ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року

м.Суми

Справа №592/2289/21

Номер провадження 22-ц/816/889/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 квітня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Хитрова Б.В. у місті Суми, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом до АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (далі АТ «Сумське НВО»), мотивуючи позовні вимоги тим, що з 05 січня 2018 року він перебував у трудових правовідносинах з АТ «Сумське НВО»,30 листопада 2018 року звільнився за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником умов колективного договору.

На день звільнення розрахунок з позивачем роботодавець не провів, розмір заборгованості по заробітній платі становив 56182,04 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 лютого 2019 року, яке набрало законної сили, стягнуто з АТ «Сумське НВО» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 56182,04 грн.

Виконавчий лист про стягнення заборгованості за вказаним рішенням суду позивач пред`явив до виконання Відділу примусового виконання рішень ГТУЮ у Сумській області, проте станом на 26 лютого 2021 року заборгованість не погашена.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 147741,16 грн до дня звернення з позовом та додатково за період до ухвалення рішення суду, виходячи з розміру середнього заробітку.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з АТ «Сумське НВО» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку, станом на 05 квітня 2021 року у розмірі 155084,16 грн.

Стягнуто з АТ «Сумське НВО» на користь держави судовий збір у розмірі 1550,84 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, АТ «Сумське НВО» подалоапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши розмір стягнення до 56000 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що розмір заборгованості по заробітній платі позивача становить 56182,04 грн, розмір визначеного судом до стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 155084,16 грн, є втричі більше заборгованості, тому суд першої інстанції при розгляді справи повинен був застосувати принцип справедливості та співмірності і зменшити розмір відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку, про що зробив висновок Верховний Суд у постанові Великої Палати від 26 червня 2019 року № 716/9584/15-ц.

Позивач у встановлений судом строк відзиву на апеляційну скаргу не подавав.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2021 року: 2270 грн х 100 = 227000 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не в повній мірі.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що АТ «Сумське НВО» у встановлені строки не виплатило заробітну плату позивачу, унаслідок чого перед ним виникла заборгованість по заробітній платі. Вказана обставина є підставою для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за минулий період по дату ухвалення рішення.

Висновки суду про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідач не оскаржує.

Однак, у своїй апеляційній скарзі АТ «Сумське НВО» зазначає, що судом не правильно визначено розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача заслуговують на увагу.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів цивільної справи вбачається, що з 05 січня 2018 року ОСОБА_1 перебував у трудових правовідносинах з відповідачем.

30 листопада 2018 року позивача було звільнено з роботи за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником умов колективного договору (а.с. 7-8).

При звільненні відповідач не провів з ним остаточний розрахунок, що стало підставою для звернення ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 лютого 2019 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ПАТ «Сумське НВО» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 56182, 04 грн (а.с. 10).

ОСОБА_1 звернувся до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області із заявою про примусове виконання виконавчого листа, виданого на підставі вказаного рішення суду.

23 травня 2019 року виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (а.с. 11-12).

АТ «Сумське НВО» не заперечує твердження позивача, що заборгованість по заробітній платі перед ним не погашена.

Відповідно до положень ст. 43 Конституції України та ст. 2 КЗпП України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з вимогами статей 94, 97, 115 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати встановлюється за погодженням сторін, у відповідності до форм і систем оплати праці, норм праці, а також з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством.

Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За затримку розрахунку при звільненні передбачена відповідальність відповідно до ст. 117 КЗпП України, якою визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Крім того, у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в день звільнення позивачу АТ «Сумське НВО» не виплатило належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, внаслідок чого виникла заборгованість, та, відповідно, він має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Відповідач не оспорює, що період затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 становить 528 робочих днів - з 03 грудня 2018 року по 05 квітня 2021 року, розмір його середньоденної заробітної плати 293,72 грн.

Розмір середнього заробітку за вказаний період, визначений місцевим судом, становить 155084,16 грн (528 р.д. х 293,72 грн).

Однак, виходячи із принципів справедливості та співмірності, враховуючи розмір заборгованості по заробітній платі позивача 56182, 04 грн, за затримку виплати якої відповідач несе відповідальність згідно з ст. 117 КЗпП України, колегія суддів вважає за необхідне врахувати позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року № 716/9584/15-ц та визначити до стягнення на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у меншому розмірі, ніж просив позивач та стягнув суд першої інстанції.

Так, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування до відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, але при визначенні середнього заробітку за час затримки такого розрахунку не врахував принципів співмірності та висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому ст. 117 КЗпП України.

Враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції на підставі п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в частині розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та з АТ «Сумське НВО» на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути 57000 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 грудня 2018 року по 05 квітня 2021 року, а не 155084,16 грн, як визначив суд першої інстанції.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України розподіл судових витрат також підлягає зміні. За подання позовної заяви у цій справі підлягав оплаті судовий збір у розмірі 1% ціни позову.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 березня 2021 року позивачу відстрочено сплату судового збору за подання позовної заяви до ухвалення рішення.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволені на 37% з АТ «Сумське НВО» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 573, 80 грн, а зі ОСОБА_1 на користь держави відповідно підлягає стягненню судовий збір у розмірі 977 грн (63%).

За подання апеляційної скарги АТ «Сумське НВО» сплачено судовий збір у розмірі 1486,26 грн, тому з позивача на користь товариства підлягає стягненню відшкодування збору пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги, що становить 99 %, у розмірі 1471,40 грн.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 квітня 2021 року змінити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 57000 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь держави судовий збір у розмірі 573,80 грн.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 977 грн.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, у розмірі 1471,40 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко