Постанова

Іменем України

18 червня 2021 року

м. Київ

справа № 214/4754/19

провадження № 61-4994св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , акціонерне товариство «Банк Золоті ворота», товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Барильської А. П., Бондар Я. М.,від 02 березня 2021 року.

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , акціонерного товариства «Банк Золоті ворота» (далі - АТ «Банк Золоті ворота»), товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія») про визнання договору удаваним та недійсним.

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що 07 грудня 2006 року між ПАТ «Банк Золоті ворота» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту за № 49-К/06 на придбання транспортного засобу. 07 грудня 2006 року між ним та ПАТ «Банк Золоті ворота» було укладено договір поруки за № 49-ІІ/06, згідно умов якого він поручився перед банком, як кредитором, за виконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту за № 49-К/06. 07 грудня 2006 року з метою забезпечення виконання вимог за договором про надання споживчого кредиту за № 49-К/06 між ПАТ «Банк Золоті ворота» та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір № 49/2-3/06, відповідно до змісту якого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як іпотекодавцями та власниками майна, було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2011 року у справі № 2-1048/11/0408 встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 2001 року по 23 грудня 2011 року.

У грудні 2018 року, у зв`язку з поданням представником ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області заяви про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником (цивільна справа № 214/8385/1), ОСОБА_1 стало відомо, що 26 січня 2018 року між відповідачами ПАТ «Банк Золоті ворота» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» було укладено договір про відступлення прав вимоги за № 178.

Позивач вважав, що відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Договір відступлення права вимоги може бути як безоплатним, та і оплатним. Разом з тим, договір відступлення права вимоги слід кваліфікувати як договір купівлі-продажу прав вимоги.

ОСОБА_1 вказував, що в абзаці 1 пункту 2 оспорюваного договору про відступлення прав вимоги передбачено, що за цим договором новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього договору набуває усі права кредитора за основними договорами. При цьому, пунктом 4 договору про відступлення прав вимоги передбачено, що сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за основними договорами відповідно до цього договору новий кредитор сплачує банку грошові кошти у розмірі 16 810, 00 грн.

Таким чином, між ПАТ «Банк Золоті ворота» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» було укладено саме договір купівлі-продажу майнових прав, і в такому разі на правовідносини між сторонами поширюються положення про договір купівлі-продажу (стаття 656 ЦК України).

Позивач вважав, що є підстави для визнання договору про відступлення прав вимоги за № 178, укладеного 26 січня 2018 року між ПАТ «Банк Золоті ворота» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», удаваним правочином та таким, що під собою приховує договір купівлі-продажу прав вимоги. Укладення спірного договору порушує права та законні інтереси позивача.

Позивач вважав, що спірний договір не відповідає приписам чинного законодавства, оскільки ані його, як поручителя, ані боржника письмово не повідомлено про відступлення права вимоги, що передбачено вимогами договору.

Із урахуванням викладеного, позивач просив позов задовольнити:

визнати договір про відступлення прав вимоги за № 178, укладений 26 січня 2018 року між ПАТ «Банк Золоті ворота» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», удаваним правочином та таким, що під собою приховує договір купівлі-продажу прав вимоги;

визнати недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги за №178, укладений 26 січня 2018 року між ПАТ «Банк Золоті ворота» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі судді Прасолова В. М., від 07 липня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано договір про відступлення прав вимоги за № 178 від 26 січня 2018 року, укладений між АТ «Банк Золоті ворота» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», удаваним правочином та таким, що приховує під собою договір купівлі-продажу прав вимоги.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги за № 178 від 26 січня 2018 року, укладений між АТ «Банк Золоті ворота» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».

Вирішено питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що укладений між ПАТ «Банк Золоті ворота» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» правочин про відступлення права вимоги є удаваним правочином, який вчинено сторонами для приховання договору купівлі-продажу, який вони насправді вчинили. ПАТ «Банк Золоті ворота» повинен був повідомити ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про наявність поручителя за договором про надання споживчого кредиту, тобто про права позивача щодо набуття прав кредитора, а також про права позивача як співвласника боргу.

Також суд першої інстанції виходив із того, що ані позивача, як поручителя, ані ОСОБА_2 письмово не було повідомлено про відступлення права вимоги, що передбачено вимогами договору, що є порушенням статей 628 та 629 ЦК України. Укладенням спірного договору порушено права та законні інтереси позивача як поручителя, так і особи, для якої борг за кредитним договором є спільним борговим зобов`язанням з ОСОБА_2 .

Короткий зміст оскарженої постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2021 року апеляційну скаргу відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» задоволено.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 липня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Вирішено питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що між ПАТ «Банк Золоті ворота» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» дійсно було укладено саме договір відступлення права вимоги, а не договір купівлі-продажу, як помилково вважав позивач, з яким погодився суд першої інстанції. Посилання позивача на те, що спірний договір не відповідає приписам чинного законодавства, оскільки ані його, як поручителя, ані боржника письмово не повідомлено про відступлення права вимоги, не може бути підставою для визнання цього правочину удаваним та недійсним.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

25 березня 2020 року до Верховного Суду ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2021 року та залишити в силі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 липня 2020 року.

Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначив неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільноговід 27 січня 2020 року у справі № 761/26815/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також не дослідив належним чином зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Заявник звертає увагу, що справа, яка є предметом перегляду, не є малозначною, а помилковий розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Заявник зазначає, що відповідно до розпорядження Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 09 червня 2020 року було анульовано ліцензію ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, а саме надання послуг з факторингу, надання коштів у позику. На момент укладення договорів відступлення права вимоги закінчився трирічний строк позовної давності за договором про надання споживчого кредиту та договором поруки. Позивач стверджує, що його права були грубо порушені, оскільки між відповідачами було укладено договір з порушенням норм права.

Позивач також наголошує, що апеляційним судом безпідставно стягнуто з нього судовий збір, оскільки він є інвалідом другої групи та відповідно звільнений від сплати судового збору.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 01 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі.

У квітні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У поданому відзиві на касаційну скаргу представник ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» посилається на те, що доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків апеляційного суду, яким правильно було скасовано рішення суду першої інстанції з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального і процесуального права. Поведінка позивача та його дії не відповідають принципу добросовісності.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

07 грудня 2006 року між акціонерно-комерційним банком «Золоті ворота» (далі - АКБ «Золоті ворота»), правонаступником якого є ПАТ «Банк Золоті ворота», та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту.

07 грудня 2006 року між позивачем ОСОБА_1 та АКБ «Золоті ворота», правонаступником якого є ПАТ «Банк Золоті ворота», було укладено договір поруки за № 49-11/06, згідно умов якого позивач поручився перед банком, як кредитором, за виконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту за № 49-К/06.

07 грудня 2006 року з метою забезпечення виконання вимог за договором про надання споживчого кредиту між АКБ «Золоті ворота», правонаступником якого є ПАТ «Банк Золоті ворота», та ОСОБА_2 й ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір.

Відповідно до змісту пункту 1.1 вказаного іпотечного договору ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як іпотекодавцями та власниками майна, було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру на третьому поверсі дев`ятиповерхового житлового будинку, загальною площею 66, 3 кв. м, житловою площею 39,2 кв. м, яка розташована за адресою: квартира АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2011 року у справі № 2-1048/11/0408 встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 2001 року по 23 грудня 2011 року.

На підставі постанови правління Національного банку України від 31 липня 2014 року № 456 «Про віднесення ПАТ «Банк Золоті ворота» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 01 серпня 2014 року прийнято рішення № 67 про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Золоті ворота», згідно з яким з 04 серпня 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк Золоті ворота». Тимчасовою адміністрацією ПАТ «Банк Золоті ворота» було прийнято рішення про початок продажу ліквідаційної маси банку.

ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» стало переможцем відкритих електронних торгів № ІІА-ЕА-2017-12-20-000009-b з продажу прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами.

26 січня 2018 року за договором № 178, ПАТ «Банк Золоті ворота» відступило новому кредитору ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» свої права за вимоги за договором № 49-К/06 про надання споживчого кредиту, з урахуванням всіх змін та доповнень до нього, укладеним між АКБ «Золоті ворота», правонаступником якого є ПАТ «Банк Золоті ворота», та ОСОБА_2 , іпотечним договором № 49/2-3/06 від 07 грудня 2006 року, укладеним між АКБ «Золоті ворота», правонаступником якого є ПАТ «Банк Золоті ворота», та ОСОБА_2 й ОСОБА_3 ,договором поруки № 49-П/06 від 07 грудня 2006 року, укладеним між АКБ «Золоті ворота», правонаступником якого є ПАТ «Банк Золоті ворота», та ОСОБА_1 , договором поруки № 49/2-П/06 від 07 грудня 2006 року, укладеним між АКБ «Золоті ворота», правонаступником якого є ПАТ «Банк Золоті ворота», та ОСОБА_4 , а новий кредитор зобов`язався сплатити первісному кредитору грошові кошти за відступлення права вимоги.

Позиція Верховного Суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з пунктом першим частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента, визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Суди повинні враховувати, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правова природа договору відступлення права вимоги полягає в тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, в якому виникло таке зобов`язання.

Вказані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі статтею 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Відповідно до частини першої статті 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами (стаття 190 ЦК України).

Право вимоги у зобов`язанні є майновим правом, яке має цивільну оборотоздатність та може вільно відчужуватись з урахуванням обмежень, встановлених нормами глави 47 ЦК України.

Отже, відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни. Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути обумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не свідчить про наявність фінансової послуги, яка надається новим кредитором попередньому.

Зміст зобов`язання, у якому відступається право вимоги (оплата за поставлений товар, надану послугу, повернення наданих коштів тощо), не впливає на оборотоздатність цього майнового права, тому не має вирішального значення для відмежування договору відступлення права вимоги від договору факторингу.

У справі, що розглядається, попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії, перебував у процедурі ліквідації та розпродував свої активи з метою розрахунку зі своїми кредиторами.

Відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 зроблено висновок про те, що недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, доводи сторін спору, дійшов загалом обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не доведено наявності фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання недійсним оспорюваного договору, а також не доведено порушення оспореним правочином його прав та інтересів.

26 січня 2018 року за договором № 178 ПАТ «Банк Золоті ворота», що перебуває у процедурі ліквідації, відступило новому кредитору ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» права вимоги до боржника та поручителя за кредитним та забезпечувальними договорами.

Доводи позивача про те, що його, як поручителя, а також боржника за кредитним договором, не було повідомлено про укладення оспорюваного договору відступлення права вимоги від 26 січня 2019 року не є підставою для визнання його удаваним та недійсним, оскільки до нового кредитора, перейшли права первісного кредитора у тому ж обсязі і на умовах, які існували на момент переходу цих прав.

Доводи касаційної скарги не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови апеляційного суду, враховуючи те, що як договір про відступлення права вимоги пов`язаний із заміною кредитора у зобов`язанні, не впливає на характер, обсяг і порядок виконання боржником своїх обов`язків, не погіршує його становища.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).

Щодо безпідставного стягнення із позивача судового збору за результатами розгляду апеляційної скарги слід зазначити, що матеріли справи містять пенсійне посвідчення ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , як інваліда другої групи. Вказане посвідчення видано 22 травня 2019 року, термін дії якого сплинув 30 квітня 2020 року. Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження від 12 листопада 2020 року ОСОБА_1 отримав 01 грудня 2020 року, а 11 грудня 2020 року ним подано до апеляційного суду заяву про ознайомлення із матеріалами справи, які йому було надано для ознайомлення в цей же день. Будучи обізнаним про розгляд справи апеляційним судом, ознайомившись із матеріалами справи під час її перегляду в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 не надав апеляційному суду доказів, які б підтверджували його право на звільнення від сплати судового збору, зокрема пенсійного посвідчення, яке б підтверджувало наявність інвалідності другої групи після 30 квітня 2020 року.

Враховуючи зазначене, принципи диспозитивності й змагальності, апеляційний суд дійшов обґрунтованого, виходячи із матеріалів справи, висновку про можливість стягнення судового збору із відповідача, оскільки останнім не було надано належних доказів, які б підтверджували наявність підстав для звільнення від сплати судового збору на момент вирішення справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи положення статті 411 ЦПК України, розгляд апеляційним судом цієї справи в порядку спрощеного позовного провадження, не є безумовною підставою для скасування оскарженої постанови апеляційного суду, оскільки апеляційним судом вирішено спір по суті правильно, а доводи касаційної скарги протилежного не доводять. Заявником не наведено аргументів, які б вказували, що невстановлення апеляційним судом певних обставин та розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в апеляційному порядку безспірно вплинуло на правильність вирішення спору по суті заявлених вимог.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, не спростовують висновків апеляційного суду по суті спору.

Висновки суду апеляційної інстанції не суперечать висновку Верховного Суду, який висловлено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного від 27 січня 2020 року у справі № 761/26815/17.

У вказаній постанові Верховного Суду висловлено висновок про те, що недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції. Апеляційнимсудом правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, зроблені обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів (стаття 89 ЦПК України).

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування правильного по суті судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:Є. В. Синельников
О. М. Осіян
В. В. Шипович