Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2021 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Захарчук С. С. ,

за участю секретаря судового засідання - Ткачук О. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон.

Зазначала, що 13.09.2013 між нею та відповідачем було укладено шлюб.

Від шлюбу вони мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На даний момент вони проживають окремо. Дитина залишилася проживати з нею.

Вона та її син є громадянами України, мають постійне місце проживання на тимчасово окупованій території України в м. Сімферополі в Автономній Республіці Крим.

Посилаючись на те, що вона позбавлена можливості отримати нотаріально посвідчений дозвіл на вивезення та ввезення дитини на материкову частину України, за кордон, оскільки відповідач не надає такої згоди, просила надати дозвіл на виїзд / в`їзд малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 25.01.2020 по 15.03.2020, з України до Чеської Республіки, Республіки Польща, Іспанії, Італії та Словакції; у період 01.06.2020 по 01.08.2020 до Республіки Греція, Італії, Іспанії, Чорногорії та Республіки Хорватія; у період з 01.08.2020 по 01.10.2020 до Туреччини, Італії, Іспанії в її супроводі, без згоди та супроводу батька - відповідача по справі.

У подальшему позивачем була подана заява про збільшення розміру позовних вимог,у якій вона просила надати дозвіл на багаторазовий тимчасовий виїзд / в`їзд малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з України за кордон, до усіх країн світу, у тому числі країн Шенгенської угоди та Європейського Союзу, США, Австралії, Арабської республіки Єгипет, Туреччини, Російської Федерації, Білорусі, Грузії, Ізраїлю, та на перетин лінії розмежування з окупованими територіями Донецької та Луганської області , в її супроводі, без згоди та супроводу батька - відповідача по справі, до досягненню дитиною 16 років.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Суд ухвалив розглядати справу за відсутності представника позивача.

Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для розгляду справи за відсутності відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Суд, вивчивши позов, дослідивши докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що 13.09.2013 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб (а.с. 9).

Від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 посилалася на те, що вона позбавлена можливості отримати нотаріально посвідчений дозвіл на вивезення та ввезення дитини за кордон, на перетин лінії розмежування з окупованими територіями Донецької та Луганської області, оскільки відповідач не надає такої згоди.

Абзацами 4, 5 п. 3 Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.15 N 367, передбачено, що в`їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3 - 6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N 57 (ЗП України, 1995 р., N 4, ст. 92; 2010 р., N 65, ст. 2239).

Виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників.

Пунктом 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 N 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.10 N 724) (далі - Правила) передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують.

Відповідно до п.п. 1 п. 4 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Згідно з абз. 9 п.п. 2 п. 4 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій - рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1 - 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ураховуючи те, що позивачем не надано доказів того, що відповідач по справі заперечує проти надання дозволу на виїзд дитини, а відтак не надано доказів того, що відповідачем порушені, не визнаються або оспорюються права чи законні інтереси позивача, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 223, 258-259, 263-265, 268, 273, 279, 353, 354 ЦПК України, п. 3 Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.15 N 367, п.п. 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 N 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.10 N 724), суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, або якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги (зважаючи на п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С. С. Захарчук