Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2355/16-ц Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 29 Доповідач Микитюк О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Микитюк О. Ю. суддів Борисюка Р.М.

Григорусь Н.Й.

при секретарі Бірюченко Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу № 278/2355/16-ц

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна", Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» в особі регіонального відділення «Житомирське» (третя особа ОСОБА_2 ) про визнання частково недійсним договору факторингу

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна"

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 16 жовтня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Зубчук І.В. у м. Житомир,

встановив:

У вересні 2016 року ТОВ "ОТП Факторинг Україна" звернулося до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №CNL-001/088/2006 від 16 травня 2006 року у розмірі 26477,56 євро, що згідно офіційного курсу НБУ, станом на 05 серпня 2016 року, становить 731506,14 гривень, стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №МL-010/344/2008 від 27 серпня 2008 року у розмірі 18309,71 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ, станом на 05 серпня 2016 року, становить 454245,60 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 16 травня 2006 року між ОСОБА_1 та акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», укладений кредитний договір №CNL-001/088/2006 про надання кредиту в сумі 35 000 євро строком до 16 травня 2018 року. 27 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», укладений кредитний договір №ML-010/344/2008 про надання кредиту в сумі 51000 доларів США строком до 27 серпня 2018 року. 27 серпня 2008 року в забезпечення виконання за кредитним договором №ML-010/344/2008 укладено договір поруки №SR-010/344/2008 згідно якого ОСОБА_2 виступила поручителем за виконання умов вищевказаного кредитного договору ОСОБА_1 07 листопада 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір факторингу про відступлення права вимоги, зокрема за кредитними договорами №CNL-001/088/2006 від 16 травня 2006 року, №МL-010/344/2008 від 27 серпня 2008 року. Умови договору відповідачі належним чином не виконували, внаслідок чого утворилась заборгованість.

23 грудня 2016 року ОСОБА_1 подав до суду зустрічний позов про визнання недійсним договору факторингу в частині передачі права вимоги за укладеними ним кредитними договорами з підстав, передбачених ст,ст.203,215,227 ЦК України. В обґрунтування позову зазначив, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не має генеральної ліцензії на вчинення валютних операцій, відсутні платіжні документи щодо сплати ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на користь ПАТ «ОТП Банк» коштів за відступленими вимогами.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 16 жовтня 2020 року позов товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" заборгованість за кредитним договором №МL-010/344/2008 від 27 серпня 2008 року у розмірі 18309,71 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ, станом на 05 серпня 2016 року, становить 454245,60 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в дольовому порядку на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" судовий збір в розмірі 17786,28 гривень, а саме по 8893,14 гривень з кожного. В решті позовних вимог відмовлено. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просять скасувати рішення суду та постановити нове рішення про відмову в первісному позові і задоволення зустрічного позову. Апелянти посилаються на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначають, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є неналежним позивачем у справі, оскільки для здійснення факторингових операцій у валюті повинна бути ліцензія НБУ, якої ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не має, позичальнику не в повному обсязі роз`яснено умови договору факторингу, процентна ставка завищена, не зазначено подорожчання кредиту, що є підставою для визнання договорів недійсними.

В апеляційний скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №CNL-001/088/2006 від 16 травня 2006 року і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. Апелянт посилається на те, що АТ «ОТП Банк» є правонаступником АКБ «Райффайзенбанк Україна» і ця обставина визначалась позичальником.

У відзиві ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просять залишити апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» без задоволення.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що 16 травня 2006 року між ОСОБА_1 та АКБ «Райффайзенбанк Україна» укладено Кредитний договір №CNL-001/088/2006 про надання кредиту в сумі 35000 євро з терміном повернення кредиту до 16 травня 2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами.

27 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ "ОТП Банк" укладено кредитний договір №ML-010/344/2008 про надання кредиту в сумі 51000 доларів США строком до 27 серпня 2018 року, поручителем за яким є ОСОБА_2

07 листопада 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір факторингу. В тому числі відступлено право вимоги за кредитними договорами №CNL-001/088/2006 від 16 травня 2006 року, №МL-010/344/2008 від 27 серпня 2008 року (т.1 а.с.31-51).

Відповідно до п.3.1 договору, Клієнт передає (відступає) Фактору права грошової вимоги на Кредитний портфель, який включає в себе права грошової вимоги за Кредитними договорами, а Фактор здійснює фінансування Клієнта за плату на умовах цього Договору.

Як передбачено ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії) може бути визнаний недійсним (ч.1 ст.227 ЦК України).

Визначення факторингу як кредитної операції міститься у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відповідно до якої факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

Згідно зі ст.1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Вичерпний перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями у кредитних правовідносинах, визначений у ст.1054 ЦК України. Такими є банк або інша фінансова установа.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, - інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг. У частинах першій, другій статті 7 цього Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ.

Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника.

Згідно з пунктом 1.2 Положення про порядок надання небанківським фінансовим установам, національному оператору поштового зв`язку генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 09 серпня 2002 року № 297, небанківська фінансова установа має право здійснювати операції, передбачені статтею 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», якщо вони є валютними операціями, тільки після отримання генеральної ліцензії згідно з пунктом 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до підпункту 11 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», факторинг належить до фінансових послуг.

Згідно висновку, який міститься у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2020 року в справі №461/2900/11, введення діяльності з надання послуг факторингу, який передбачає проведення валютних операцій (передача права вимоги за кредитами в іноземній валюті), потребує отримання фінансовою установою ліцензії на вчинення операцій з валютними цінностями.

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не надало суду генеральну та/або індивідуальну ліцензію Національного банку України на право здійснення операцій з іноземною валютою та не посилалось на її наявність.

За таких обставин договір факторингу в частині передачі права вимоги за валютними кредитними договорами №CNL-001/088/2006 від 16 травня 2006 року, №МL-010/344/2008 від 27 серпня 2008 року є недійсним і ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не набуло право вимоги за даними договорами. Вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором №CNL-001/088/2006 від 16 травня 2006 року не підлягає задоволенню з викладених підстав.

Висновок суду першої інстанції про часткову обґрунтованість первісного позову і безпідставність зустрічного позову суперечить обставинам справи і не відповідає нормам матеріального права. Отже, рішення належить скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389 - 391 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" залишити без задоволення.

Скасувати рішенняЖитомирського районного суду Житомирської області від 16 жовтня 2020 року і ухвалити нове рішення.

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Зустрічний позов задовольнити. Визнати недійсним договір факторингу від 07 листопада 2014 року, укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», в частині відступлення права вимоги за кредитними договорами №CNL-001/088/2006 від 16 травня 2006 року, №МL-010/344/2008 від 27 серпня 2008 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча: Судді: