РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року м. Одеса Справа № 522/17048/20

Провадження № 2/522/937/21

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кузнецової В.В.

за участю секретаря судового засідання Довгань Ж.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Першого заступника керівника Приморської окружної прокуратури м.Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання незаконним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання незаконним свідоцтва, визнання недійсним договору, звільнення земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

30.09.2020 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Першого заступника керівника Приморської окружної прокуратури м.Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання незаконним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання незаконним свідоцтва, визнання недійсним договору, звільнення земельної ділянки, відповідно до якого просить визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Калашніка Дмитра Сергійовича (індексний номер № 2424 від 08.09.2015 року) на підставі якого за ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна - машиномісце № НОМЕР_2 площею АДРЕСА_1 ; визнати незаконним свідоцтво про право власності, серія та номер: НОМЕР_3 , видане 09.09.2015 року Реєстраційною службою Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна - машиномісце № НОМЕР_2 площею 15 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 11093595 про право власності ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу №1294 від 22.12.2016 року машиномісця № НОМЕР_2 , площею 15 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ); скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 18249705 про право власності ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) на об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; зобов`язати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) звільнити земельну ділянку площею 15 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 ); встановити порядок виконання рішення; та стягнути судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28 жовтня 2010 року між територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Берег-Трейд" було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого ТОВ "Берег-Трейд" прийняло у строкове платне користування земельну ділянку площею 3,8121 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 для будівництва 18-поверхового житлового комплексу та благоустрою території.

19 січня 2011 року між ТОВ «Берег-Трейд» та Обслуговуючим кооперативом «Граніт» укладений договір, згідно з яким Обслуговуючий кооператив «Граніт» отримав право на ведення робіт по будівництву житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_2 , право на ведення будівельних робіт надано за винагороду, що складає 3746, 08 кв.м. площі житлових приміщень у об`єкті, а також 10% від загальної кількості машино-місць у паркінгу об`єкту.

У 2013 році комплекс багатоповерхових житлових будинків з підземними гаражами та вбудованими приміщеннями громадського призначення по АДРЕСА_2 прийнято в експлуатацію.

16 липня 2015 року Орендарем розірвано договір оренди земельної ділянки від 28 жовтня 2010 року та зазначена земельна ділянка площею 3,8121 га передана Орендодавцю.

На даний час власником земельної ділянки є Одеська міська рада, яка у оренду чи постійне користування спірну земельну ділянку не передавала.

Проте, у ході проведення слідчих дій у кримінальному провадженні № 0000064 від 20.04.2017 року, зареєстрованого за фактом самовільного зайняття земельної ділянки, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, встановлено, що ОСОБА_2 самовільно зайнято земельну ділянку по АДРЕСА_2 , яка вільна від забудови, під автомобільну стоянку, металеві паркани, шлагбауми та асфальтове покриття.

Крім того, встановлено, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (№ 24249332 від 08.09.2015р.) державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Калашніка Д.С. зареєстроване право власності на машиномісце № НОМЕР_2 , як на об`єкт нерухомості, розташований у будинку АДРЕСА_2 , яке однак, не перебуває у житловому будинку, не було побудовано як об`єкт нерухомості, а розташоване на земельній ділянці, без чіткого визначення її меж, присвоєння кадастрового номеру, тощо.

На даний час ділянка, на якій розташоване машиномісце, використовується ОСОБА_1 . На ній розташований металевий навіс, використання спірного машиномісця для користування іншими особами перешкоджається встановленим шлагбаумом та охороною.

Ухвалою суду від 02.10.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 09.11.2020 року.

Ухвалою суду від 09.11.2020 року закрито підготовче провадження по вказаній справі та призначено справу до судового розгляду на 09.12.2020 року.

09.12.2020 року у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача ОСОБА_1 та відсутністю відомостей щодо вручення їй судової повістки судове засідання відкладене на 03.02.2021 року.

03.02.2021 року представник відповідача ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про відкладення розгляду справи, у зв`язку чим судове засідання відкладене на 24.03.2021 року.

24.03.2021 року у зв`язку з неявкою сторін судове засідання відкладене на 14.05.2021 року.

14.05.2021 року у зв`язку з неявкою представника відповідача Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області та відповідача ОСОБА_1 судове засідання відкладене на 08.06.2021 року.

08.06.2021 року сторони у судове засідання не з`явилися.

Представник позивача та представник відповідача ОСОБА_2 надали суду заяви про проведення судового засідання згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила.

Представник відповідача Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 28 жовтня 2010 року між територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Берег-Трейд" (Орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого ТОВ "Берег-Трейд" прийняло у строкове платне користування земельну ділянку площею 3,8121 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 для будівництва 18-поверхового житлового комплексу та благоустрою території. Договір посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Чужовською Н.Ю. за реєст. № 4004.

19 січня 2011 року між ТОВ «Берег-Трейд» та Обслуговуючим кооперативом «Граніт» укладений договір, згідно з яким Обслуговуючий кооператив «Граніт» отримав право на ведення робіт по будівництву житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_2 , право на ведення будівельних робіт надано за винагороду, що складає 3746, 08 кв.м. площі житлових приміщень у об`єкті, а також 10% від загальної кількості машино-місць у паркінгу об`єкту.

У 2013 році комплекс багатоповерхових житлових будинків з підземними гаражами та вбудованими приміщеннями громадського призначення по АДРЕСА_2 прийнято в експлуатацію.

16 липня 2015 року Орендарем розірвано договір оренди земельної ділянки від 28 жовтня 2010 року та зазначена земельна ділянка площею 3,8121 га передана Орендодавцю, на підставі заяви генерального директора ТОВ «Берег-Трейд» ОСОБА_3 на ім`я Голови Одеської міської ради Труханова Г.Л. від 16.07.2015 року (вих. № 16/07).

На даний час власником земельної ділянки є Одеська міська рада, яка у оренду чи постійне користування спірну земельну ділянку не передавала.

У ході проведення слідчих дій у кримінальному провадженні № 0000064 від 20.04.2017 року, зареєстрованого за фактом самовільного зайняття земельної ділянки, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, встановлено, що ОСОБА_2 самовільно зайнято земельну ділянку по АДРЕСА_2 , яка вільна від забудови, під автомобільну стоянку, металеві паркани, шлагбауми та асфальтове покриття.

Крім того, встановлено, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (№ 24249332 від 08.09.2015) державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Калашніка Д.С. зареєстроване право власності на машиномісце № НОМЕР_2 , як на об`єкт нерухомості, розташований у будинку АДРЕСА_2 .

Проте, за висновком експерта № 17-2694/2695 від 26.02.2019 року, отриманого в рамках кримінального провадження № 0000062 від 20.04.2017 року, зареєстрованого за фактом самовільного зайняття земельної ділянки, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України. До обставин які розслідуються зокрема входить зайняття ОСОБА_2 вільної від забудови земельної ділянки по АДРЕСА_2 , під автомобільну стоянку, металеві навіси та паркани, шлагбауми і асфальтове покриття.

Суд вказує, що на час розгляду справи по суті, інформація про притягнення до кримінальної відповідальності за вироком суду будь-якої особи за самовільної зайняття зазначеної ділянки прокурором не надана.

Встановлено, що згідно інформації у «Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно», на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (№24249332 від 08.09.2015) державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Калашніка Д.С., зареєстроване право власності на машино-місце АДРЕСА_4 , а Реєстраційною службою Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 видане свідоцтво про право власності на спірний об`єкт № 43514568 від 09.09.2015 року.

З даних розділу «Підстава:» в інформації «Державного реєстру…..», вказана реєстрація на спірне машино-місце відбулася на підставі Договору про викуп паю машино-місця, серія та номер: 800/м від 18.08.2015, технічного паспорту виданого 19.08.2015 року (ТОВ «Нове БТІ»), Акту прийому передачі нерухомого майна номер 919/м від 18.08.2015 року, до довідки Юридичного департаменту ОМР від 21.08.2015 р. Виходячи з предмету спору та доказування визначеного прокурором у позові, жодний з зазначених документів не є спірним по справі відносно їх оформлення та укладення.

Суд звертає увагу, що сторони не зверталися до суду з клопотанням про витребування повної справи щодо реєстраційних дій по спірному машино-місцю, тому суд дослідив обставини на підставі наявних матеріалів у справі.

Оглянувши зміст, суд встановлює, що Договір № 800/м про порядок викупу паю ( далі Договір) на машино-місце укладений між юридичною особою, яка не залучена до участі у справі Обслуговуючим кооперативом «Граніт» та відповідачем по справі ОСОБА_2 , як пайщиком.

Згідно п. 1.1. Договору кооператив приймає пайщиків у пайову участь у будівництві багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно п. 1.2. Договору на умовах та у строки вказані у Договорі , кооператив зобов`язується по закінченню будівництва, отриманні сертифікатів відповідності, передати Пайщику розташовані у будинку за адресою АДРЕСА_5 , машино-місця з №140 по № НОМЕР_5 та документи, необхідні для оформлення права власності на машино-місце. Розташування машино-місць у будинку вказане у викопіюванні плану Будинку ( Додаток № 1). Суд звертає увагу, що зазначений Додаток № 1 до справи позивачем не наданий, тому встановити та надати оцінку місцю розташування машино-місць з № 140 по № 285 за умовами Договору, а відповідно земельної ділянки, на який вони розташовані - не надається можливим.

Згідно п. 3.1., п.п. 3.1.1 -3.1.3 Договору кооператив зобов`язується забезпечити введення будинку в експлуатацію. Передати пайщику по Акту прийому-передачі машино-місця та пакет документів для оформлення права власності на машино-місце: довідку про 100% внеску паю; Акт прийому передачі машино-місця.

Відповідно п. 3.2.7 Договору пайщик зобов`язаний власними силами та засобами та у відповідності до законодавства України провести оформлення та отримання свідоцтва на право власності на машино-місце.

Оцінка вказаного Договору № 800/м на предмет визнання нечинним, не входить до предмету спору та доказування, підстави для цього судом не вбачаються. Виходячи зі змісту даного Договору, має значення обставина того, що Договір укладений між юридичною особою - забудовником ( ст. 80 ЦК України) та фізичною особою - пайщиком ( ст. 24-25 ЦК України). Таким чином, відповідач ОСОБА_2 не здійснював будь-якого будівництва та зайняття відповідної земельної ділянки під машино-місця, зокрема спірне № 214.

Зі змісту Акту № 919/М прийому передачі машино-місця (Акт) вбачається, що Акт укладений між сторонами вказаного Договору на виконання умови передбаченої п. п. 3.1.2.. Пунктом 1 Акту встановлене, що Кооператив передав власнику машино-місце № 258, загальною площею 15 кв. м., розташований за адресою АДРЕСА_5 .

Технічний паспорт на спірне машино-місце АДРЕСА_4 , виготовлений станом на 19.08.2015 року ТОВ «Нове БТІ». Посилання прокурора, що реєстрація права власності проведена незаконно у зв`язку з неналежним оформленням Технічного паспорту критично оцінюється судом, тому як оцінка порядку виготовлення та правильність заповнювання Технічного паспорту не входить до предмету спору та доказування по справі.

Довідка № 364127/1 Юридичного департаменту ОМР від 21.08.2015 р., яка зазначена як на підставу реєстрації до матеріалів справи позивачем не надана.

Таким чином, суд визнає, що у відповідача ОСОБА_2 , як у пайовика (інвестора) коштів в будівництво комплексу багатоквартирних будинків, на підставі договірних відносин з забудовником виникло майнове право на машино-місця, а потім оформлене право власності на підставі Договору № 800/м, як правочину, який є дійсним та не оскарженим ( ст. 204 ЦК України).

Згодом, на підставі нотаріально посвідченого Договору купівлі-продажу від 22 грудня 2016 року, відповідач ОСОБА_2 продав, а відповідач ОСОБА_1 придбала у власність спірне машино-місце № НОМЕР_2 , загальною площею 15 кв. м.

16 липня 2015 року Орендарем ТОВ «Берег-Трейд» направлене звернення до Голови ОМР(вих. № 16/07) про відмову продовження оренди з проханням розірвати з ОМР договір оренди земельної ділянки від 28 жовтня 2010 року на земельну ділянку, площею - 3,8121 га. Суд зазначає, що саме звернення з пропозицією розірвання договору оренди земельної ділянки, не є фактом одночасного припинення правовідносин за цим правочином.

Далі 29.08.2016 року ОК «Шлях» звернувся з заявою до ОМР про передачу в оренду наступних земельних ділянок з метою задоволення потреб пов`язаних з утриманням майна членів кооперативу машино-місць:

- ділянку площею 0,0491 га для обслуговування автостоянки за адресою АДРЕСА_2 ;

- ділянку площею 0,1790 га для обслуговування автостоянки за адресою АДРЕСА_2 ;

- ділянку площею 0,0602 га для обслуговування автостоянки за адресою АДРЕСА_2 ;

- ділянку площею 0,0222 га для обслуговування автостоянки за адресою АДРЕСА_2 ;

- ділянку площею 0,04003 га для обслуговування автостоянки за адресою АДРЕСА_5 .

Сторони підтвердили факт, що вказані в заяві ОК «Шлях» земельні ділянки знаходяться біля збудованого ОК «Граніт» комплексу багатоквартирних будинків та на них не розташовані будинки, у зв`язку з чим прокурор стверджує, що вони були зайняті самовільно чим порушені права ОМР. Виходячи з наведеного суд вказує, що на підставі вищезазначених висновків суду вказане твердження може відноситься тільки до забудовника - ОК «Граніт», яке не було залучене у якості відповідача до справи.

Суд звертає увагу, що у додатку до вказаного Звернення ОК «Шлях» зазначені зокрема правовстановлюючі документи на машиномісця та автомийку. Виходячи з наведеного суд приймає зауваження відповідача ОСОБА_2 , що до ОМР ще у 2016 році були подані всі данні про власників машино-місць з посиланням на необхідність оформлення землекористування на ділянку на якої розміщені вказані об`єкти нерухомого майна, у зв`язку з проханням про розірванням Договору оренди землі з забудовником.

Рішенням сесії Одеської міської ради № 1527- VII від 07.12.2016 року наданий дозвіл ОК «Шлях» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною орієнтованою площею 0,6886 га для влаштування та обслуговування автостоянки та земельної ділянки орієнтованою площею 0,0222 га для експлуатації та обслуговування автомийки, за адресою АДРЕСА_2 та АДРЕСА_5 . Пунктом 4 даного Рішення сесії припинений зазначений вище договір оренди земельної ділянки з ТОВ «Берег-Трейд» від 28 жовтня 2010 року на земельну ділянку, площею - 3,8121 га.

Таким чином, Одеська міська рада, як колегіальний орган, у передбаченому законом порядку ( на сесії ) висловила свою позицію щодо можливості подальшого використання вказаних земельних ділянок, на яких розташована автостоянка кооперативу у разі затвердження розробленої землевпорядної документації та не встановила будь-яких порушень прав громади міста на час прийняття рішення. З цього приводу, суд вказує на правову невизначеність у позиції ОМР при прийнятті на сесії рішення № 1527- VII від 07.12.2016 року та позиції представника ОМР під час розгляду даної справи в підтриманні позову поданого прокуратурою.

Прокурор в позові як на доказ по справі посилається на Висновок Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз № 17-2694/2695 від 26.02.2019 року, отриманого в рамках кримінального провадження № 0000062 від 20.04.2017 року. Зі змісту Висновку експерта вбачається, що на дослідження поставлені питання щодо місця знаходження, конфігурації та площі, а також вартості самовільно зайнятої земельної ділянки за адресою АДРЕСА_5 та 1 кв.м., на якої облаштована автостоянка. Висновком експерта встановлене, що досліджувалася земельна ділянка площею 0,3838 га, на якої розташована автостоянка, знаходиться за межами земельної ділянки, яка раніше передавалася в оренду для будівництва ТОВ «Берег-Трейд».

Суд звертає увагу, що вказаний Висновок експерта оформлений на підставі постанови слідчого в рамках іншого кримінального провадження на яке не посилається сторона позивача, а експерт не був попереджений про кримінальну відповідальність. В розділі «Вихідні данні» зазначені матеріали на підставі яких здійснювалося дослідження, які не були надані позивачем до справи і судом не досліджувалися. До висновку експертом оформлені додатки за переліком, які також не надані до справи. У Висновку експерта не досліджувалося та не встановлювалося місце розташування спірного по справі машино-місця № 258 як об`єкту нерухомості, розташованого за адресою АДРЕСА_5 , а здійснена оцінка земельної ділянки «автостоянки». На підставі викладеного суд погоджується з позицією відповідача ОСОБА_2 , та визнає вказаний документ сумнівним та неналежним доказом по даній цивільній справі.

Також, як на письмовий доказ, прокурор послався на лист Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 16.09.2018 року № 01-12/1744/1вих., лист Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 17.10.2017 року № 0119/2491-09-01. Зі змісту даних листів відповідей на запити слідчого вбачається, що Приморська райадміністрація ОМР не присвоювала адреси машино-місцям за адресою АДРЕСА_5 , а Департамент зазначив, що міською радою за вказаною адресою не передавалася земельна ділянка для облаштування автостоянки. Виходячи з наведеного суд вважає, що зазначена інформація не доводить твердження прокурора, що земельна ділянка під спірним об`єктом нерухомості машино-місцем № 258 та під іншими машино-місцями з № 140 по №285 зайнята самовільно.

Крім того, прокурор посилається на лист Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 07.08.2019 року № 10-15-0.4-7059/2-19. Даний лист також є відповіддю на запит слідчого. З листа відповіді вбачається, що за наслідком перевірки виявлено, що земельна ділянка, орієнтованою площею 0,3838 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_5 використовується для влаштування та обслуговування автостоянки ОК «Шлях», правовстановлюючі документи на земельну ділянку відсутні. З цього приводу, суд вказує, що дану обставину визнав відповідач, та звертає увагу, що зазначений Обслуговуючий кооператив «Шлях» об`єднує усіх власників машино-місць (об`єктів нерухомого майна), зокрема спірного машино-місця № 258.

Як на підставу звернення до суду та обґрунтування позиції, щодо не пропуску строку позовної давності, прокурор посилається на Лист № 06/3-555-вих18 від 08.08.2018 Військової прокуратури Південного регіону України до ОМР, у якому за наслідками перевірки повідомляється про порушення земельного законодавства. Даний лист отриманий в ОМР 04.09.2018 за вх. № 02.2-15/713, тому на думку прокурора саме з цього часу йде відлік строку позовної давності, та у зв`язку з відсутністю реагування органом місцевого самоврядування також виникла підстава звернення до суду саме прокуратурою в інтересах ОМР.

Зі змісту даного Листа, вбачається що Військова прокуратура зверталася до Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держкадастру в Одеській області, за наслідком чого була проведена перевірка щодо самовільного зайняття земельної ділянки, та встановлене що на ділянці влаштована та експлуатується автостоянка ОК «Шлях», де власниками машино-місць є фізичні особи. Далі 20.11.2017 року Управлінням з контролю за використанням та охороною земель за наслідком цієї перевірки направлений лист до ОМР, що на думку суду є підтвердженням належного сповіщення та обізнаності ОМР про використання вказаної земельної ділянки ОК «Шлях» та безпосередньо власниками машино-місць, які об`єдналися в кооператив у 2016 та у 2017 роках.

Суд приймає до уваги висновки, зазначені у Постанові Верховного Суду від 27.05.2020 року по справі № 522/7822/16-ц за позовом мешканців того ж самого комплексу багатоквартирних будинків за адресою АДРЕСА_2 (введений в експлуатацію під № 10-В) до відповідачів - фізичної особи власника машино-місць з № 228 по № 414; - до ОК «Граніт»; - до реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції; - Управління державної реєстрації юридичного департаменту ОМР, а також за участю третьої особи Одеської міської ради. Суд вказує, що обставини встановлені по цій справі за участю осіб, які беруть участь у якості позивача та відповідача по дійсній справі є аналогічними предмету спору та доказування ( щодо той же земельної ділянки яка належить Одеській міській раді).

Так, при касаційному перегляді справи № 522/7822/16-ц встановлено, що відповідно до заяви ТОВ «Берег-Груп» від 16 липня 2015 року останнє відмовилося від подальшої оренди земельної ділянки площею 3,8121 га, за адресою: АДРЕСА_2 , та просило розірвати договір оренди землі від 28 жовтня 2010 року, укладений між Територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради та ТОВ «Берег-Груп».

Відповідно до інформації Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, наданої в листах від 28 квітня 2016 року № 01-26/ко-37-527, від 05 липня 2016 року № 01-26/и-37-963, Департаментом комунальної власності Одеської міської ради було підготовлено проект рішення Одеської міської ради «Про надання дозволу обслуговуючому кооперативу «Граніт»» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,7991 га за адресою: АДРЕСА_2 ; земельної ділянки орієнтовною площею 0,7836 га за адресою: АДРЕСА_5 , для експлуатації та обслуговування багатоповерхового житлового комплексу. Від обслуговуючого кооперативу передбачалась необхідність надання протоколу зборів співвласників багатоквартирних будинків про розгляд питання про оформлення прав на земельну ділянку. Станом на момент надання цієї інформації рішення щодо поділу земельної ділянки площею 3,8121 га, кадастровий номер :43:001:0013, та рішення щодо передачі у власність чи користування ОК «Граніт», іншим юридичним (фізичним) особам земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , Одеською міською радою не приймалось.

Договір оренди землі від 28 жовтня 2010 року, який було укладено між Територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради та ТОВ «Берег-Груп» з метою передачі земельної ділянки у платне строкове користування на п`ять років для будівництва житлового комплексу та благоустрою території, є розірваним.

Встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для експлуатації та обслуговування багатоповерхового житлового будинку АДРЕСА_2 не виготовлено, рішень щодо передачі у власність чи користування ОК «Граніт», іншим юридичним (фізичним) особам земельної ділянки на АДРЕСА_2 не приймала.

З урахуванням наведеного, касаційна інстанції дійшла висновку про те, що на даний час земельна ділянка для експлуатації та обслуговування багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_2 є невизначеною.

Невизначеність в натурі прибудинкової території має наслідком недоведеність позивачами порушення права користування/володіння належним їм майном шляхом скасування свідоцтв про право власності на машиномісця та демонтажу блокуючих пристроїв (блокіраторів) на машиномісця № НОМЕР_6 НОМЕР_7 , що знаходяться на АДРЕСА_2 .

Суд, враховуючи вищезазначені висновки Верховного Суду, за наявними матеріалами у справі визнає, що на час розгляду дійсної справи рішення по землевпорядній документації ОК «Шлях» Одеською міською радою не приймалося, докази встановлення ОМР земельної ділянки як прибудинкової території для обслуговування ОК «Граніт» комплексу багатоквартирних будинків за адресою АДРЕСА_6 та 10-Г) - відсутні.

Згідно ст. 2 Закону України Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» об`єкт інвестування - квартира або приміщення соціально-побутового призначення (вбудовані в житлові будинки або окремо розташовані нежитлові приміщення, гаражний бокс, машиномісце тощо) в об`єкті будівництва, яке після завершення будівництва стає окремим майном.

Виходячи з вищевикладеного, суд вказує, що позивачем недоведене, що спірне машиномісце АДРЕСА_7 не входить до комплексу багатоквартирних будівель та не розташоване на прибудинковій територій, яка обслуговується ОК «Граніт». Також, згідно матеріалів справи позивачем не надавалися докази, що спірне машине-місце № 258 (та інші ) незаконно збудоване ОК «Граніт». Суд встановлює, що обставини будівництва комплексу багатоквартирних будівель за вказаною адресою, введення цього комплексу до експлуатації та наявності незаконно збудованого нерухомого майна ОК «Граніт», а також правомірності правовідносин пайового внеску, як інвестування відповідачем ОСОБА_2 у будівництво саме машино-місць, зокрема спірного мішино-місця під № 258 - не входить до предмету спору та доказування по справі, а ОК «Граніт» не залучалося до участі у справі.

Щодо позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання незаконним свідоцтва про право власності та скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності на об`єкт нерухомого майна - машиномісця № НОМЕР_2 площею 15 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 суд зазначає наступне.

Згідно частини першої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: - прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; - виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; - встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; - прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; - формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; - видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Згідно частини першої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначає Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.

Згідно з абзацом першим пункту 3 вказаного Порядку, державна реєстрація прав та облік безхазяйного нерухомого майна проводиться з прийняттям рішень державним реєстратором прав на нерухоме майно, які формуються за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав в електронній формі з накладенням власного електронного цифрового підпису. Відповідно до пункту 78 вказаного Порядку, для державної реєстрації права власності на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об`єкті нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, власником такого майна подаються: - документ, що підтверджує набуття у власність особою закріпленого за особою об`єкта інвестування, передбачений законодавством (інвестиційний договір, договір про пайову участь, договір купівлі-продажу майнових прав тощо); - технічний паспорт на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо).

Як зазначено судом вище зі змісту інформації з «Державного реєстру….», що міститься в матеріалах справи, ОСОБА_2 на виконання вказаних приписів чинного законодавства України, до заяви про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно Державному реєстратору речових прав на нерухоме майно додав наступні документи: - документи заявника оригінали та копії, серія та номер: б/н, виданий 07.09.2015, видавник - ОСОБА_2 ; - договір про викуп пая машино-місця, серія та номер: 800/м, виданий 18.08.2015, видавник - ОСОБА_2 ; технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 19.08.2015, видавник - ТОВ "Нове БТІ"; - акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: 919/м, виданий 18.08.2015, видавник: ОСОБА_2 ; - довідка, серія та номер:364127/1, виданий 21.08.2015, видавник - Юридичний департамент Одеської міської ради.

Отже, суд встановлює що державному реєстратору речових прав на нерухоме майно відповідачем ОСОБА_2 надано повний пакет документів, визначений чинним законодавством України, та необхідний для прийняття державним реєстратором рішення відносно об`єкта нерухомого майна машино-місця 258, площею - 15 кв. м., розташоване за адресою - АДРЕСА_5 , на підставі яких і внесено запис про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно.

Суд визнає, що позивачем не обґрунтоване та не надано доказів наявності підстав для зупинення реєстратором розгляду заяви, чи зупинення державної реєстрації прав, або підстави для відмови у проведенні державної реєстрації, які визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При цьому слід врахувати, що Договір про порядок викупу паю машино-місця, № 800/м від 18.08.2015 року, як юридичний факт передбачених законом і необхідний для виникнення права власності, який став підставою для проведення державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 ніким не оскаржений, не визнаний судом недійсним.

Також суд звертає увагу, що твердження прокурора про те, що ОСОБА_2 не могло було бути не відомо, що спірне машино-місце розташоване не у будівлі, а на вільній від забудови земельній ділянці, а зазначена обставина не перевірена органом державної реєстрації, не може слугувати підставою для визнання проведення такої реєстрації незаконною. По-перше прокурором не надано обґрунтування та докази на доведення цього твердження, а суд не може ґрунтувати свої висновки на припущеннях. По-друге в предмет спору не входить тлумачення умов Договору № 800/м від 18.08.2015 року, а виходячи з встановлених обставин справи зміст умови «у будинку» може значити як в приміщенні багатоквартирного будинку та і в комплексі багатоквартирних будинків на прибудинковій території. По-третє ні Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ні Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не передбачений обов`язок здійснення перевірки державним реєстратором місця розташування нерухомого майна, чи з`ясування наявності або відсутності кадастрового номеру земельної ділянки, на якій розташовується таке майно, а навпаки зазначеними нормами законодавства встановлена презумпція правильності зареєстрованих відомостей.

Звідси, суд встановлює, що прокурор не зазначив, яким актам цивільного законодавства суперечить прийняте рішення про державну реєстрацію прав, що є підставою для визнання його незаконним і скасування. Позивач просить визнати незаконним рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на машино-місце, визнати незаконним свідоцтво про право власності та скасування у державному реєстрі запису про право власності ОСОБА_2 , але при цьому не оскаржує сам правочин, який став підставою для реєстрації права власності, що унеможливлює задоволення в цій частині позову. Позовна вимога про скасування рішення реєстратора також підлягає визнанню неефективним способом захисту, тому як у цій вимозі одночасно не зазначена вимога про припинення відповідного речового права, зареєстрованого за відповідачем.

Згідно усталеної практики Верховного Суду, суд встановлює , що свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється або припиняється. Свідоцтво про право власності не породжує виникнення у суб`єкта відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності.

Отже, правовстановлюючим документом на підставі якого у відповідача виникло право власності на спірне машино-місце № НОМЕР_2 по даній справі є Договір про порядок викупу паю машино-місця від 18.08.2015 року на підставі якого видане спірне свідоцтво на право власності та дійсність якого може бути підтверджена (не підтверджена) судом при вирішенні спору щодо дійсності зазначеного Договору, на підставі якого було видано оскаржуване заявником свідоцтво.

Оскільки Договір від 18.08.2015 року по справі не є спірним та не визнаний недійсним, то й свідоцтво, яким було оформлене відповідне право не можуть бути визнане незаконним.

Також суд, звертає увагу, що Головне територіальне управління юстиції в Одеській області не наділене повноваженнями стосовно державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державний реєстратор самостійно приймає рішення стосовно тих реєстраційних дій, які здійснює. Прийняття рішення про державну реєстрацію є дискреційним, тобто виключним повноваженням державного реєстратора, а тому позовні вимоги Заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Одеської міської ради в частині пред`явлення позову до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області є такими що пред`явлені до неналежного відповідача.

У зв`язку з наведеним, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині скасування рішення реєстратора, визнання незаконним свідоцтва та скасування запису у реєстрі. (Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові по справі 301/854/17 від 11.04.2019 року.)

Під час розгляду справи прокурор підтвердив що вимоги пов`язані з оскарженням переходу права власності на спірне машино-місце № НОМЕР_2 є похідними від вимог оскарження реєстрації права власності за первинним власником ОСОБА_2 . Водночас суд визнає, що прокурор не довів наявності у відповідачів продавця ОСОБА_2 і покупця ОСОБА_1 мети щодо настання будь-яких неправомірних наслідків при укладенні договору купівлі-продажу спірного машино-місця № 258, стороною якого не була Одеська міська рада.

У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 зроблено висновок, що «недійсність договору, як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

Таким чином посилання прокурора про доведеність неправомірних дій відповідачів, що на його думку направлені на самовільне зайняття земельної ділянки , на який розташоване спірне машино-місце є необґрунтованими і, безпідставним, а вимоги в цієї частині також не підлягають задоволенню.

У вирішенні питання про наявність ознак самовільного зайняття земельної ділянки необхідно враховувати, що саме по собі користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. У вирішенні таких спорів необхідним є встановлення наявності у особи, в силу закону, права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування. Отже самовільне зайняття земельної ділянки є відмінним від користування земельною ділянкою за відсутності належним чином оформлених документів на неї. (вказаний висновок викладений у постанові ВС від 06 березня 2019 року справа № 910/1056/18)

07.12.2016 р. на сесії Одеської міської ради було прийнято рішення щодо надання ОК "Шлях", який об`єднує інтереси співвласників машиномісць, в тому числі і спірного, дозволу на виготовлення проектної документації щодо відведення в багатострокову оренду земельної ділянки, загальним розміром 0,6886 га, яка фактично складається з п`яти земельних ділянок, розташованих по периметру житлового комплексу " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", по АДРЕСА_6 . У зв`язку із викладеним, вважаємо, що з огляду на вжиття ОК "Шлях", головою якого с ОСОБА_2 заходів з оформлення земельної ділянки, частина якої знаходиться під машиномісцем АДРЕСА_7 . Таким чином, встановлені по справі дії відповідача ОСОБА_1 свідчать про реалізацію власником та кооперативом ОК «Шлях», де власник є учасником, права на одержання земельної ділянки в користування, необхідну для його обслуговування та не можуть розцінюватися як правопорушення, а відтак і бути підставою для застосування приписів статті 212 Земельного кодексу України.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Аналогічну правову позицію висловлено у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі №6-92цс13, яка в силу ст.111-28 ГПК України є обов`язковою для всіх судів України.

Суд зазначає, що в процесі розгляду даної справи, ні прокурором ні Одеською міської радою так і не надано стверджуючих пояснень з посиланням на відповідні докази в чому саме полягає суспільний інтерес, який би виправдовував як заходи позбавлення права власності відповідача, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості. Крім того, суд звертає увагу на те, що знесення нерухомого майна є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності (аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 15.11.2016 у справі №21-1959а16). Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази своєчасного реагування та притягнення контролюючими органами за використанням і охороною земель у місті Одесі щодо вжиття заходів передбачених законодавством України по відношенню до ОК «Граніт» або відповідача ОСОБА_2 з підстав можливої самовільної забудови на спірній земельній ділянці та в цілому на ділянці, яка в обслуговуванні ОК «Шлях». При цьому, як встановлено вище, відповідач зареєструвавши право власності на машино-місце № НОМЕР_2 як член кооперативу ініціювала реалізацію свого права відповідно до законодавства на одержання спірної земельної ділянки в користування, необхідну для його обслуговування. Тобто, в разі укладання договору оренди спірної земельної ділянки буде дотримано справедливу рівновагу між інтересами суспільства та правами відповідача ОСОБА_1 .

З огляду на наведене, суд встановлює, що обраний спосіб захисту у вигляді зобов`язання звільнити спірну земельну ділянку в натурі є неефективним в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та фактично не призводить до відновлення його порушених прав, а навпаки призведе до не дотримання справедливої рівноваги, тому в даному випадку виключає можливість задоволення позовних вимог.

Положеннями ст.41 Конституції України гарантовано кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

На підставі вищенаведеного, суд визнає, що зобов`язання відповідача в даному випадку в примусовому порядку звільнити земельну ділянку фактично означає знесення належного на праві власності майна, що є порушенням його права власності, гарантованого статтею 41 Конституції України. Зазначені обставини виключають можливість звільнення земельної ділянки під об`єктом нерухомого майна з посиланням на її самовільне зайняття.

Керуючись положеннями ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, основною метою якого є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном, а також, з урахуванням того, що в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року), суд дійшов висновку, що обраний спосіб захисту у вигляді зобов`язання відповідача ОСОБА_4 звільнити спірну земельну ділянку в натурі призведе до недотримання справедливої рівноваги, що в даному випадку виключає можливість задоволення цієї позовної вимоги.

Таким чином, суд вважає, що прокурором не доведений позов, а тому слід відмовити у його задоволенні.

Щодо заяви відповідача ОСОБА_2 про залишення позовної заяви без розгляду через відсутність підстав для представництва заступником керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 інтересів держави у спірних правовідносинах, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи Військовою Прокуратурою Південного регіону в порядку ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» до Одеської міської ради 08.08.2018 року було направлено відповідний лист №06/3-555-вих.18, який Одеська міська рада отримала 04.09.2018 року. Проте, до 07.10.2020 року (дати подання даного позову) Одеською міською радою не було вжито будь-яких заходів із приводу відновлення прав територіальної громади відносно спірної земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 , що свідчить про бездіяльність відповідного органу місцевого самоврядування.

Також суд враховує пояснення представника Одеської міської ради, в яких орган місцевого самоврядування посилається на значне завантаження юридичного департаменту Одеської міської ради, обґрунтованість представництва прокурором інтересів держави в особі територіальної громади м. Одеси по цій справі та на те, що Одеська міська рада повністю підтримує зазначений позов.

Отже, заступником керівника прокуратури достатнім чином підтверджено наявність повноважень щодо звернення до суду для захисту прав держави у зв`язку з неналежним здійсненням такого захисту Одеською міською радою.

Щодо застосування строків позовної давності до вказаних правовідносин суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. При цьому, частиною 3 статті 267 Цивільного кодексу України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

До позовних вимог про витребування майна на підставі статей 387, 388 ЦК України застосовується загальна позовна давність у три роки, що також визначено у судовій практиці Верховного Суду України у постановах від 08.06.2016 у справі №6-3089цсіб, від 22.06.2017 у справі № 6-1047цс 17, у Постанові Великої палати в справі N372/1036/15-ц.

Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до суду. Положення ч. 1 ст. 261 ЦК України регламентують, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, момент початку перебігу строку позовної давності у контексті ч. 1 статті 231 ЦК України збігається з моментом обізнаності особи про порушення права або об`єктивної можливості довідатись про обставини порушення її прав. Зазначена правова позиція визначена у постанові Великої палати Верховного Суду від 2018 р. у справі №372/о3615-ц. Зокрема, Касаційний суд вказав наступне: «Зазначене свідчить про неправильність застосування судом ч. 1 ст. 261 ЦК України, оскільки за змістом цієї норми для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. При цьому норма частини першої ст. 261 ЦК не містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

При цьому відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Крім того, відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Отже, відмовляючи в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв`язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності.

Суд вважає, що строк позовної давності у даній справі не підлягає застосуванню, виходячи з того що прокурором не доведений позов.

Керуючись ст. ст. 76, 77, 158, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Першого заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3 (м.Одеса, вул. Черняховського, 6) в інтересах держави в особі Одеської міської ради (м.Одеса, пл. Думська, 1) до ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_8 ), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_9 ), Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області (м.Одеса, вул. Старицького, 6) про визнання незаконним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання незаконним свідоцтва, визнання недійсним договору, звільнення земельної ділянки відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 27.10.2020 року, у вигляді накладення арешту на машиномісце № НОМЕР_2 , площею 14 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , власником якого є ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складений та підписаний суддею 15 червня 2021 року.

Суддя В.В. Кузнецова