Борівський районний суд Харківської області
справа: № 614/933/20
провадження: 2/614/15/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

07.06.2021 Борівський районний суд Харківської області в складі:

головуючого-судді Гуляєвої Г.М.

за участю: секретаря Євтіхієвої С.В.

позивача - відповідача ОСОБА_1

представника позивача - відповідача ОСОБА_2

відповідача - позивача ОСОБА_3

представника відповідача - позивача ОСОБА_4

представника 3-ої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Борова об`єднану цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , 3 особа: Орган опіки та піклування Борівської селищної ради про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , 3 особа: Орган опіки та піклування Борівської селищної ради про визначення місця проживання малолітньої дитини,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Борівського районного суду Харківської обл. з позовною заявою про розірвання шлюбу, та визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на дитину, в якій зазначила, що 16 червня 2018 р. вона уклала шлюб з ОСОБА_3 , який зареєстрували у виконавчому комітеті Богуславської с/ради Борівського р-ну Харківської обл.

Після весілля вони почали проживати у с. Богуславка Борівського р-ну Харківської обл. у будинку чоловіка за адресою: АДРЕСА_1 .

Від шлюбу мають сина ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Протягом останніх двох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що у кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен із сторін має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім?ю.

Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до дружини, піклування про створення в сім?ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери. З його ініціативи між ними постійно виникають сварки, що кожен раз спричиняє їй душевні страждання.

Сварки почалися між ними з часу як вона завагітніла. Позивач наполягала, щоб відповідач знайшов роботу, перестав з?являтися додому з друзями у нетверезому стані, допускав фізичні образи, що виражалися у рукоприкладстві.

Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у їхній сім?ї, вказує, що він не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім?ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім?ї на почуттях взаємною любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Протягом тривалого часу відповідач взагалі самоусунувся від необхідності матеріально забезпечувати свою сім?ю. До народження сина позивач отримувала соціальну допомогу по вагітності та пологам, також отримала допомогу при народженні першої дитини. Відповідач іноді працював по найму, але після отримання заробітної плати, приходив додому у нетверезому стані. Коли позивач робила йому зауваження, ображав її.

Після народження сина відповідач свого відношення до неї не змінив, а став поводитися ще гірше. Не допускав її до сина, коли той плакав, частіше почав бити позивача.

8 жовтня 2020 р. сталася чергова сварка в ході якої відповідач почав бійку, штовхався, викручував позивачу руки та наносив тілесні ушкодження. При позивачу подзвонив своїй матері, щоб та прийшла та забрала дитину, тому що він вигнав позивача з дому. Позивач поїхала до своєї матері ОСОБА_7 в с. Підлиман, згодом вони разом повернулися до с. Богуславка, щоб забрати сина; але у будинку чоловіка нікого не було, і позивач зателефонувавши у поліцію зробила заяву про те, що у неї зникла дитина.

За її викликом приїхали працівники поліції, але дитину їй забрати так і не вдалося, тому що вона знаходилася з відповідачем та його бабою.

Відповідач заявив, що сина не віддасть позивачу, позбавить її батьківських прав на сина та відправить позивача до психічної лікарні.

9 жовтня позивач була змушена звернутися у поліцію, прокуратуру, соціальні служби, але ніякого реагування на її звернення не було.

12 жовтня 2020 р. позивач приїхала в будинок відповідача з метою забрати сина, однак відповідач разом зі своєю матір?ю заявили, що вона неадекватна та вони відправлять її до психічної лікарні. Позивача так і не допустили до сина, вона почала штовхатися з матір?ю відповідача, після чого вони викликали швидку допомогу та поліцію. Після цих подій позивача відвезли в смт. Борова до лікаря-психіатра, а згодом направили у м. Барвінкове, де вона знаходилася на лікуванні з 13 по 30 жовтня 2020 р.

У листопаді 2020 р. вона дізналася, що вона начебто 8 жовтня 2020 р, знаходячись у будинку свого чоловіка почала кидатися на нього з погрозами, і йому довелося відібрати у позивача кухонний.

Позивач категорично заявляє, що ніякої бійки між нею та відповідачем не було.

Відповідач та його матір намагаються довести, що вона є неадекватною людиною, яка не здатна виховувати свого сина. Хоча своєю поведінкою довели позивача до пригніченого стану, в результаті чого у неї зникло молоко, після пологів вона постійно знаходиться у стресовому стані, не отримує піклування, підтримки та любові від свого чоловіка.

Усі документи позивача (крім паспорта) та кредитну картку, на яку їй нараховують соціальну допомогу на дитину, відповідач залишив у себе. Їй довелося заблокувати рахунок у «ПриватБанку» та повторно отримати свідоцтво про шлюб та народження дитини.

На даний момент ведення між сторонами спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинені. Вона вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки у них на грунті сімейно-побутових проблем та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, розвинулась неприязнь одне до одного, втрачено почуття любові та поваги.

Позивач як мати їхнього малолітнього сина, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров?я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання їхньої дитини.

Зазначає, що дуже любить свого сина і спроможна забезпечити його всім необхідним, вона має спеціальність, що надасть їй можливість у подальшому знайти роботу, коли син підросте та зможе відвідувати дитячий садочок.

Уже тривалий час, з 12 жовтня 2020 р., вона не має можливості спілкуватися з сином, належним чином піклуватися про нього, зберігати його психоемоційний стан, слідкувати за його розвитком.

При розгляді даного питання просить суд врахувати те, що відповідач не має постійної роботи, має схильність до вживання спиртних напоїв, що може негативно позначитись на вихованні дитини. Поведінка відповідача до членів своєї сім?ї характеризується грубістю. Він емоційно не врівноважений та схильний до фізичних образ.

Вона не може погодитися з тим, щоб її сина виховувала мати відповідача (про новонароджену дитину на теперішній час піклується саме вона).

Вона не має наміру перешкоджати відповідачу у здійсненні його прав та обов`язків щодо їхнього сина.

Разом з тим, враховуючи ту обставину, що відповідач не працює, не має постійного заробітку, частіше за все отримує гроші на проживання від своєї матері, у позивача є підстави вважати, що відповідач у подальшому в добровільному порядку буде ухилятися від матеріального утримання дитини, тобто сплати аліментів.

Ухвалою Борівського районного суду Харківської обл. від 03.12.2020 у відкритті провадження стосовно вимоги про розірвання шлюбу відмовлено.

Ухвалою Борівського районного суду Харківської обл. від 03.12.2020 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

18.12.2020 від ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив у задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на дитину позивачу ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

21.12.2020 до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , 3 особа: Служба у справах дітей Борівської РДА про визначення місця проживання малолітньої дитини, в якій просив визначити місце проживання малолітнього сина - ОСОБА_8 разом з ОСОБА_3 , мотивуючи це тим, що ОСОБА_1 не працює, проживає на дитячі кошти, власного житла не має. За період з 13.10.2020 ні вона, ні її матір не проявляли інтересу до дитини, не приїжджали, не йшли на компроміси у питанні місця проживання дитини. За весь час подружнього життя у них переважно були напружені стосунки, ОСОБА_9 нервувалася безпричинно, закатувала істерики, не пускала його на роботу, мотивуючи це тим, що не хоче вдома залишатися одна; не хотіла займатися домашніми справами, часто їздила до своєї матері, залишаючись у неї на ніч. Коли завагітніла, хотіла робити аборт, бо не хотіла народження дитини. З появою дитини її дратівливість тільки зросла, вона могла годинами не годувати дитину, коли їхній син плакав, її це дратувало, вона могла кинути його на підлогу. З 13.10.2020 по 30.10.2020 вона проходила лікування у Харківській обласні психіатричній лікарні №2, де їй встановили діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад.

Ухвалою Борівського районного суду Харківської обл. від 22.12.2020 зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , 3 особа: Служба у справах дітей Борівської РДА про визначення місця проживання малолітньої дитини прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , 3 особа: Служба у справах дітей Борівської РДА про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів. Залучено до участі у справі Орган опіки та піклування Борівської РДА у якості 3-ої особи.

12.01.2021 відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 надала відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Борівського районного суду Харківської обл. від 15.01.2021 витребувано з КНП Харківської обласної ради «Обласна психіатрична лікарня №2» медичний висновок - з яким діагнозом була на лікуванні ОСОБА_1 з 13 жовтня 2020 р. по 30 жовтня 2020 р.

Ухвалою Борівського районного суду Харківської обл. від 23.02.2021, виключено із числа 3-х осіб Службу у справах дітей Борівської РДА та Орган опіки та піклування Борівської РДА. Залучено до участі у справі Орган опіки та піклування Борівської с/ради у якості 3-ої особи. Продовжено строк підготовчого провадження терміном на 30 днів. Відкладено підготовче судове засідання.

Ухвалою Борівського районного суду Харківської обл. від 22.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено об`єднану цивільну справу до судового розгляду.

Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги за первісним позовом, проти задоволення позовних вимог за зустрічним позовом заперечувала. Пояснила, що проживала з ОСОБА_3 у офіційному шлюбі з 2018 р. по 2020 р. Під час подружнього життя він почав вживати алкогольні напої, почав її бити; коли вона на рахунок цього робила йому зауваження, він її не слухав. До них почала приїжджати його мати (її свекруха) та втручатися у їхнє життя, але ОСОБА_1 з нею не сперечалася, а навпаки, дослухалася до її слів. Коли вона завагітніла, свекруха примушувала її тяжко фізично працювати, наприклад, вона піднімала важкі відра. Чоловік в цей час майже кожного дня знаходився у п`яному стані і зовсім їй не допомагав.

Проживати вони поїхали у АДРЕСА_1 . Вона почала доглядати за дитиною, за відсутності грудного молока, сина вона годувала сумішшю. Одного разу ввечері ОСОБА_3 прийшов в стані алкогольного сп`яніння, дитині було вже 4 місяці, ОСОБА_3 щось не сподобалось, він подзвонив своїй матері і сказав, що ОСОБА_1 у неадекватному стані - ходить по городу і кричить; при цьому, чоловік заборонив підходити їй до дитини, збирати речі і їхати до своєї матері; при цьому розмовляв з нею у грубій формі, дитину їй не віддав. Вона без дитини поїхала автобусом до смт. Борова, звідти до своєї матері в с. Підлиман, якій розповіла, що чоловік її вигнав з дому і до дитини не підпускає, при цьому погрожував, що застрелить її, якщо вона приїде. Всі ці події відбувалися 08.10.2020, в той же день він її побив. Вона з матір?ю викликали таксі і поїхали до с. Богуславка приблизно о 17.30 год. У двір, де проживає її чоловік, вони не заходили, викликали поліцію, оскільки боялися заходити всередину. У цей час до її чоловіка приїхали його батьки. Коли приїхала поліція вона сказала, що її чоловік забрав у неї дитину, погрожує, не пускає у будинок. Працівники поліції склали протокол на її чоловіка і поїхали. Вона знову зайшла у двір, щоб забрати дитину, але її чоловік не пустив. Мати ОСОБА_1 увесь час стояла за двором, бо її теж не пускали до дитини. Її свекруха обзивала , називала неадекватною, виштовхувала з хати, при цьому висловлювалася нецензурною лайкою. До дитини її не підпускали. Вона почала у відповідь на них теж кричати, при цьому почала задихатися, вони викликали їй швидку допомогу, коли приїхала швидка допомога, їй поміряли тиск. Після цього вона знову хотіла підійти до дитини, але її не пустили. Вони знову почали зі свекрухою кричати одна на одну; довелося знову викликати швидку допомогу, бо у матері ОСОБА_1 заболіло серце. Коли поїхала швидка допомога, вони знову почали штовхати одна одну; свекруха викликала поліцію; працівники поліції склали на ОСОБА_1 протокол. Переночували вони з матір?ю в той день у с. Богуславка. На ранок наступного дня вони поїхали у поліцію до смт. Борова, щоб написати заяву на її чоловіка, який її побив. Після цього поїхали до м. Ізюм в експертну установу, однак лікаря не було, тому вона повернулась у АДРЕСА_1 , де знаходилися її чоловік, свекруха та дитина. Вона лишилася там переночувати, спілкувалася з дитиною, а на другий день поїхала до м. Ізюм, знімати побої, в експертній установі вона отримала висновок про те, що у неї були синці на руках, на голові. З цим висновком вона поїхала в поліцію смт. Борова. Але там їй повідомили, що на неї заведено справу, що вона нібито з ножем кидалася на свого чоловіка. Після цього вона знову поїхала у с. Богуславка, у дворі будинку вона побачила свекруху з дитиною, вона підійшла до дитини, але свекруха її відштовхнула і вони почали штовхати одна одну. Вона схватила коляску з дитиною і побігла, а свекруха викликала швидку допомогу. Ці події відбувалися 12.10.2020. Але приїхала поліція, сказали їй, щоб вона взяла особисті речі і документи, її повідомили, що її відвезуть до лікаря-психіатра. Разом з нею поїхав її чоловік. Коли її привезли у лікарню смт. Борова, звідти її направили у психіатричну лікарню м. Барвінкове, де вона знаходилась з 13 по 30 жовтня 2020 р. Під час перебування її у лікарні, чоловік до неї не дзвонив та не приїжджав.

Після виписки з лікарні, їй було призначене ще лікування на 1 місяць, вдома. З лікарні вона поїхала до своєї матері у с. Підлиман, хотіла повернути дитину, ходила до Служби у справах дітей, поліцію, але нічого не допомагало. До дитини вона їздити боїться, була у нього лише 4 рази; до дитини вона їздила разом з адвокатом, спілкувалася з дитиною, привозила гігієнічні засоби, їжу. Свекруха по телефону пропонувала їй приїжджати до дитини і спілкуватись. На примирення з чоловіком не згодна.

Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги за зустрічним позовом, за первісним позовом позовні вимоги не визнав. Пояснив, що з ОСОБА_1 він перебував у шлюбі з 2018 по 2020 р. Коли він забрав дружину з пологового будинку, вона про дитину не піклувалася, грудне молоко у неї було, але вона годувала дитину сумішшю. Доглядав та купав дитину він, з її сторони були тільки сварки та претензії. Вона весь час їздила до смт. Борова, як вона пояснювала - по памперси. ОСОБА_3 на той час не працював. Вона часто їздила до своєї матері, при цьому лишаючи дитину на цілий день. Згодом почала пред?являти до нього необґрунтовані претензії, що він все робить не так, кидала у нього посуд. Привчила дитину до холодної їжі, інколи забувала його годувати, коли він плакав- не реагувала.

08.10.2020 коли він прийшов додому, дружина вчинила сварку, звинувачувала,що він пропиває гроші і кинулась на нього з ножем. Він вихватив ніж і кинув його на підлогу, після цього вона заспокоїлась. Дружину він не бив.

На наступний день вона поїхала до своєї матері, повернулася по обіді. В цей же день прийшов співробітник поліції і склав на нього протокол про домашнє насильство. Ввечері 09.10.2020 між ними знову виникла сварка, дружина забрала свої документи і поїхала до своєї матері у с.Підлиман. Після цього він взяв дитину та пішов до свого діда, який проживає на АДРЕСА_2 . Через 40 хвилин йому подзвонили працівники поліції, коли він до них вийшов, то побачив у машині свою дружину ОСОБА_9 . На питання працівників поліції - що сталося, він пояснив, що ОСОБА_9 зібралась і поїхала. Працівники поліції склали на нього протокол, що він не пускає свою дружину додому.

З приводу викликів швидкої допомоги пояснив, що перший раз викликали швидку, коли дитині було 2 місяці, бо у ОСОБА_9 з невідомої причини почалася істерика, вона почала нервувати, кричати, розкидати речі.

09.10.2020 він викликав швидку допомогу, бо ОСОБА_9 приїхала разом з матір?ю, влаштувала сварку. Дитина була в ліжку. ОСОБА_9 кричала, кидалася у бійку до нього і його матері, намагалась його вдарити, штовхнула його, коли у нього на руках була дитина, кричала. Коли приїхала швидка допомога, вона при лікареві сиділа тихо і спокійно, коли лікарі поїхали, вона почала знову кричати. Коли настала ніч, ОСОБА_9 нікому не давала спати, кричала, що ми її не підпускаємо до дитини. Зранку наступного дня ОСОБА_9 зі своєю матір?ю поїхали. Приблизно о 16.00 год. ОСОБА_9 повернулась, зайшла у двір і почала сварку з його матір?ю, кидалася у бійку, хотіла вихопити дитину з рук. Він викликав поліцію та подзвонив до лікаря-психіатра, потім забрали її, її документи і поїхали до лікаря. Коли вони приїхали на пункт швидкої допомоги, там їх чекали співробітник поліції та лікар-психіатр, який дав їй направлення на лікування до психіатричної лікарні. На лікуванні вона перебувала з 13.10.2020 по 30.10.2020, після виписки з лікарні додому не повернулася. Через 10 днів вона подзвонила, що приїде щоб забрати свої речі. Приїхали її знайомі, забрала речі.

Протягом наступних 1-2 місяців до дитини інтересу не проявляла. Потім, коли вона подала позовну заяву до суду, приїжджала до дитини разом з адвокатом, привозила їжу дитині, була біля дитини приблизно хвилин 30. Усього за весь час приїжджала 4 рази, спілкувалась з дитиною по 1 годині.

Зараз дитина ходить, їсть рідку їжу, каші, різноманітні фрукти, наглядається згідно розвитку в амбулаторії с. Богуславка та у сімейного лікаря, нормально розвивається. З дитиною здебільшого знаходиться його мати, яка зараз постійно проживає з ним і дитиною, тому що він офіційно працює, у нього 6-ти денний робочий тиждень, додому він їздить кожного дня автобусом, отримує заробітну плату - 4700 грн., половину витрачає на квитки з дому на роботу й навпаки, але йому допомагають батьки, дід з бабою, він також має додатковий заробіток, працює на будівництві. Спиртними напоями не зловживає.

Піклування за дитиною зі сторони ОСОБА_9 він не бачить. На період, коли ОСОБА_9 госпіталізували, дитина була на межі виснаження, були дуже низькі показники гемоглобіну у крові, відставала у розвитку. Напередодні останнього судового засідання - 06.06.2021 р. дитині виповнився 1 рік. Дружина навіть не зателефонувала та не приїхала.

Предстаник 3-ої особи - Органу опіки та піклування Борівської с/ради в судовому засіданні пояснила, що 28.01.2021 на засідання Органу опіки та піклування були запрошені обидві сторони та лікар-психіатр ОСОБА_10 , під час засідання було зазначено, що оглянуті місця проживання сторін (матері і батька). ОСОБА_3 має у особистій власності 4 кімнатний будинок з опаленням та комунальними зручностями у с. Богуславка. У ОСОБА_1 разом з нею живе ще 3 чоловіки, її власність складає 1/5 частину 2-х кімнатного житлового будинку у с.Підлиман з пічним опалення, відсутні комунальні зручності, у будинку відсутні дитячі речі. У ОСОБА_3 створені для дитини належні умови, є необхідні дитячі речі; догляд за дитиною проводиться на належному рівні. На засіданні комісії лікар - психіатр зауважив, що нервовий зрив ОСОБА_9 міг бути спричинений одноразовою агресією. ОСОБА_9 на засіданні просила допомогти забрати дитину у батька. При обговоренні даного питання комісія не змогла визначитися з ким з батьків конкретно необхідно залишити дитину, пропонували сторонам примиритись і спільно виховувати дитину.

Свідок ОСОБА_7 - мати позивача - відповідача ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснила, що у жовтні 2020 приблизно о 7.30 год. приїхала її дочка ОСОБА_1 та повідомила, що її чоловік ОСОБА_3 вигнав її з дому, перед цим вони прожили 2 роки, у них є спільна дитина. Чоловік ОСОБА_9 (її зять) не працював, зловживав алкогольними напоями, бив її. Коли її дочка приїжджала у гості, вона завжди передавала їм продукти харчування, гроші.

На наступний день, коли ОСОБА_3 вигнав її дочку з дому, вони разом з нею поїхали до с. Богуславка та викликали поліцію з приводу цієї ситуації. 13 жовтня 2020 р. ОСОБА_9 відправили до психіатричної лікарні, з якої вона її забрала 30 жовтня 2020 р. Таня ще до цього їй жалілася, що чоловік її б?є, але з цього приводу вона не зверталася у правоохоронні органи. Її дочка ОСОБА_1 на обліку у лікаря психіатра ніколи не перебувала. Під час однієї із сварок з приводу того, що їй не віддають дитину, свекруха ОСОБА_9 сказала їй, що вона неадекватна.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_12 вона знає з дитинства, коли та ще ходила до школи, завжди спокійна, неконфліктна, ввічлива. Зараз живе у своєї матері. Наскільки свідку відомо, у жовтні 2020 р. вона подзвонила до матері та повідомила, що чоловік ОСОБА_13 її побив, це сталося вранці, свідок сказала ОСОБА_14 (матері ОСОБА_9 ), щоб вони зверталися до поліції. Коли ОСОБА_9 була вагітна, вона бачила на її руці синець, на запитання звідки він з?явився, казала, що це її ударив чоловік ОСОБА_13 . На теперішній час ОСОБА_9 живе разом з матір?ю, ходить на роботу. Весь час згадує про дитину, але її чоловік заборонив до них дзвонити. Її свекруха обзивала її нецензурними словами, казала, що дитину їй не віддадуть. Зі сторони ОСОБА_9 свідок неадекватної поведінки не бачила, вона спокійна дівчина.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_16 працює з минулого року неофіційно у приватному домоволодінні в с.Підлиман. Свідок контролює її роботу. Вона працювала ще до одруження, але після того як вийшла заміж, поїхала жити до чоловіка у с. Богуславка. Коли посварилася з чоловіком, ОСОБА_9 повернулася у с. Підлиман. Знову з?явилася на роботі, до роботи ставиться відповідально: доглядає клумби, двір прибирає; він ніколи не бачив, щоб ОСОБА_9 вживала алкогольні напої, неадекватної поведінки за ОСОБА_9 він не помічав.

Свідок ОСОБА_17 - мати відповідача - позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснила, що 16 червня 2018 р. її син одружився з ОСОБА_9 , через деякий час у ОСОБА_9 почалися істерики, вона почала влаштовувати сварки, вони думали,що це нервовий зрив. Син свідка ОСОБА_13 повинен працювати, але ОСОБА_9 не хотіла залишатися вдома сама, зривала ОСОБА_18 з роботи, у неї були галюцинації. Вночі дзвонила, що у погребі хтось стукає, згодом, що хтось ходить коло хати; коли вони приїжджали, то нікого там не було. Крім того, ОСОБА_9 ходила в магазин і казала, що її хтось хотів зґвалтувати. ОСОБА_9 стала ночувати у баби і діда, по вечорам вона приходила до них дивитися телевізор, з пивом. Син був на заробітках, ОСОБА_9 працювати не хотіла, обманювала, готувати їсти вона не вміє, готував її син, який за професією - кухар.

06.06.2019 ОСОБА_9 потрапила у хірургічне відділення Куп?янської ЦРЛ, але з лікарні втекла. 07.06.2019 у неї був психічний приступ, свідок подзвонила до її матері. 09.06.2019 вона знову втекла з лікарні.

У вересні 2019 р. її син хотів розірвати шлюб, але ОСОБА_9 завагітніла, ОСОБА_18 не дав їй робити аборт. ОСОБА_9 погодилась народити дитину. Після народження дитини ОСОБА_9 стала агресивною, кидала ніж, кочергу. Годувати дитину грудним молоком вона відмовилась ще у пологовому будинку. Могла вдома кричати, верещати, не хотіла годувати дитину, стрибала по дивану, тягала дитину по всьому селу. Гемоглобін у дитини був дуже низький, вагу він не набирав, лікарі поставили діагноз - важка анемія. ОСОБА_1 відправили на лікування приблизно 12-13 жовтня 2020 р., до цього вона стала часто тікати з дому. Свідок їй казала, що тій потрібно лікуватися. І працівники пологового будинку теж казали, що її треба лікувати.

Стосовно подій 12 жовтня 2020 р., то цього дня ОСОБА_9 пішла з дому, як виявилось, вона поїхала до смт. Борова, ОСОБА_18 пішов до баби та діда, в той час туди приїхала поліція, яку викликала ОСОБА_9 , що її не пускають у будинок, ОСОБА_18 написав пояснення з цього приводу, а свідок сказала працівникам поліції, щоб ті повідомили Службу у справах дітей про поведінку ОСОБА_9 , оскільки о 12-й годині ночі до них приїжджала швидка допомога, оскільки ОСОБА_9 кричала і верещала, її довелося тримати. Вранці, коли ОСОБА_9 зібралася їхати в смт. Борова в поліцію і соціальну службу жалітися на свого чоловіка, то погрожувала своїй матері фізичною розправою, якщо вона прийме сторону її чоловіка та свекрухи. Повернулися з смт. Борова вони о 14.00 год., ОСОБА_9 взяла дитину, поклала у коляску і викотила за двір, після чого почала в сторону свідка битися руками, кулаками.

Приїхали працівники поліції і сказали, що вони заберуть її у психіатричну лікарню в м. Барвінково. Після лікарні до них вона вже не повернулась, а поїхала жити до своєї матері. У лікарні вона знаходилась 17 днів. Коли ОСОБА_9 забрали у лікарню, свідок переїхала до сина в с.Богуславка, та з того часу доглядає онука. За приблизно 6-7 місяців поки ОСОБА_9 живе у матері, до дитини вона приїхала 4 рази разом з адвокатом, спілкувалась з дитиною не більше ніж по 1 годині. Свідок пропонувала ОСОБА_17 приїздити до дитини хоч щодня, але вона відмовилась.

Свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні пояснила, що являється дружиною брата відповідача - позивача ОСОБА_3 . Їй відомо, що на час розгляду справи ОСОБА_3 з дружиною разом не проживають. Свідку відомо, що за час спільного проживання ОСОБА_1 безпричинно часто нецензурно ображала ОСОБА_3 . Одного разу, наприкінці 2020 р. ОСОБА_20 безпричинно нецензурно облаяла свідка по телефону. У жовтні 2020 р. родичі повідомили свідку,що у ОСОБА_1 була чергова сварка, під час якої ОСОБА_9 кидалася на ОСОБА_18 і вела себе агресивно.

Свідок ОСОБА_21 у судовому засіданні пояснила, що знайома з сім`єю ОСОБА_22 . Їй відомо, що ОСОБА_9 погано доглядала дитину. У 4-х місячному віці вага дитини була не більше 5 кг., хлопчик був слабкий, постійно плакав, був дуже блідий. ОСОБА_9 часто залишала дитину вдома. Свідку відомо, що у жовтні 2020 року ОСОБА_17 накинулася на чоловіка з ножем, бо в неї був нервовий зрив, після чого погодилась на лікування. Після лікування ОСОБА_9 живе у своїх батьків. Дитину оглядають батько ОСОБА_3 і бабуся ОСОБА_17 . Свідок бачила дитину через 2 місяці після того, як ОСОБА_9 потрапила у лікарню. Дитина набрала вагу, була усміхнена,грайлива.

Свідок ОСОБА_23 у судовому засіданні пояснив, що являється братом відповідача - позивача ОСОБА_3 . Йому відомо, що перші місяці після одруження у брата були нормальні стосунки з дружиною ОСОБА_1 . Але згодом дружина брата почала вимагати від нього, щоб той був постійно вдома, повертався з роботи (з м. Києв), погрожувала покинути його і переїхати до своїх батьків. Одного разу у брата на телефоні свідок бачив близько 300 пропущених викликів від дружини.

Свідок неодноразово був удома у брата, особисто спостерігав, як ОСОБА_1 вела себе по відношенню до брата: безпричинно кидалася на нього у бійку, нервувала , кричала. Після народження дитини стала вести себе ще агресивніше, байдуже ставилась до дитини,погано годувала дитину. Про події У жовтні 2020р. свідок дізнався від брата.

Допитаний у судовому засіданні у якості спеціаліста лікар-психіатр Борівської ЦЛ Хоменко Л.В. пояснив,що на обліку у Борівській ЦЛ ОСОБА_1 не перебуває. З приводу встановленого їй обласною психіатричною лікарнею №2 діагнозу: гострий поліморфний психотичний розлад зазначив, що це тривале захворювання при якому можливі марення, галюцинації, агресивна поведінка і може виникнути, як успадкованим від батьків так і від інших чинників (травма, органічне захворювання і інші) та може перейти у шизофренію. Чи потребує ОСОБА_1 лікування у подальшому та чи може вона виховувати маленьку дитину, відповісти не може, оскільки не спілкувався з нею, не надавав їй медичної допомоги та вона не проходила судово- психіатричну експертизу. Чи можлива причина нервового зриву у ОСОБА_1 внаслідок народження дитини чи втоми, зазначив,що це малоймовірно.

Допитаний у судовому засіданні у якості спеціаліста завідуючий амбулаторії загальної практики сімейної медицини с.Богуславка ЦПМСД Борівської селищної ради ОСОБА_36. пояснив, що він здійснював первинний патронаж новонародженої дитини - це спеціальна програма, яка передбачає домашній догляд лікаря за малюком у перші місяці життя - ОСОБА_24 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В сім`ї були у наявності все необхідне для догляду за дитиною. У перший місяць у дитини було виявлено ексудативно - катаральний діатез (алергія), який міг виникнути від застосування неправильно підібраних сумішей для годування. Батькам було запропоновано замінити суміш на спеціальне харчування для немовлят (хіпкомбіотик). Через 2 тижні висип зменшився. При огляді на другому місяці життя дитини виявилось, що дитина погано набирає вагу, надано рекомендації по частоті годувань, кількості суміші. Від жителів с. Богуславка дізнався, що дитину підгодовували коров`ячим молоком, всупереч його рекомендацій. У дитини почали з`являтись непрямі ознаки анемії - блідність шкіри. Через 2 тижні на контрольному огляді виявилось, що дитина набрала лише 90 гр.

На початку жовтня 2020 р. клінічний аналіз крові дитини показав дуже низький рівень гемоглобіну - 65 при нормі 110. Цей показник -65 являється граничним, і його зниження-пряма загроза життю. Було призначено відповідне лікування, яке здійснювала бабуся - ОСОБА_17 позаяк мама дитини в сім`ї вже не жила. Згодом стало відомо, що до ОСОБА_22 приїхала бабуся ОСОБА_25 і дитина стала набирати вагу. За час, коли дитиною опікувалась бабуся, був один виклик до дитини у листопаді 2020р. у зв`язку з підвищенням температури, але виявилось, що це була реакція на прорізування зубів. При черговому огляді у листопаді 2020 р. рівень гемоглобіну був у нормі -116, дитина була не бліда, фізичний розвиток - згідно віку. Також дитина перебувала з 23.03 по 29.03.2021 на стаціонарному лікуванні разом з бабусею у дитячому відділенні у зв`язку з реакцією на щеплення АКДС.

На час розгляду справи дитина розвивається нормально, аналізи в нормі .

Заслухавши сторони та учасників справи, свідків, спеціалістів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

В суді встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_26 зареєстрували шлюб 16 червня 2018 р. (а.с.12 т.1).

Згідно копії свідоцтва про народження НОМЕР_2 , батьками ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.13 т.1).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Богуславської с/ради Борівського р-ну Харківської обл., ОСОБА_1 , житель АДРЕСА_1 , дійсно має такий склад сім?ї: чоловік - ОСОБА_3 , син - ОСОБА_8 , не родич - ОСОБА_27 (а.с.14 т.1).

За період проживання на підвідомчій території ОСОБА_1 не притягалася до адміністративної відповідальності; веде здоровий спосіб життя; під час проживання на території с/ради зарекомендувала себе з хорошої сторони, скарг на її поведінку до с/ради не надходило; що підтверджується довідкою-характеристикою виконавчого комітету Богуславської с/ради Борівського р-ну Харківської обл. (а.с.15 т.1).

Згідно копії Довідки КНП ХОР «Обласна психіатрична лікарня №2», ОСОБА_1 дійсно знаходилася на лікуванні в КНП ХОР «Обласна психіатрична лікарня №2» з 13.10.20 по 30.10.20 (а.с.16 т.1).

Відповідно до інформації лікаря-психіатра КНП «Борівська ЦРЛ БРР ХО» від 16.11 2020, ОСОБА_1 на обліку у лікаря-психіатра не знаходиться; 13.10.2020 ОСОБА_1 вчинила неадекватні дії з загрозою для життя її і оточуючих; була викликана поліція для госпіталізації ОСОБА_1 згідно ст.14 «Про психіатрію»; госпіталізована на лікування і обстеження в обласну психіатричну лікарню №2, де знаходилась з 13.10.2020 по 30.10.2020 з діагнозом - Гострий поліморфний психотичний розлад (а.с.17 т.1).

ОСОБА_1 знаходиться на обліку в УСЗН у борівському р-ні і отримує допомогу по вагітності та пологам непрацюючим жінкам, що підтверджується довідкою №04-31/530 від 10 листопада 2020 р. (а.с.18-19 т.1).

Згідно Довідки-характеристики Підлиманської с/ради Борівського р-ну Харківської обл.,№ 673 від 12.11.2020 компрометуючих матеріалів проти ОСОБА_7 та ОСОБА_28 с/рада не має (а.с.20 т.1).

Відповідно до Довідки Підлиманської с/ради Борівського р-ну Харківської обл., №672 від 12.11.2020 ОСОБА_7 зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_3 , і має склад сім?ї: цивільний чоловік - ОСОБА_28 , син - ОСОБА_29 (фактично не проживає) (а.с.21 т.1).

Згідно Довідки-характеристики Підлиманської с/ради Борівського р-ну Харківської обл., № 671 від 20.11.2020 ОСОБА_1 дуже дружелюбна, добра та весела людина; добре спілкувалася з однолітками, адміністрацією СБК, всіма учасниками самодіяльності; під час громадських робіт проявила себе як працьовита, відповідальна та безконфліктна людина; на теперішній час скарг та компрометуючих матеріалів щодо ОСОБА_1 в Підлиманську с/раду не надходило (а.с.22 т.1).

Відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_7 від 12.11.2020, ОСОБА_7 разом з цивільним чоловіком проживають у власному домоволодінні за адресою: АДРЕСА_3 ; до серпня 2020 р. в будинку була зареєстрована донька ОСОБА_26 (після заміжжя - ОСОБА_22 ), яка знялася з реєстрації, щоб зареєструвати своє постійне місце проживання в с. Богуславка в домогосподарстві, де проживають її чоловік і дитина (а.с.23 т.1).

На підставі судово-медичної експертизи гр-ки ОСОБА_1 , у останньої були встановлені синці на верхніх кінцівках; що підтверджується копією Висновку експерта №282-ІЗ/20 від 10.10.2020 (а.с.24 т.1).

Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_1 від 17.11.2020 виконаному представниками служби у справах дітей за адресою: АДРЕСА_3 , у власному будинку матері- ОСОБА_7 . Сім`я складається з 3 чоловік: ОСОБА_1 , ОСОБА_7 - мати, ОСОБА_28 - батько. У будинку опалення пічне, будинок складається з двох житлових кімнат, комунальні зручності - на подвір`ї, вода-колодязь. В наявності всі необхідні меблі (ліжка,диван, стіл) та побутова техніка (холодильник, телевізор, газова плита) , санітарний стан - задовільний, в будинку чисто, дровами забезпечені на опалювальний сезон, відсутні дитячі речі, спальне місце для дитини, предмети особистої гігієни (а.с.25 т.1).

Відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_3 від 19 листопада 2020 р. виконаному представниками служби у справах дітей за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого являється ОСОБА_3 проживає 3 людей: ОСОБА_3 , син ОСОБА_8 , мати ОСОБА_30 . Будинок складається з 4 житлових кімнат, опалення пічне та газове, комунальні зручності, побутова техніка та меблі у наявності, У дитини окрема кімната, в наявності дитячі речі, харчування, умови проживання сім?ї задовільні, для дитини створені належні умови проживання, за дитиною більше часу доглядає бабуся , сім`я утримує домашнє господарство (а.с.26 т.1).

Згідно Договору купівлі-продажу житлового будинку від 19 жовтня 2017 р., продавець ОСОБА_27 (продавець) передала у власність, а ОСОБА_3 (покупець) прийняв у власність за відповідну плату житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі - продажу житлового будинку НМТ 314085 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав влсності (а.с.67-68 т.1).

Згідно Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19 жовтня 2017 р., продавець ОСОБА_27 (продавець) передала у власність, а ОСОБА_3 (покупець) прийняв у власність за відповідну плату земельну ділянку загальною площею 0.2403 га, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі - продажу земельної ділянки НМТ314086 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав влсності (а.с.69-70 т.1).

ОСОБА_3 на праві власності належить будинок в АДРЕСА_4 , та земельна ділянка по АДРЕСА_4 що підтверджується копією технічного паспорту на садибний (індивідуальний) будинок та копією Плану земельної ділянки садибного (індивідуального) будинку (а.с.71-75 т.1).

Відповідно до копії Акту обстеження матеріально-побутових умов сім?ї ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 ), ОСОБА_3 зареєстрований разом з дружиною ОСОБА_1 та сином ОСОБА_8 ; зі слів заявника на даний час ОСОБА_1 знаходиться в лікарні, вихованням дитини займається ОСОБА_3 ; при обстеженні домоволодіння було встановлено, що для дитини створені життєво необхідні умови проживання, дитина забезпечена одягом та продуктами харчування (а.с.76 т.1).

За період проживання на підвідомчій території ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності не притягався; веде здоровий спосіб життя, не зловживає спиртними напоями; під час проживання на території сільської ради зарекомендував себе з хорошої сторони, скарг на його поведінку до сільської ради не надходило; на даний час компрометуючих документів на ОСОБА_3 у виконавчому комітеті Богуславської с/ради не має; що підтверджується копією Довідки-характеристики від 14.12.2020 (а.с.80 т.1).

Згідно копії Характеристики з місця проживання на ОСОБА_3 сусідами ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 ; ОСОБА_3 з 06.06.2020 проживає з неповнолітнім сином ОСОБА_6 ; ОСОБА_18 проявляє непідробний інтерес до життя сина, з гордістю та любов?ю розповідає сусідам про перші здобутки малюка; за характером ОСОБА_3 спокійний, врівноважений, розсудливий, веде здоровий спосіб життя, ніколи не був помічений в сумнівних компаніях, до алкогольних напоїв підходить як людина зі здоровим глуздом; у випадках, котрі дискредитують людську гідність, ОСОБА_3 не був помічений (а.с.81 т.1).

Відповідно до копії Характеристики на завідуючу Лозівським сільським клубом ОСОБА_17 , остання зарекомендувала себе з позитивної сторони (а.с.82 т.1).

Згідно копії Довідки-характеристики виконавчого комітету Богуславської с/ради Борівського р-ну Харківської обл., під час проживання на території с/ради ОСОБА_17 зарекомендувала себе з хорошої сторони, скарг на її поведінку до сільської ради не надходило; на даний час компрометуючих документів на ОСОБА_17 у виконавчому комітеті Богуславської с/ради не має (а.с.83 т.1).

Згідно копії Довідки-характеристики виконавчого комітету Богуславської с/ради Борівського р-ну Харківської обл., під час проживання на території с/ради ОСОБА_34 зарекомендував себе з хорошої сторони, скарг на його поведінку до сільської ради не надходило; на даний час компрометуючих документів на ОСОБА_34 у виконавчому комітеті Богуславської с/ради не має (а.с.84 т.1).

ОСОБА_3 має професію слюсаря з ремонту автомобілів; водія автотранспортних засобів (категорія «В», «С») та кухаря - кондитера(а.с. 85-86 т.1)

ОСОБА_3 на обліку у лікаря-нарколога Борівської ЦРЛ не перебуває, що підтверджується копією довідки лікаря-нарколога КНП «Борівська ЦРЛ БРР ХО» (а.с.89 т.1).

ОСОБА_3 на диспансерному обліку у лікаря-психіатра КНП «Борівська ЦРЛ БРР ХО» не знаходиться, що підтверджується копією довідки лікаря-психіатра КНП «Борівська ЦРЛ БРР ХО» (а.с.89 т.1).

ОСОБА_1 на диспансерному обліку у лікаря-психіатра КНП «Борівська ЦРЛ БРР ХО» не знаходиться, що підтверджується копією довідки лікаря-психіатра КНП «Борівська ЦРЛ БРР ХО» (а.с.89 т.1).

ОСОБА_17 працює в Лозівському сільському клубі на посаді завідувача та заробітна плата за 2020 р. склала 12175 грн. 20 коп., що підтверджується копією Довідки Виконавчого комітету Богуславської с/ради (а.с.90 т.1).

ОСОБА_17 перебуває на обліку в Ізюмському об`єднаному управлінні ПФУ в Харківській обл. і отримує пенсію за віком, що підтверджується копією Довідки про доходи №6201 2520 2434 1296 (а.с.91 т.1).

Відповідно до повідомлення КНП «Борівська ЦРЛ БРР ХО», ОСОБА_1 взята на «Д» облік жіночої консультації КНП «Борівська ЦРЛ БРР ХО» з приводу вагітності з 19.11.2019, в терміні 8-9 тижнів; жіночу консультацію відвідувала систематично; під час вагітності обстежена лікарями - патологій не виявлено; лікарем психіатром не оглядалась, на «Д» обліку у лікаря психіатра не перебуває (а.с.110-111 т.1).

ОСОБА_26 закінчила у 2011 р. філію Куп?янського професійного аграрного ліцею і здобула професію конторського службовця (бухгалтерії), що підтверджується копією Диплому кваліфікованого робітника (а.с.112-113 т.1).

Згідно копії Трудової книжки ОСОБА_26 , НОМЕР_5 остання протягом 2010-2015 р. навчалась у філії Куп`янського професійного аграрного ліцею, працювала у Підлиманській сільській раді на громадських оплачуваних роботах, по трудовому договору з ФОП ОСОБА_35 , перебувала на обліку ,як безробітня, останній запис - 24.05.2015 призначено виплату допомоги по безробіттю відповідно ст.31 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (а.с.116-118 т.1).

ОСОБА_1 знаходилась на лікуванні в КНП ХОР «ОПЛ №2» з 13.10.20 р. по 30.10.20 р. з діагнозом: Гострий поліморфний психотичний розлад без симптомів шизофренії; психічний розлад був первинним гострим епізодом, чим був спровокованим відповісти однозначно неможливо; що підтверджується повідомленням КНП ХОР «Обласна психіатрична лікарня №2» (а.с.175 т.1).

Згідно Висновку органу опіки та піклування Ізюмської РДА від 29 січня 2021 р., умови проживання батька ОСОБА_3 та матері ОСОБА_1 відповідають віку та потребам малолітньої дитини ОСОБА_8 ; визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_8 покладають на розсуд суду, з урахуванням інтересів дитини (а.с.186-189 т.1).

ОСОБА_3 з 01.03 2021 працює у Харківському національному університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба кухонним робітником з 01.03.2021 р., що підтверджується довідкою № 31 від 16.03.2021 р. (а.с.196 т.1).

Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із вимогами ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому частинами 1-3 ст.89 ЦПК України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов?язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий сторонами, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів, як зазначено в п. 27 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», при цьому жодна із сторін не була поставлена судом у менш сприятливе становище, порівняно з іншою стороною, на чому наголошується у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» наголошується на принципі рівності сторін як одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

Стаття 8 Конституції України закріплює, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Із системного тлумачення статей 3, 9 та 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини.

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Таким чином, при розгляді справ щодо місця проживання дитини необхідно насамперед виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

Вирішуючи даний спір, враховуючи вказані норми матеріального права, у повному обсязі, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 за зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини з батьком.

У контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, встановивши, що для забезпечення інтересів дитини саме визначення місця проживання дитини із батьком відповідатиме її інтересам.

Судом встановлено, що відповідач за первісним позовом-позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 чи його матір ОСОБА_17 не чинять ОСОБА_1 будь-яких перешкод у спілкуванні, побаченні з сином, а також його вихованні. Мати дитини ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердила , що з жовтня 2021 р. вона лише 4 рази відвідала сина , кожного разу спілкування з дитиною відбувалось короткий проміжок часу - не більше 1 години у присутності адвоката. Вказані вище обставини вказують на відсутність будь-якого тиску, залякування, чи вчинення інших протиправних дій направлених на перешкоджання у спілкуванні з дитиною. Крім того ОСОБА_1 не заперечувала , що їй пропонувалось безперешкодне щоденне спілкування з дитиною. Однак, зважаючи на відсутність бажання до примирення з чоловіком ОСОБА_1 , забравши свої речі, після виписки з лікарні, переїхала на проживання до своїх батьків у с.Підлиман. У подальшому бажання вселитись у будинок чоловіка не виявляла та не зверталась до суду з позовом про поновлення житлових прав чиз позовом про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, доказів про звернення до органу опіки та піклування із відповідними заявами щодо усунення перешкод суду не надала .

Суд зазначає, що матір дитини, безсумнівно, відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати.

Визначаючи місце проживання дитини, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суд при вирішенні спору надає першочергове значення саме найкращим інтересам дитини, так як малолітній ОСОБА_8 вже досить тривалий час проживає разом із батьком. При таких обставинах, необхідно врахувати інтереси дитини, яка проживає, як встановлено в суді, в атмосфері любові, турботи, захисту.

Оточення відповідача за первісним позовом-відповідача за зустрічним позовом та його родини є близьким дитині, він звик до цього оточення та помешкання, в якому проживає, зміна усталеного оточення може негативно вплинути на дитину.

За встановленими у справі обставинами, стан здоров`я відповідача не перешкоджає йому належним чином займатись сином, створювати йому належні умови для виховання та розвитку, а також матеріально забезпечувати сина.

З жовтня 2020 року дитина фактично проживає з батьком, що може свідчити про формування у дитини прив`язаності до батька, місця її проживання, речей, побуту тощо.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

Отже, вирішуючи спір, суд віддає перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини - ОСОБА_3 . Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів ,які можуть вплинути на виховання дитини. Відомостей щодо зловживання спиртними напоями, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності стосовно обох батьків матеріали справи не містять.

Таким чином, у контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, встановивши наявність практично однакових належних матеріально-побутових умов як у матері, так і у батька для проживання і виховання малолітнього сина, відсутність можливості встановити прихильність дитини до одного з батьків ,у зв`язку з малолітнім віком, а також фактичне постійне , з 13.10.2020 р. виконання батьком належним чином своїх обов`язків по вихованню дитини, відсутність об`єктивних, непереборних перешкод у матері ОСОБА_1 для виховання дитинии, суд дійшов висновку про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_8 разом із батьком ОСОБА_3 .

Стосовно перебування ОСОБА_1 на лікуванні в КНП ХОР «Обласна психіатрична лікарня №2» з 13.10.20 по 30.10.20 з діагнозом: Гострий поліморфний психотичний розлад без симптомів шизофренії слід зазначити, що ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров`я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 552/5808/17.

Матеріали справи не містять об`єктивних даних про наявність у ОСОБА_1 буть - яких хронічних психічних захворювань.

Розподіл судових витрат здійснюється на підставі ст. 141 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 80, 81, 141, 259, 264, 265,263, 268, 273 ЦПК України, п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, на підставі ст.ст. 140, 160 - 161 СК України, Закону України «Про охорону дитинства» , Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , 3 особа: Орган опіки та піклування Борівської селищної ради про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , 3 особа: Орган опіки та піклування Борівської селищної ради про визначення місця проживання малолітньої дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Ізюм Харківської області, разом з батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 ), за адресою: АДРЕСА_4 .

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати за сплату судового збору у розмірі 840,80 грн. та витрати за правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Борівський районний суд шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст рішення складено 10 червня 2021 р.

Головуючий-суддя ГУЛЯЄВА Г. М.