Справа № 347/145/18
Провадження № 2/347/331/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді: Крилюк М.І.,

секретаря: Лазорик Л.В.,

з участю представника позивача - ОСОБА_1 , .адвоката : Боднарчук А.М.

представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката : Андрусяк Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Косів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Григорчук Зореслава Романівна про визнання заповіту недійсним. За позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про повернення до первісного стану сторін договору, що визнано судом недійсним та стягнення компенсації за безпідставно набуте майно,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Григорчук Зореслава Романівна про визнання заповіту недійсним.

ОСОБА_3 звернувся в суд до ОСОБА_2 про повернення до первісного стану сторін договору, що визнано судом недійсним та стягнення компенсації за безпідставно набуте майно.

Ухвалою суду від 10.10.2018 року вказані позови об`єднані в одне провадження.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що згідно заповіту від 11.09.2013 року, ОСОБА_4 заповіла в його користь все майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалось а також все те, на що вона за законом буде мати право.

24.11.2015 року приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Григорчук Зореславою Романівною від імені спадкодавця ОСОБА_4 було посвідчено заповіт, який зареєстрований в реєстрі під № 640. Відповідно до даного заповіту спадкодавець ОСОБА_4 , на випадок її смерті зробила таке розпорядження: все її майно, яке буде належати на день її смерті заповіла ОСОБА_2 .

Окрім того 30.01.2015 року за укладеним договором ОСОБА_4 подарувала а ОСОБА_3 прийняв в дар належний ОСОБА_4 на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що дарується, розташований на земельній ділянці площею 0,2187 га., яка дарується одночасно з даруванням житлового будинку. Однак у жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання незаконним вказаного договору дарування житлового будинку від 30.01.2015 року та земельної ділянки площею 0,2187 га. та рішенням Косівського районного суду від 15.07.2016 року у справі № 347/2083/15 позов ОСОБА_4 задоволено в повному обсязі, визнано недійсним та скасовано договір дарування житлового будинку від 30.01.2015 року та земельної ділянки площею 0.2187 га.

У рішенні першої інстанції від 15 липня 2016 р. у справі № 347/2083/15 у суді були допитані свідки, а саме: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які пояснювали, що ОСОБА_4 часто хворіла та потеребувала сторонньої допомоги, а догляд за нею здійснював ОСОБА_1 .

Вважає, що на момент вчинення заповіту 24.11.2015 р. спадкодавець ОСОБА_4 не могла усвідомлювати свої дії, оскільки і за станом здоров`я і за віком потребувала сторонньої допомоги та догляду.

Крім того, даний заповіт був вчинений за день до того, як спадкодавець попала в Кутську міську лікарню, відповідно до довідки Кутської міської лікарні від 07.12.2015 року № 248, що в сукупності ставить під сумнів дійсність такого правочину.

В підтвердження заявлених позовних вимог про визнання правочину недійсним посилається на те, що із врахування обставин : віку ОСОБА_4 , , її стану здоров`я та потребі у догляді й сторонній допомозі, остання за своїм фізичним станом, віком не мала повного уявлення щодо правових наслідків вчиненого правочину, а тому наведене вказує на помилку, неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і ця помилка дійсно була і має істотне значення.

Підставами визнання недійсним заповіту позивач вважає : складання заповіту особою, яка не мала на це права, тобто недієздатною особою; складання заповіту з порушенням вимог щодо його оформлення та посвідчення; при складанні заповіту волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Також позивач стверджує, що у ОСОБА_4 не було волевиявленя вчиняти такий заповіт і що візуально навіть порівняти два заповіти від 11.09.13 року складеного в користь ОСОБА_1 і заповіту складеного ніби-то 24.11.2015 року на ОСОБА_2 є різними. Просить позов задоволити.

Позивач ОСОБА_3 свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.07.2016р. Косівським районним судом Івано-Франківської області було прийнято рішення, яким позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання незаконним договору дарування житлового будинку та земельної ділянки задовольнив. Визнав недійсним та скасував договір дарування житлового будинку від 30.01.2015 року, земельної ділянки площею 0,2187 га, кадастровий номер :02:008:0250, від імені ОСОБА_4 , жительки АДРЕСА_1 в користь ОСОБА_3 , та вирішив повернути сторони договору до первісного стану. 18.10.2017р. Апеляційний суд Івано-Франківської області залишив рішення суду першої інстанції в силі.

24 листопада 2015 року приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Григорчук З.Р. від імені спадкодавця ОСОБА_4 було посвідчено заповіт, який зареєстрований в реєстрі під № 640 , яким остання все її майно, яке буде належати на день її смерті заповіла - ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Косівським районним судом Івано-Франківської області у своєму рішенні від 15.07.2016р було встановлено, що він, ОСОБА_3 допомагав ОСОБА_4 , по господарству, почав здійснювати догляд за нею, так як через хворобу у неї бувають сильні болі, провали в пам`яті, піднімається артеріальний тиск вона не здатна розуміти, що відбувається навколо... Протягом 2013-2015 років як він так і його батько за власні кошти зробили багато робіт біля житлового будинку і в самому будинку. Отже, все майно, що передавалось для оздоблення, поліпшення та ремонту житлового будинку АДРЕСА_1 , як до укладання договору дарування, так і після укладання договору дарування, що в подальшому визнано судом недійсним, має бути повернено відповідачем. А враховуючи, що набувалось переважно будівельні матеріали, що використані в подальшому для оздоблення, поліпшення та ремонту житлового будинку - відповідачем має бути компенсована їх вартість. Просить позов задоволити.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи по суті.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Боднарчук А.М. позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав з підстав викладених в позовній заяві просив постановити рішення суду яким, визнати недійсним заповіт, складений 24 листопада 2015 року покійною ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки АДРЕСА_2 , який був посвідчений приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Григорчук Зореславою Романівною в селищі Яблунів Косівського району та зареєстрований в реєстрі за №640.

Позивач, ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, представник позивача адвокат Курило В.Г. подала суду заяву із клопотанням про розгляд справи без її участі, вимоги заявлених позовів підтримала. ОСОБА_3 згідно заявлених позовних вимог просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь компенсацію вартості майна набутого без достатньої правової підстави та у зв`язку з визнанням недійсним та скасуванням договору дарування житлового будинку від 30.01.2015 року, земельної ділянки площею - 0,2187га, кадастровий номер :02:008:0250.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засідання не визнала заявлені до неї позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , пояснила, що оспорюваний позивачем ОСОБА_1 заповіт від 24.11.2015 року складений від імені ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на її користь вже був предметом судового розгляду. Косівським районним судом було прийнято рішення від 23.11.2017 року яким в позові ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним відмовлено. Вказане рішення суду було залишено без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 06.03.2018 року. Безпідставними також є вимоги позивача ОСОБА_3 про повернення до первісного стану сторін договору, що визнано судом недійсним та стягнення компенсації за безпідставно набуте майно. Просить в позові відмовити.

Третя особа без самостійних вимог, приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Григорчук З.Р. в судове засідання не з`явилась, подала суду письмове заперечення вимог ОСОБА_1 , просить відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі.

Суд вислухавши сторони, їх представників та перевіривши письмові докази долучені сторонами до матеріалів справи вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та вимог ОСОБА_3 слід відмовити за наступних підстав:

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12, ч.2 ст. 13, ч.1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.6 ст.81 ЦПК України).

Встановлено, що згідно заповіту від 11 вересня 2013 року (а.с.5 т.1), на випадок своєї смерті ОСОБА_4 зробила таке розпорядження: все її майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалось а також все те, на що вона за законом буде мати право заповіла позивачу за цим позовом ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 24.11.2015 року приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Григорчук Зореславою Романівною від імені спадкодавця ОСОБА_4 було посвідчено заповіт (а.с.7 т.1 ), який зареєстрований в реєстрі під № 640. Відповідно до даного заповіту спадкодавець ОСОБА_4 , на випадок її смерті зробила таке розпорядження: все її майно, яке буде належати на день її смерті заповіла ОСОБА_2 , відповідачці в цій справі. Зміст заповідачем прочитано та підписано особисто.

Вказаний заповіт від 24.11.2015 року посвідчений приватним нотаріусом Григорчук З.Р. від імені спадкодавця ОСОБА_4 , в користь ОСОБА_2 вже був предметом судового розгляду, а саме із долученого до матеріалів справи копії рішення Косівського районного суду від 23.11.2017 року вбачається, що в позові ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним відмовлено. Вказане рішення суду було залишено без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 06.03.2018 року (а.с.37-39 т.1) .

Із обставин викладених в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено, що «Висновок суду першої інстанції про те, що заповіт, складений з дотриманням вимог щодо його форми та посвідчення, а волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі, колегія суду вважає обґрунтованим, оскільки з матеріалів справи вбачається, що приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу при посвідченні оспорюваного заповіту було дотримано вимоги чинного законодавства, зокрема, ст. 207 ЦК України та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року.

Також встановлено, що під час складання заповіту ОСОБА_4 мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, здійснила розпорядження належним їй на праві власності майном за власним бажанням, яке було спрямоване на реальне настання правових наслідків, волевиявлення заповідачки було вільним, відповідало її внутрішній волі, складений нею заповіт не суперечить інтересам спадкодавця та моральним засадам суспільства.»

За вимогами ч. 4, ч.5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Так, згідно з частинами першою-другою статті 1247, та частинами першою другою статті 1257 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Отже, вирішуючи спори необхідно встановити психічний стан заповідача в момент вчинення заповіту, тобто чи розумів останній значення своїх дій та чи міг керувати ними в ці моменти.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України.

Оспорюваний позивачем ОСОБА_1 заповіт, посвідчений 24.11.2015 року приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Григорчук Зореславою Романівною від імені спадкодавця ОСОБА_4 (а.с.7 т.1 ), який зареєстрований в реєстрі під № 640, із змісту якого видно, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, розуміючи обставини, що мають для неї істотне значення, без впливу насильства (фізичного чи психічного тиску) з боку інших осіб, за своєю волею, добровільно на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження , яким все своє майно заповіла відповідачці в цій справі ОСОБА_2 .

Під час посвідчення заповіту нотаріусом було встановлено дієздатність ОСОБА_4 та зафіксовано, що перед підписанням заповіту він був прочитаний уголос заповідачем і власноручно підписаний.

Доводи позивача ОСОБА_1 про недієздатність особи та не усвідомлення власних дій під час складення заповіту через хвороби, є нічим не підтвердженим припущенням та не достатньою підставою для задоволення позовних вимог.

Представниками позивача ОСОБА_1 заявлялись клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи, яка призначалась судом ухвалою суду від 24.03.2020 року, однак не була проведена через неоплату за її проведення позивачем.

Суд звертає увагу, що саме на задоволення клопотання представника позивача в справі - ОСОБА_1 було прийнято ухвалу від 24.03.2020 року ( т.2 а.с.229-231) якою призначено у даній справі посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського міського центру судово-психіатричної експертизи (вулиця Кирилівська, 103А, Київ, 04080 ) . Витрати за проведення у справі судово-психіатричної експертизи покладено на позивача ОСОБА_1 .

По отриманні від Київського міського центру судово-психіатричної експертизи рахунку на суму 5629,50 грн по оплаті за проведення експертизи, такий було судом перенаправлено для виконання замовнику - позивачу в справі ОСОБА_1 , (а.с.4 т.3) .

Відомостей-підтвердження про проведення позивачем в справі ОСОБА_1 оплати за проведення експертизи суду не було надано, натомість від Київського міського центру судово-психіатричної експертизи поступали чергові рахунки про здійснення оплати ( а.с.7, 9, 12 т.3), які судом перенаправлялись для виконання позивачу та його представнику.

Фактично рахунок Київського міського центру судово-психіатричної експертизи оплачений позивачем ОСОБА_1 не був, що свідчить про ухилення останнього від проведення призначеної за клопотанням його представника експертизи.

За вимогами ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Інших доказів на підтвердження невідповідності дійсної волі заповідача положенням оспорюваного заповіту, а також того, що волевиявлення ОСОБА_4 при складанні заповіту не було вільним матеріали справи не містять. Недоведеними є також і доводи позивача ОСОБА_1 , щодо того, що заповіт було складено з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Посилання позивача на те, що ОСОБА_4 будучи особою похилого віку, часто хворіла а отже не могла усвідомлювати свої дії, оскільки і за станом здоров`я і за віком потребувала сторонньої допомоги та догляду, також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки такі доводи не підтверджені доказами. Крім того, суд звертає увагу, що під час розгляду в Косівському районному суді справи про визнання договору дарування недійсним , ОСОБА_4 особисто брала участь у розгляді справи та давала пояснення, підтвердженням чого є копія рішення суду від 15.07.2016 року (а.с.8-10 т.1).

Відповідно до ст.ст. 1233, 1234 ЦК України, заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Загальні вимоги до форми заповіту встановлені ст. 1247 ЦК України.

Заповіт відповідно до ст. ст. 1247, 1248 ЦК України складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу.

Спеціальною нормою, яка визначає підстави визнання заповіту нікчемним, є ст. 1257 ЦК України. Відповідно до ч. 1 даної статті заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі виконання такого правочину недійсним судом не вимагається.( ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України).

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч. 1 ст. 203 ЦК України).

Заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складенні особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником тощо).

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю, яке здійснюється нею особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (ст. 1234 ЦК України).

Як вбачається із роз`яснень, викладених у ч.2 п.16, ч.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про спадкування від 30 травня 2008 року №7 - заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочин, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила. Заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно з ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Згідно із ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином суд вважає безпідставними і такими, що не підлягаю заявлені позивачем ОСОБА_1 позовні вимоги про визнання заповіту недійсним.

Що стосується заявлених позовних вимог позивачем ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості майна набутого без достатньої правової підстави та у зв`язку з визнанням недійсним та скасуванням договору дарування житлового будинку від 30.01.2015 року, земельної ділянки площею- 0,2187 га, кадастровий номер :02:008:0250, то така не підлягає задоволенню, як не доведена останнійм в судовому засіданні.

В підтвердження заявленої позовної вимоги представником позивача ОСОБА_3 ОСОБА_7 окрім копії рішення Косівського районного суду від 15.07.2016 року (а.с.158-159 т.1) та копії ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18.10.2017 року (а.с.160-163 т.1) до матеріалів справи не долучено жодного письмового доказу.

Рішенням Косівського районного суду від 15.07.2016 року у справі про визнання договору дарування недійсним встановлено, що ОСОБА_4 на момент вчинення правочину вважала, що підписує договір довічного утримання, а не договір дарування, тобто помилилася щодо правової природи правочину, прав та обов`язків, які виникають після його укладення. Отже, було встановлено, що вона не мала повного уявлення про правові наслідки правочину, і те, що цим позбавляється єдиного наявного в неї житла, що вказує на помилку, неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення. Тобто, договір дарування був визнаний недійсним, як вчинений внаслідок помилки - на підставі ст.229 ЦК.

В поданій на розгляд суду позовній заяві представник позивача посилається на те, що все майно, що передавалось для оздоблення, поліпшення та ремонту житлового будинку АДРЕСА_1 , як до укладання договору дарування, так і після укладання договору дарування, що в подальшому визнано судом недійсним, має бути повернено відповідачем. А враховуючи, що набувалось переважно будівельні матеріали, що використані в подальшому для оздоблення, поліпшення та ремонту житлового будинку - відповідачем має бути компенсована вартість використаних будівельних матеріалів тощо. Така компенсація має бути визначена на момент розгляду справи відповідно до положень ст.ст.216, 1213 ЦК України.

Разом із тим суд звертає увагу, що як вбачається із копії рішення суду першої та апеляційної інстанції (а.с.158-159, 160-163 т.1 ) фактично договір дарування був визнаний недійсним, як вчинений внаслідок помилки - на підставі ст.229 ЦК України.

За вимогами ч. 2 ст. 229 ЦК України, у разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Позивач ОСОБА_3 в підтвердження заявлених ним вимог не надав суду письмових доказів (квитанцій, товарних чеків) на придбання вказаних ним будівельних матеріалів, їх вартості , кількості та часу, які як стверджує останній були використані для покращення спірного спадкового будинку, що належав ОСОБА_4 , Також в матеріалах справи відсутні відомості - докази про згоду власника будинковолодіння на проведення в її житловому приміщенні ремонтних робіт, як і відсутні інші відомості-докази на сам факт проведення таких робіт та їх вартість.

Суд звертає увагу, що фактично сам позивач ОСОБА_3 жодного разу в судове засідання не з`являвся, та в підтвердження заявлених його представником ОСОБА_8 позовних вимог, не надавав суду а ні пояснень, а ні будь-яких інших письмових доказів. Представник позивача також в судове засідання не з`являвся, подав суду заяву про розгляд справи без його участі.

За вимогами ч.1, 5-7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За вимогами ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За вищенаведених підстав суд вважає що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про повернення до первісного стану сторін договору, що визнано судом недійсним та стягнення компенсації за безпідставно набуте майно слід відмовити.

На підставі наведеного, ст.ст.202, 215, 216, 328, 1223, 1233, 1235, 1236, 1270, ЦК України, керуючись ст.ст. 263-268 ЦПК України , суд, -

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Григорчук Зореслава Романівна про визнання заповіту недійсним - відмовити.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про повернення до первісного стану сторін договору, що визнано судом недійсним та стягнення компенсації за безпідставно набуте майно - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду через Косівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: М.І. Крилюк