).

Як вбачається з довідки Українського науково-дослідного інституту протезування, протезобудування та відновлення працездатності № 21083/33 від 05 березня 2020 року ОСОБА_1 знаходився на амбулаторному прийомі 05 березня 2020 року з приводу ампутованого дефекту лівої гомілки на рівні Н/3 з приводу залізничної травми. Великі рубці кукси гомілки. В подальшому хворий потребує чергового складного протезування кукси лівої гомілки (а.с.32).

З рахунків-фактури № СФ-0000003 від 03 березня 2020 року, № СФ-0000003 від 21 вересня 2020 року, № СФ-0000001 від 11 січня 2021 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Турбота» вбачається, що вартість ПН.3.3.3.4.1 протезу гомілки модульний з вкладишем з силіконової композиції становить 182 221,79 грн без ПДВ (а.с.33, 86, 116).

Матеріали справи містять платіжні доручення, відповідно до яких Акціонерне товариство «Південна залізниця» сплатила ОСОБА_1 компенсацію втраченого заробітку на загальну суму 104 749,01 грн (а.с.95-103).

Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Отже, зобов`язання з відшкодування шкоди як майнової, так і моральної є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових та майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. За своїм характером ці зобов`язання належать до роду недоговірних, тобто вони виникають поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин.

Складовими для відшкодування шкоди є: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вина. Перераховані підстави для деліктних зобов`язань є обов`язковим. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду.

Специфіка шкоди, яка завдана здоров`ю, полягає в тому, що вона не може бути відшкодована в натурі та оцінена в грошовому еквіваленті. Саме тому об`єктом відшкодування буде не зазначена шкода, а лише майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання цієї шкоди. До таких втрат законодавець відносить: а) заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності; б) додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Однак цей перелік є орієнтовним і у випадку, коли потерпілий має ще й інші втрати, які пов`язані з відповідним ушкодженням здоров`я, то він має право вимагати і їх відшкодування.

З аналізу вищенаведених цивільно-правових норм можна зробити висновок, що особа, якій заподіяно шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, має право вимагати від фізичної або юридичної особи, яка завдала такої шкоди, відшкодування в тому числі і витрат на протезування.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 359/4701/16-ц (провадження № 61-21369св19).

Пунктом 1 Порядку забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та інших окремих категорій населення, переліку таких засобів (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2012 року № 321 визначено механізм безоплатного забезпечення осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та інших окремих категорій населення технічними та іншими засобами реабілітації.

Пунктом 1 Порядку передбачено, що протези та вироби підвищеної надійності та функціональності, що мають поліпшені антропологічні, ергономічні та косметичні характеристики і дають змогу виконувати фізичну роботу з підвищеними навантаженнями, вести активний спосіб життя (займатися спортом і туризмом, доглядати за дітьми та особами, які втратили працездатність, тощо), перелік яких визначається Міністерством соціальної політики України, видаються особам з інвалідністю - з розрахунку один виріб на чотири з половиною роки.

При цьому, відповідно до додатку № 1 до вказаного Порядку, а саме Переліку технічних та інших засобів реабілітації, якими забезпечуються особи з інвалідністю, діти з інвалідністю та інші окремі категорії населення, строк, на який видається виріб, в даному випадку, протези гомілки (протези після ампутації нижче колінного суглоба) 3 роки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1996 року № 1548 «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)» із змінами затверджено Повноваження центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін і тарифів на окремі види продукції, товарів і послуг.

Пунктом 9 цих Повноважень передбачено, що Міністерство соціальної політики України встановлює граничні ціни, граничні нормативи рентабельності на технічні та інші засоби реабілітації (в тому числі протезно-ортопедичні вироби та крісла колісні, на які поширюється дія технічного регламенту щодо медичних виробів) за переліком технічних та інших засобів реабілітації, якими забезпечуються особи з інвалідністю, діти з інвалідністю та інші окремі категорії населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2012 року N 321.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 06 серпня 2019 року № 1208 «Про організацію забезпечення окремих категорій населення технічними та іншими засобами реабілітації», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 серпня 2019 року за № 1003/33974, затверджено граничні ціни на технічні та інші засоби реабілітації для осіб з інвалідністю, в тому числі для осіб, інвалідність яких настала внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, дітей з інвалідністю та інших окремих категорій населення, відповідно до яких протези гомілки модульні із вкладишем із силіконової композиції 3 мобільності для пацієнтів вагою до 100 кг ПН.3.2.3.4.1

ПН.3.3.3.4.1 47 457,00 грн.

Як вбачається з пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

Пунктом 19 підпункту «д» постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 (з подальшими змінами) роз`яснено, що при стягненні сум витрат на протезування, придбання путівки на санаторно-курортне лікування, автомобіля, суд повинен зазначити у рішенні, що присудженні суми підлягають перерахуванню відповідній організації, яка має надати ці послуги потерпілому.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач з дня отримання травми звертався саме до відповідача про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом. Як вбачається з змісту попередніх судових рішень, зазначені суми відшкодування були сплачені саме товариством. Жодного звернення позивача до Фонду соціального страхування України матеріали справи не містять.

На доведення наявності потреби у заміні раніше встановлених протезів ОСОБА_1 надано довідку Українського науково - дослідного інституту протезування, протезобудування та відновлення працездатності № 21083/33 від 05 березня 2020 року, з якої вбачається, що позивач в подальшому потребує чергового складного протезування кукси лівої гомілки.

Аналізуючи наведені норми права та обставини справи, слід зазначити, що нормативні акти, зокрема, наказ Міністерства соціальної політики України від 06 серпня 2019 року № 1208 «Про організацію забезпечення окремих категорій населення технічними та іншими засобами реабілітації», на які посилається представник Акціонерного товариства «Українська залізниця» щодо граничних цін, неможливо застосувати до даної справи, оскільки по перше, травма позивача не є виробничою, по друге, ними визначено граничні ціни на протези саме для Територіальних відділень Фонду соціального захисту інвалідів відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 1548, до яких позивач не звертався. Предметом спору є виконання зобов`язання саме відповідачем, а не територіальним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів. Вказаний вище Порядок визначає процедуру безоплатного отримання протезу за рахунок коштів із державного бюджету.

Постановляючи судове рішення в оскаржуваній частині, суд першої інстанції у відповідності до принципів розумності, співмірності, норм процесуального права та правильно застосувавши норми матеріального права, обґрунтовано задовольнив позов, у зв`язку з чим на підставі статті 375 ЦПК України апеляційна скарга залишається без задоволення, а судове рішення в оскаржуваній частині - залишенню без змін.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалося та не переглядалося.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13 січня 2021 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалося та не переглядалося.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А.В. Котелевець

О.М. Хорошевський

Повний текст постанови складено 17 червня 2021 року.