Справа № 643/7570/21
Провадження № 2/643/3748/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ВСТУПНА ТА РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНИ)

15.06.2021 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Бабельник І.В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_4

про розірвання шлюбу,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_5 (далі відповідач) про розірвання шлюбу.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує на те, що 13.06.2009 року вона уклала шлюб із відповідачем, однак через непорозуміння подружнє життя не склалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин у квітні 2021 року. На теперішній час фактичні подружні відносини між позивачем та відповідачем припинені, сторони проживають окремо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 05.05.2021 відкрито провадження у справі № 643/7570/21, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначено на 07.06.2021 року.

У судовому засіданні 07.06.2021 року представник відповідача заявив клопотання про відкладення розгляду справи для надання йому можливості ознайомитись з матеріалами справи та сформувати правову позицію.

У зв`язку з цим, розгляд справи було відкладено на 15.06.2021 року.

15.06.2021 року на адресу Московського районного суду м. Харкова надійшов відзив на позов, відповідно до змісту якого відповідач проти задоволення позову заперечує і не погоджується з твердженнями позивача про непорозуміння, оскільки він жодного разу не дав поводу для погіршення взаємовідносин. Вважає, що позовні вимоги виникли на підставі емоційного напруження і не повинні призводити до розірвання шлюбу, у зв`язку з чим просить надати час на примирення на строк до 6 місяців.

У судовому засіданні 15.06.2021 року позивач підтримала позовні вимоги та зазначила, що рішення про припинення шлюбних відносин з відповідачем прийнято нею остаточно, наміру зберігати сім`ю вона не має. Крім того зазначила, що подальше збереження шлюбних відносин не відповідатиме її інтересам.

Представник відповідача у судовому засіданні 15.06.2021 року підтримав викладене у відзиві на позов клопотання про надання сторонам часу для примирення, оскільки відповідач бажає зберегти сім`ю.

Позивач у судовому засіданні 15.06.2021 року проти задоволення вищевказаного клопотання відповідача категорично заперечила, зазначила що час для примирення не потрібен, вона не бажає підтримувати сімейні стосунки з відповідачем, а шлюбні відносини між ними погіршилися через поведінку відповідача, його ставлення до сім`ї, відсутність взаєморозуміння та взаємних почуттів, що призвело до їх фактичного припинення, з боку відповідача жодних дій для збереження сім`ї не вчинялось, у зв`язку з чим вона наполягає на розірванні шлюбу.

У судовому засіданні 15.06.2021 року суд розглянув клопотання відповідача про надання часу для примирення та відмовив у його задоволенні, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 7 ст. 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Згідно зі ст. 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи.

Тлумачення норми цієї статті СК України свідчить, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 14.01.2020 у справі № 200/952/18, від 10.06.2020 у справі № 643/5316/18.

При цьому, об`єктивних доказів можливості примирення між сторонами до суду не надано і судом таких не встановлено.

Враховуючи відсутність у сторін неповнолітніх дітей від шлюбу, висловлену у судовому засіданні позицію позивача, яка категорично заперечувала проти надання строку для примирення зазначивши, а також приймаючи до уваги те, що сам відповідач не зазначає, що приймав будь-які заходи до примирення з дружиною, бажає жити з нею однією сім`єю та піклуватись про неї, суд не вбачає підстав для надання сторонам строк для примирення, оскільки протилежне призведе до порушення прав та інтересів позивача.

Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши подані заяви і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

13 червня 2009 року між ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_4 (відповідач) було укладено шлюб, зареєстрований Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 428.

Неповнолітніх дітей від шлюбу подружжя не має.

Сімейне життя позивача та відповідача не склалось, фактично шлюбні відносини між сторонами припинені з квітня 2021 року, сторони проживають окремо, сім`я розпалася та існує формально, примирення подружжя неможливо, а подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Аналогічні положення містяться у частині 1 статті 24 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Як на тому наголошено у постанові Верховного Суду від 11.06.2019 у справі № 605/434/18, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Положеннями частин 3 та 4 Сімейного кодексу України унормовано, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Отже, одним із принципів побудови сімейних та шлюбних відносин є принцип вільної згоди та добровільності їх існування. Шлюбні відносини тривають доти, доки існує бажання подружжя і надалі виконувати сімейні функції і надалі реалізовувати завдання сім`ї. Кожен з подружжя у будь-який час за наявності підстав, які унеможливлюють подальше шлюбне життя, має право висловити своє бажання розірвати шлюбні відносини. Реалізація цього права, яким наділений кожен з подружжя, повинна відбуватися з чіткім дотриманням матеріальних та процесуальних норм, для запобігання порушення інтересів іншого з подружжя або прав та інтересів дітей.

Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Частиною 3 статті 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Таким чином, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Вирішуючи вказаний спір, суд виходить з того, що побудова сімейних відносин повинна здійснюватись на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки та не може будуватися на примушені сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі та в подружніх відносинах.

Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з квітня 2021 року, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя.

Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини і після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 141, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 105, 110-112 Сімейного кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу задовольнити.

2. Розірвати шлюб, зареєстрований 13 червня 2009 року між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у Московському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 428.

3. Згідно зі ст. 115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та поставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

4. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

5. Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

7. Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Повне рішення складено 17.06.2021 року.

Суддя Н.В. Новіченко