Провадження № 2/193/46/21
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
04 лютого 2021 року сел. Софіївка
Софіївський районний суду Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Кащук Д.А.,
за участю секретаря судового засідання Ратушної В.В.,
представника позивача ОСОБА_2 ,
представника третьої особи
(виконавчий комітет Софіївської селищної ради) Розбицької С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт.Софіївка Софіївського району Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_2 , який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: виконком Софіївської селищної ради Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-
Представник позивача ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить позбавити громадянку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Миколаївка Софіївського району Дніпропетровської області батьківських прав щодо її дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про народження № 17 від 14 серпня 2002 року, складений виконкомом Миколаївської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, де зазначено в графі «мати» - ОСОБА_3 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис про народження № 10 від 02 квітня 2004 року, складений виконкомом Миколаївської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, де зазначено в графі «мати» - ОСОБА_3 ; ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , актовий запис про народження № 17 від 10 серпня 2006 року, складений виконкомом Миколаївської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, де зазначено в графі «мати» - ОСОБА_3 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , актовий запис про народження № 12 від 03 червня 2008 року, складений виконкомом Миколаївської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, де зазначено в графі «мати» - ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , актовий запис про народження № 10 від 03 червня 2011 року, складений виконкомом Миколаївської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, де зазначено в графі «мати» - ОСОБА_3 ; визначити місце проживання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_6 , ОСОБА_10 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у батька - ОСОБА_1 , який проживає АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_6 , ОСОБА_10 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини, починаючи з дня звернення до суду до досягнення дітьми повноліття; стягнути з ОСОБА_3 на позивача користь судові витрати в розмірі 840 грн. 80 коп. за сплату судового збору.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 08 жовтня 2005 року між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 був укладений шлюб, зареєстрований виконкомом Миколаївської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області.
Від шлюбу мають дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Фактично шлюбні відносини з вини відповідача між сторонами припинилися на прикінці 2016 року, яка за час спільного проживання так і після окремого проживання та розірвання шлюбу ОСОБА_3 не дбала про матеріальне забезпечення дітей, не займалася їх вихованням, не цікавилась їх здоров`ям, навчанням. Не відвідувала їх як за місцем проживання так і в навчальних закладах. Зловживає алкогольними напоями, має шкідливі звички. Не має постійного місця роботи. Веде аморальний спосіб життя. Характеризується за місцем проживання негативно.
02 травня 2019 року рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області шлюб між сторонами було розірвано.
З 2016 року ОСОБА_1 один виховує дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_6 , ОСОБА_10 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
ОСОБА_3 після розірвання шлюбу по цей час здоров?ям дітей не цікавиться, участі в їх вихованні та утриманні не приймає. Будь-яких перешкод для виконання неї своїх обов`язків, позивач не чинить. Зокрема, позивач неодноразово пропонував їй спілкуватися з дітьми, купувати їм одяг і харчі, шкільне приладдя, відвідувати батьківські збори в школі, брати іншу участь у їх вихованні та утриманні. Але цього робити вона не бажає, свідомо ухиляючись від виконання своїх батьківських обов`язків. Вона зовсім не цікавиться розвитком, станом здоров`я дітей, не дбає про їх інтереси.
Навпаки ОСОБА_3 замість того щоб допомогти виховувати та утримувати дітей, співмешкає з чужою людиною з якою разом зловживають алкогольними напоями, не працюють, ведуть аморальний спосіб життя.
Від поведінки відповідача створюються умови, які в подальшому зашкодять інтересам дітей, коли вони подорослішають і не матимуть можливості належним чином виховуватись та навчатись.
Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2020 року провадження у справі відкрито, суд вирішив проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, 08 липня 2020 року закрити підготовче провадження та призначено справу до розгляду.
Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час, місце та дату судового розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення судової повістки та оголошенням на сайті «Судова Влада України» про виклик в судове засідання, а тому, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без його участі та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Представник третьої особи: Виконком Софіївської селищної ради - Розбицька С.В. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала, просила врахувати при винесенні рішення інтереси малолітніх та неповнолітніх дітей.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 повідомила про те, що вона є сусідкою ОСОБА_1 .. ОСОБА_1 працював вдень і вночі. ОСОБА_3 не працювала, забирала гроші зароблені ОСОБА_1 .. Вона була свідком, коли ОСОБА_3 вночі виїжджала до ОСОБА_10 .. Перший чоловік ОСОБА_3 був з міста Кривого Рогу. Він її вигнав, а їх спільну дитину, залишив собі. За три роки, після того як залишила дітей, жодного разу ОСОБА_3 матеріально не допомагала. Діти тяглися до матері, однак вона від їх відвернулася зовсім. Батько купляв дітям все необхідне. Мати жодного разу не відвідувала дітей в школі, навіть тоді, коли проживала з ОСОБА_1 .. Зловживала алкогольними напоями, зустрічалась з коханцем прямо вдома. Вчиняла сварки з позивачем, наносили побої ОСОБА_1 , дітей нацьковувала проти нього. Під час перебування дітей в інтернаті, батько дітей забирав їх додому на канікули та вихідні дні, спілкується з ними, допомагає матеріально. Батько дітей працює та добре заробляє. Тому вважає, що доцільно позбавляти відповідача ОСОБА_3 батьківських прав у відношенні своїх дітей.
Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 пояснив, він знає сусіда ОСОБА_1 давно. ОСОБА_3 знає більше 20 років. ОСОБА_3 , до того як почала проживати з ОСОБА_1 , перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, від якого народила дівчинку, дитину покинула. З ОСОБА_1 одружилась, мають спільних п`ятеро дітей. Чоловік ловив її на зрадах. ОСОБА_3 била свого чоловіка. В 2017 році переїхала до ОСОБА_10 ОСОБА_1 сказала, щоб він сам доглядав дітей та кормив. Ніколи ніде не працювала, вихованням дітей не займалась. Троє дітей навчаються в інтернаті, у зв`язку із зайнятістю позивача на роботі. Донька ОСОБА_7 бігала на стацію до матері, але ОСОБА_3 вигнала її, оскільки ОСОБА_10 почав на неї задивлятись. Вона сказала, що вона влаштовує своє життя, а діти їй не потрібні.
Суд, вислухавши позивача, його представника, представника третьої особи, свідків, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, проаналізувавши спірні правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Судом встановлено, що 08 жовтня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений шлюб, зареєстрований виконкомом Миколаївської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, актовий запис № 5, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 виданим 07 жовтня 2005 року вказаним органом (а.с. 9). Від шлюбу мають дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 17, що підтверджується повторним свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 виданим 09 грудня 2005 року відділом РАЦС Софіївського РУЮ Дніпропетровської області; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 10, що підтверджується повторним свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_3 виданим 09 грудня 2005 року виданим відділом РАЦС Софіївського РУЮ Дніпропетровської області; ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , актовий запис № 17, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_4 виданим 10 серпня 2006 року виданим виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , актовий запис № 12, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 виданим 03 червня 2008 року виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , актовий запис № 10, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 виданим 03 червня 2011 року виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області (а.с.10-14). 02 травня 2019 року рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано, що підтверджується вказаним рішенням суду (а.с. 15,16).
Відповідно акту про встановлення факту не проживання, складеного депутатом Софіївської селищної ради Левченко Л.Л. 06 березня 2020 року, ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 , не проживає з 2016 року, фактичне її місце реєстрації АДРЕСА_2 , в теперішній час її місце знаходження не відоме (а.с.17).
Відповідно довідки виконавчого комітету Софіївської селищної ради №230 від 10 березня 2020 року ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 19).
Згідно довідки виконавчого комітету Софіївської селищної ради №115 від 30 січня 2020 року ОСОБА_1 виховує шестирьох дітей, а саме: ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_11; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 20). ОСОБА_1 має дві земельних ділянки (паю) розміром 8,088 га. та 8,047 га., які перебувають в оренді ФГ «Калаус Агро» (а.с. 22). Також ОСОБА_3 з 05 червня 2003 року працює в структурному підрозділі «Апостолівська дистанція колії» регіональної філії «Придніпровська залізниця» і зараз займає посаду ремонтних штучних споруд 4 розряду з Цеху з у тримання штучних споруд та отримує стабільно заробітну плату (а.с. 24,25). За місцем роботи характеризується з позитивної сторони (а.с. 26). Відповідно довідки виконавчого комітету Софіївської селищної ради №250 від 16 березня 2020 року ОСОБА_3 разом з дітьми та чоловіком не проживає, вихованням дітей не займається. Місце знаходження її невідомо (а.с.23). Відповідно висновку органу опіки та піклування - виконкому Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету селищної ради від 17 квітня 2020 року № 45, він як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 у відношенні неповнолітніх ОСОБА_4 ; ОСОБА_5 ; ОСОБА_6 ; ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків (а.с. 28-31).
Начальником відділу у справах дітей виконавчого комітету Софіївської селищної ради Розбицькою С.В. , у присутності в.о. директора КЗ «Софіївський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді» Софіївської селищної ради Тузик В.С., практичного психолога КЗ «Софіївська опорна загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Софіївської селищної ради Бровенко В.В. , проведено бесіду з неповнолітньою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , щодо позбавлення батьківських прав її матері, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .. У ході спілкування, ОСОБА_5 повідомила, що останнього разу випадково бачилася з матір`ю, ОСОБА_3 , на початку вересня 2020 року, вдома у своєї подруги, яка проживає у сел. Лошкарівка Софіївського району Дніпропетровської області. Раніше спілкування відбувалося частіше, але останнім часом, співмешканець матері заперечує проти її спілкування з дітьми. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , не заперечує проти позбавлення її матері, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , батьківських прав (а.с. 70,71). Крім того, начальником відділу у справах дітей виконавчого комітету Софіївської селищної ради Розбицькою С.В., у присутності соціального педагога КЗО «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглибленим професійно- трудовим навчанням» ДОР» ОСОБА_20 , практичного психолога КЗО «Жовтневий навчально-реабілітаційний центр з поглибленим професійно- трудовим навчанням» ДОР» ОСОБА_21 , проведено бесіду з неповнолітньою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , щодо позбавлення батьківських прав її матері, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . У ході спілкування, ОСОБА_7 повідомила, що останній раз бачилася з мамою, ОСОБА_3 , перед від`їздом на навчання (навчається в КЗО «Жовтневий НРЦ» ДОР»), заходила до мами у будинок, де вона пригощала їх чаєм. Про ініціативу батька, ОСОБА_1 , щодо позбавлення її матері, ОСОБА_3 , батьківських прав, ніколи не чула. ОСОБА_7 не підтримує батька, бо вважає, що позбавлення батьківських прав образить і засмутить маму (а.с.72,73). Також було проведено бесіду з неповнолітнім ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , щодо позбавлення батьківських прав його матері, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .. У ході спілкування, ОСОБА_8 повідомив, що останнього разу бачив маму, ОСОБА_3 , перед від`їздом до навчального закладу ( ОСОБА_8 вчиться в КЗО «Жовтневий НРЦ» ДОР»), був запрошений нею до будинку, де у них відбулося тісне спілкування; мама пригощала його чаєм з пряниками. Телефонний зв`язок у хлопця з мамою відсутній. Протягом літнього періоду, ОСОБА_8 з мамою не бачився. Зі слів хлопця, мама ОСОБА_3 його дуже любить та називає « ОСОБА_8 ». Відповідно до вікових особливостей дитини, прямого питання щодо підтримки чи не підтримки хлопцем намірів тата, ОСОБА_1 , позбавити маму батьківських прав, поставлено не було. ОСОБА_8 запевнив, що любить маму і не хоче щоб їй було погано (а.с. 74,75). В ході бесіди з неповнолітнім ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4. , щодо позбавлення батьківських прав його матері, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 пояснив, що остання зустріч з мамою, ОСОБА_3 , у нього, як і у брата ОСОБА_8 та сестри ОСОБА_7 , відбулася перед від`їздом на навчання (навчається у КЗО «Жовтневий НРЦ» «ДОР»). Дуже твердо запевняє, що мама не вживає алкоголь, а ОСОБА_10 (співмешканець ОСОБА_3 . ОСОБА_10 ), ніколи не перешкоджає спілкуванню мами і дітей. Дуже помітно, що у хлопця трепетне відношення до мами. Зі слів ОСОБА_6 , батько розповів йому про свої наміри подати до суду заяву про позбавлення мами батьківських прав. ОСОБА_6 не підтримує ініціативу батька, ОСОБА_7 , щодо позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав. Хлопцю шкода маму, він не хоче, щоб вона засмучувалася (а.с. 76,77). Щодо письмових пояснень ОСОБА_28 , вона не заперечує щоб матір ОСОБА_3 позбавили батьківських прав (а.с. 78).
Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язком батьків утримувати дитину.
Відповідно до вимог ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.
Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Згідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167).
Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 3 ст. 5 Сімейного кодексу України передбачено, держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.
Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
У відповідності до ст. ст. 180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку у частці від доходу батьків чи у твердій грошовій сумі.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини.
У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків (абз. 2 п. 18 Постанови).
Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Наданими суду доказами підтверджується ухилення матері дітей - ОСОБА_7 від виконання батьківських обов`язків відносно своїх дітей, оскільки остання будь-якої участі у вихованні та забезпеченні дітей протягом тривалого часу не здійснює.
Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Отже, відповідач будучи обізнаною про розгляд справи в суді про позбавлення її батьківських прав, в судове засідання не з`явилася, жодних пояснень, заперечень стосовно позовних вимог не надала.
У зв`язку з цим суд приходить до висновку, що ухилення останньої виконання своїх обов`язків по вихованню дітей має місце, що є підставою для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав у відношенні доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - закрити, так як ОСОБА_28 є повнолітньою. Тому позов частині позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав підлягає частковому задоволенню.
Згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, у зв`язку з чим підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_7 аліментів на утримання дітей.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:- стан здоров`я та матеріальне становище дитини;- стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;- наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;- наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;- доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;- інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» , дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України.
Враховуючи відсутність інформації щодо майнового стану відповідача та те, що позбавлена батьківських прав особа не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, а також те, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав, суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дітей, суд не вбачає підстав для звільнення відповідача від обов`язку щодо утримання дітей, та тому вважає за необхідне вирішити питання щодо стягнення з неї на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_6 , ОСОБА_10 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, а саме з 20 травня 2020 року до досягнення дітьми повноліття. Тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.
Щодо позоних вимог про визначення місця проживання дітей, суд зазначає наступнє.
У відповідності до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
За ч.ч. 3, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.
Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 по справі № 6-2445цс16.
Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язком батьків утримувати дитину.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.
З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.
Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
У частині 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Як встановлено в судовому засіданні, діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_6 , ОСОБА_10 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживають разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , троє з них, а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , які на день розгляду справи досягли 14 років, тому суд має можливість визначити місце проживання лише у відношенні двох дітей,: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
На підставі викладеного, при вирішенні питання про визначення місця проживання малолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , суд в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи тривалість проживання малолітніх дітей з батьком, добросовісне виконання ним батьківських обов`язків, створення для дітей необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення їх усім необхідним, відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дітей з батьком, чи негативно впливали на їх виховання та розвиток, приходить до висновку про обґрунтованість позовної заяви в цій частині.
Положеннями ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
З врахуванням викладеного, враховуючи, що позов задоволено частково, а позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом було сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн., суд вважає необхідним у виконання вимог ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача сплачену суму судового збору в розмірі 840,80 грн., також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп., виходячи із того, що позивач при зверненні до суду з даним позовом звільнений від сплати судового збору за другою вимогою.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4-5, 12-13, 76, 81, 141, 258, 263-265, 280-282, 354,355, 430 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги представника позивача ОСОБА_2 , який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: виконком Софіївської селищної ради Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, задовольнити частково.
Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Миколаївка Софіївського району Дніпропетровської області, батьківських прав щодо її дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав у відношенні доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - закрити .
Визначити місце проживання дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у батька - ОСОБА_1 , який проживає АДРЕСА_1 .
Стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Миколаївка Софіївського району Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_6 , ОСОБА_10 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, а саме з 20 травня 2020 року, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, .
Рішення в частині стягнення аліментів згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України підлягає обов`язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 840 грн. 80 коп. за сплату судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Миколаївка Софіївського району Дніпропетровської області, на користь держави 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 коп.). судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 12 лютого 2021 року.

Суддя Д.А.Кащук