Ухвала

17 червня 2021 року

м. Київ

справа № 545/2553/20

провадження № 61-5364ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Олійник А. С.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Косточка Сергій Олегович, на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 01 грудня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 21 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Полтаві ради, орган опіки та піклування Полтавської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини та витребування майна,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просив суд визначити постійне місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 за місцем його реєстрації та проживання на АДРЕСА_1 та зобов`язати ОСОБА_1 повернути позивачу паспорт, медичну картку та особистий одяг (взуття, одяг, білизну) дочки ОСОБА_4 .

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 01 грудня 2020 року позов задоволено. Визначено постійне місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 за місцем його реєстрації та проживання на АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 належні ОСОБА_4 паспорт, медичну картку та особистий одяг.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 21 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 01 грудня 2020 року в частині визначення постійного місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 за місцем його реєстрації та проживання на АДРЕСА_1 скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

30 березня 2021 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Косточка С. О., із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 01 грудня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 21 січня 2021 року з пропуском строку на касаційне оскарження.

Оскільки повний текст постанови Полтавського апеляційного суду від 21 січня 2021 року складено 21 січня 2021 року, то останнім днем тридцятиденного строку для подання касаційної скарги є 22 лютого 2021 року.

Копію постанови Полтавського апеляційного суду від 21 січня 2021 року заявниця отримала 10 лютого 2021 року (трек-номер 634).

Заявниця звернулася із касаційною скаргою 30 березня 2021 року.

Як на поважну причину пропуску строку на касаційне оскарження посилалась на скрутне матеріальне становище, необхідність значного часу та зусиль для збирання суми коштів для оплати правничої допомоги в суді касаційної інстанції.

Просила поновити строк на касаційне оскарження оскаржуваних судових рішень.

Ухвалою Верховного Суду від 20 квітня 2021 року наведені підстави для поновлення процесуального строку визнані неповажними, запропоновано навести інші підстави для поновлення строку та подати докази на підтвердження їх поважності. Для усунення зазначеного вище недоліку надано десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали, а також попереджено про наслідки невиконання ухвали.

На виконання вказаної ухвали заявниця подала заяву про поновлення строку на касаційне оскарження.

Заява мотивована тим, що дохід ОСОБА_1 перевищує два розміри прожиткового мінімуму, розрахованого та затвердженого відповідно до закону для осіб, які належать до основних соціальних і демографічних груп населення, а тому вона не мала права на безоплатну вторинну правову допомогу у розумінні статті 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», водночас вона не мала достатніх коштів для оплати послуг адвоката з надання правничої допомоги з метою подання касаційної скарги у цій справі. Крім того, вона є вагітною, а на її утриманні перебуває хвора мати. Зазначені підстави пропуску строку є поважними, оскільки обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення відповідачки та пов`язані з дійсними істотними труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій відповідачкою.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнанні судом неповажними.

Указані заявницею підстави для поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження, зазначені у заяві про поновлення строку на касаційне оскарження, є неповажними з огляду на таке.

Так, заявниця не зазначила обставин саме об`єктивної неможливості подання касаційної скарги у тридцятиденний строк після отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції.

Наведені нею причини пропуску строку на касаційне оскарження, а саме відсутність коштів для оплати послуг адвоката, її вагітність, перебування на її утриманні хворої матері не свідчать, що указане було перешкодою для подання касаційної скарги.

Ці твердження також не містять посилання на докази, які б свідчили про майновий стан заявниці, наявність на її утриманні матері, її стану, що об`єктивно перешкоджало скласти та подати касаційну скаргу у передбачений законом строк.

У заяві про поновлення строку на касаційне оскарження постанови апеляційного суду заявниця посилається на те, що вона має зобов`язання з оплати за договором про надання правничої допомоги у цій справі, який вона уклала 15 березня 2021 року. Проте цей договір укладений вже після спливу тридцятиденного строку з дня отримання заявницею копії оскаржуваного судового рішення.

Заявниця також посилається на відкриття виконавчого провадження, на підставі якого проводиться виконання за виконавчим листом, виданим на підставі додаткового рішення у цій справі від 02 березня 2021 року, про стягнення витрат зі сплати судового збору та витрат на правничу допомогу.

Проте указане не свідчить про поважність причини пропущення строку на касаційне оскарження судового рішення, а право на касаційне оскарження вказаного додаткового рішення заявниця реалізувала шляхом подання окремої касаційної скарги.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (рішення у справі «Пономарьов проти України» (PONOMARYOV v. UKRAINE), № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року). Внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (рішення у справі «Шишков проти Росії» (Shishkov v. Russia), № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain), № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

ЄСПЛ зауважив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (рішення у справі «МПП «Голуб» проти України» (MPP Golub v. Ukraine), № 6778/05, ЄСПЛ, від 18 жовтня 2005 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» (Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine), № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 393, пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Отже, оскільки ухвалою Верховного Суду від 20 квітня 2021 року зазначені підстави для поновлення строку визнані неповажними, а нові підстави для поновлення строку на касаційне оскарження не знайшли свого підтвердження, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Косточка Сергій Олегович, на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 01 грудня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 21 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Полтаві ради, орган опіки та піклування Полтавської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини та витребування майна відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник