Справа № 766/2438/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Майдан С.І.,

при секретарі Романенко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним посилаючись на ту обставину, що відповідно до кредитного договору №б/н від 07.11.2012 року ОСОБА_1 було надано кредит в розмірі 8000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачем умови кредитного договору не виконуються. Станом на 31.12.2019року заборгованість за кредитним договором становить 640320,07 гривень. Кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 139630,64 грн., яка складається з наступного: 7444,66 грн. заборгованість за кредитом; 132185,98 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 07.11.2012 року по 30.10.2017 року. У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість та понесені судові витрати.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24.03.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідач надав до суду відзив, в якому зазначив, що у даному випадку банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитом. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг а Приватбанку, як невід`ємні частини спірного договору. У самій заявці позичальника від 11.07.2012 року не були визначені жодні умови щодо розміру процентів за користування кредитом, а зазначений позивачем у позові розмір процентної ставки за користування кредитом та умови кредитування, на які посилається позивач, визначені лише у наданих позивачем суду витязі із тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витягах із Умов та правил надання банківських послуг. Разом з тим, умови та правила надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», з огляду на х мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписанні та не визнаються позичальником, а також якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Відповідач вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які містяться в матеріалах справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору. Крім того, позивачем був пропущений строк позовної давності для звернення до суду, у зв`язку з чим відповідач заявляє про застосування строку позовної давності звернення позивача до суду з даним позовом в порядку ч.3 ст.267 ЦК України. Строк дії виданої картки №069157 закінчився 02/16 (у лютому 2016 року). Останній платіж з погашення заборгованості був здійснений 23.01.2013 року, що вбачається з виписки по картковому рахунку, наданого позивачем. З позовом до суду банк звернувся лише 13.02.2020 року, що дає підстави для висновку про пропуск позивачем трирічного строку позовної давності. Враховуючи викладене, відповідач заявляє суду про пропуск позивачем АТ КБ «Приватбанк» строку позовної давності звернення до суду з даним позовом, позовні вимоги не визнає, та просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

Представник позивача 23.10.2020 року надав до суду відповідь на відзив, в якій просив задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. Зазначив, що Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг банку. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено, що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в заявці про приєднання. В даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між банком та позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, який задля придбання, припинення або зміна цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч.1 ст.202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими позичальник ознайомився, про що свідчить підпис в заяві. На підставі заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті банку складають Договір про надання банківських послуг відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 , ключем до карткового рахунку є пластикова картка, яку отримав відповідач та мобільний телефон який вказав відповідач в заяві. Таким чином, банк забезпечив позичальнику можливість до карткового рахунку можливими шляхами. Позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 07.11.2012 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що ОСОБА_1 висловив згоду про укладення договору та виявив бажання оформити на своє ім`я Кредитку «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що «Я згоден з тим, що заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді...Я зобов`язуй виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку». Також до матеріалів позовної заяви долучено «Довідку про умови кредитування використанням кредитки «Універсальна з якої чітко вбачається, що на момент оформлення кредиту банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 20,40% на рік, вказано розміри комісій та штрафів, розмір щомісячні платежу тощо. Тобто, сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщені у відділеннях банку та на офіційному сайті банку. Відповідач підписанням анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правилами надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначалися. Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Умови про порядок внесення змін до Тарифів по кредиту були закладені з самого початку, тобто відповідач перед підписанням кредитного договору мав можливість ознайомитися з його умовами (умовами кредитного договору) і в разі незгоди з запропонованими умовами відмовитися від укладення такої угоди, під час підписання договору відповідача влаштовували умови вищезазначеного договору про що свідчить його підпис, а тому заперечення відповідача являється необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Відповідно до правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць а рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк пере випущеної картки до останнього дня 02/16 року. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 09.02.2020 року до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим, обставин, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при звернення до суду.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позов задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у відповіді на відзив.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, правову позицію, викладену у відзиві на позовну заяву підтримали та просили відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору №б/н від 07.11.2012 року ОСОБА_1 було надано кредит в розмірі 8000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, згідно розрахунку наданого позивачем, станом на 31.12.2019 року заборгованість за кредитним договором №б/н від 07.11.2012 року становить 640320,07 гривень, що складається із наступного:

- 7444,66 гривень заборгованість за кредитом;

- 627233,60 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 5641,81 гривень заборгованість за пенею;

- 0,00 гривень заборгованість за комісією.

Кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом.

Таким чином, заборгованість до стягнення становить 139630,64 грн., яка складається з наступного:

-7444,66 грн. заборгованість за кредитом;

-132185,98 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 07.11.2012 року по 30.10.2017 року.

Згідно з розрахунком заборгованості, відповідач користувався кредитними коштами, періодично сплачував заборгованість за кредитом та процентами за його користування та інші платежі. Проте, відповідач має заборгованість за кредитом, яка до теперішнього часу позичальником не погашена, у зв`язку з чим зобов`язання за договором не виконані в повному обсязі.

Відповідач позовних вимог не визнав та заявив про застосування строків позовної давності.

Відповідно до наданої представником позивача виписки з рахунку відповідача, платіж за кредитним договором здійснений відповідачем 23.01.2013 року.

Пунктом 1.1.7.12. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Відповідно до діючих норм цивільного законодавства строк позовної давності застосовується відносно певного зобов`язання, в даному випадку відносно виниклої кредитної заборгованості, а не відносно строку дії картки. Оскільки строк позовної давності це строк, в межах якого банк може звернутися для захисту свого порушеного права у зв`язку з порушенням строків виконання зобов`язань по повернення кредитних коштів.

Дійсно, відповідач в своїй анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правилам надання банківських послуг в АТ КБ Приватбанк від 07.11.2012 року на отримання кредитної картки із встановленим лімітом кредитних коштів, підписав пункт, відповідно до якого він ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, та Тарифами банку які були надані йому в письмовому вигляді. Також, зазначено, що своїм підписом відповідач підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку.

Згідно матеріалів справи, долучені до позовної заяви банком Умови підписані лише АТ КБ «Приватбанк», тоді як підпис позичальника на вказаних умовах відсутній, як і зазначення дати їх підписання.

Отже, посилання позивача в позові на те, що відповідач ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, та Тарифами банку, про що зазначено в особистій заяві позичальника, не заслуговують на увагу, оскільки зазначені Умови не містять підпису позичальника; не встановлено доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника.

За вимогами ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Матеріали справи не містять договору про збільшення строку позовної давності за спірним кредитним договором, в той час як п.п.п 1.1.7.31, згідно якого позовна давність встановлюються в 50 років та стосується вимог банка про повернення кредиту, сплати процентів за використання кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, міститься в умовах, які не підписані відповідачем (позичальником).

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що в даних правовідносинах необхідно керуватись нормами закону, які визначають загальний строк позовної давності.

Так відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно (невизначених) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його участю чи дорученням уповноваженою на це особою.

Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь - які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

Згідно з розрахунком заборгованості, відповідач останній раз погасив заборгованість 23.01.2013 року.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі №161/15679/15-ц (провадження № 61-765св18) міститься висновок по застосуванню частини першої статті 264 ЦК України та вказано, що з тлумачення цієї норми слідує, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника). При цьому не виключається й випадку коли переривання перебігу позовної давності буде відбуватися внаслідок визнання боргу, що здійснюється іншими суб`єктами, якщо на це була виражена воля боржника. Тобто коли боржник виражає свою згодою чи уповноважує на це відповідного іншого суб`єкта.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2020 року в справі №442/5498/16-ц (провадження №61-37554св18).

Згідно матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом 13.02.2020 року, тобто після спливу строку позовної давності звернення до суду.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав спливу строку позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем у справі.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, внаслідок спливу строку позовної давності на звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України та враховуючи, що у задоволені позовних вимог відмовлено в повному обсязі, то судові витрати необхідно залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 5-8, 12-19, 23, 81, 89, 141, 247, 258-259, 263, 265, 268, 354-355 ЦПК України, ст.ст.253, 256, 261, 526, 626, 628 ЦК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Херсонської області в порядку ст. 355 ЦПК України.

У відповідності до п.п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.І. Майдан