АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року

м. Чернівці

справа № 722/724/20

провадження 822/52/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.,

секретар Чубрей І.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Сокирянська міська рада Чернівецької області,

апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 14 вересня 2020 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Побережна О.Д.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сокирянської міської ради Чернівецької області про визнання права власності на земельну частку (пай) та зобов`язання вчинити дії.

В обгрунтування позову зазначав, що з 24 листопада 1998 року працював у колгоспі «Коболчинський» трактористом, а 01 квітня 2000 року його було переведено на рівноцінну посаду в ТзОВ «Агрофірма «Коболчинська».

24 липня 2003 року позивач звільнився з роботи за власним бажанням.

Вказував, що його було включено до списку членів КСП, які мали право на земельну частку (пай), що підтверджується рішенням Коболчинської сільської ради від 24 жовтня 2000 року №1/115 про включення в списки на паювання, наданим архівним відділом Сокирянської районної державної адміністрації від 28 лютого 2020 року №121.

Із відповіді, яка надійшла на адресу позивача, із архівного відділу Сокирянської районної державної адміністрації, 09 січня 2020 року, стало відомо, що протоколом №1 загальних зборів колгоспників колгоспу «Коболчинський» від 17 березня 2000 року останнього було включено у додатковий список на одержання сертифіката на право на земельну частку (паю), однак відповідний сертифікат він так і не отримав.

06 квітня 2020 року позивач звернувся із заявою про надання йому земельної частки (паю) до Сокирянської міської ради Чернівецької області, однак згідно відповіді від 23 квітня 2020 року №03-10/1020 йому було відмовлено у задоволенні його вимоги.

Вважає, що оскільки він був членом КСП, на час передачі у колективну власність землі, та його було включено до списків членів КСП, які мали право на земельну частку (пай), а також до списку осіб на одержання сертифікату на право на земельну ділянку, хоч і не було видано йому відповідний сертифікат, має право на частку (пай) з колективної власності.

Просив суд, визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну частку (пай) із земель колективної власності колишнього колгоспу «Коболчинський» Сокирянського району Чернівецької області, за рахунок вільних земель на території Сокирянської міської ради Чернівецької області, а також просить зобов`язати відповідача виділити йому земельну частку (пай) із земель колективної власності колишнього колгоспу «Коболчинський» Сокирянського району Чернівецької області, за рахунок вільних земель, на території Сокирянської міської ради Чернівецької області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 14 вересня 2020 року в позові ОСОБА_1 до Сокирянської міської ради Чернівецької області про визнання права власності на земельну частку (пай) та зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем, відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України, не було надано суду доказів на підтвердження обставини видачі колгоспу «Коболчинський» державного акту на право колективної власності на землю.

Також ОСОБА_1 не здійснювались будь-які дії щодо отримання ним земельного паю у натурі, у порядку визначеного Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов та визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну частку (пай) із земель колективної власності колишнього колгоспу «Коболчинський» Сокирянського району Чернівецької області, за рахунок вільних земель, на території Сокирянської міської ради Чернівецької області.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

Вважає, що оскільки він був членом КСП на час передачі у колективну власність землі та його було включено до списків членів КСП, які мали право на земельну частку (пай), а також було включено до списку осіб на одержання сертифікату на право на земельну ділянку, то він має право на земельну частку (пай) із земель колективної власності.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом ОСОБА_1 24 листопада 1998 року був прийнятий в члени колгоспу «Коболчинський» трактористом, що підтверджується архівною довідкою комунального підприємства «Сокирянський трудовий архів» від 10 грудня 2019 року №1925/1-49, а також копією розпорядження №84 від 27 листопада 1998 року та відповідними записами у трудовій книжці колгоспу серії НОМЕР_1 .

Відповідно до записів трудової книжки, судом встановлено, що даний колгосп 31 березня 2000 року, згідно Указу Президента України від 03 грудня 1999 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» було реорганізовано в ТзОВ «Агрофірма «Коболчинська».

01 квітня 2000 року позивача було прийнято, в порядку переводу, в ТзОВ «Агрофірма «Коболчинська» трактористом, а 24 липня 2003 року звільнено з роботи за власним бажанням.

Згідно з протоколом №1 загальних зборів колгоспників колгоспу «Коболчинський» від 17 березня 2000 року було вирішено включити члена колгоспу ОСОБА_1 у додатковий список на одержання сертифіката на земельну частку (пай).

Згідно з рішенням Х сесії ХХІІІ скликання Коболчинської сільської ради від 24 квітня 2000 року про надання земельної частки паю із земель резервного фонду членам колгоспу, які прийняті в колгосп, після розпаювання земель колективної власності та працівникам сільської ради, що займають виборні посади, було вирішено передати у колективну власність із земель резервного фонду сумарну кількість земельних паїв з розрахунку 1,39 га на чоловіка в умовно-кадастрових гектрах в урочищі «Скрипників лісок», згідно додатку №1, у т.ч. під номером 5 ОСОБА_1

06 квітня 2020 року позивач звернувся із заявою про надання йому земельної частки (паю) до Сокирянської міської ради Чернівецької області, однак йому було відмовлено.

17 червня 2020 року, за вих. №02-35.11/1104, Сокирянською районною державною адміністрацією, на адвокатський запит представника позивача ОСОБА_3 , надана відповідь про те, що вільних земельних ділянок в адміністративних межах Сокирянської міської ради Чернівецької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель витребуваних паїв немає. Для отримання земельних ділянок із земель резервного фонду позивачу рекомендовано звернутися до Сокирянської міської ради Чернівецької області.

Відповідно до довідки, виданої Сокирянською міською радою Чернівецької області 09 липня 2020 року, за вих № 03-10/1684, на території с. Коболчин (за межами та в межах населеного пункту) відсутні вільні земельні частки (паї), тому земельну частку (пай) не можливо надати у власність ОСОБА_1 .

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засідання.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов до висновку, що ОСОБА_1 не здійснювалось будь-яких дій щодо отримання ним земельного паю у натурі, у порядку визначеного Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв).

Процедура паювання земель визначена Указом Президента «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720/95 від 08 серпня 1995 року.

Згідно зі ст.23 ЗК України (в редакції, що діяла на час розпаювання) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Відповідно до положень ч.2 Указу Президента, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Тобто, процедура паювання земель розпочиналася з передачі відповідних земель з державної власності до колективної шляхом оформлення державного акта на право колективної власності на землю з додаванням до цього акта списку громадян, які мають право на отримання земельної частки (паю).

Виходячи із зазначених норм закону, право співвласників колективної власності на землю набувається з дня видачі Державного акта на право колективної власності на землю з обов`язковим додатком - списком громадян, що є членами недержавного сільськогосподарського підприємства.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 дійсно працював у колишньому колгоспі «Коболчинський» з 24 листопада 1998 року трактористом.

Даний колгосп 31 березня 2000 року, згідно Указу Президента України від 03 грудня 1999 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» реорганізовано в ТзОВ «Агрофірма «Коболчинська» та позивача 01 квітня 2000 року було прийнято, в порядку переводу, в дане товариство, трактористом, а 24 липня 2003 року звільнено з роботи за власним бажанням.

Рішенням десятої сесії ХХІІІ скликання Коболчинської сільської ради від 24 квітня 2000 року вирішено передати у колективну власність із земель резервного фонду сумарну кількість земельних паїв з розрахунку 1,39 га на чоловіка в умовно-кадастрових гектарах, в урочищі «Скрипників лісок», згідно додатку №1, у т.ч. під номером 5 ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції дійшов передчасного висновку, відмовивши позивачу в задоволенні позову, з огляду на те, що у порушення вимог ст.197 ЦПК України (у редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) судом першої інстанції не було вирішено питання щодо складу осіб, які братимуть участь у справі, чим порушено норми процесуального права при вирішенні зазначеного спору.

Згідно ч.1 ст.17 ЗК України, в редакції 1992 року, передача земельних ділянок у колективну та приватну власність проводилась радами народних депутатів на території яких розташовані земельні ділянки.

01 січня 2002 року набрав чинності новий Земельний кодекс України. Відповідно до п.1 ст.116 цього Кодексу громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Нормами п.12 Перехідних положень ЗК України передбачалось, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів -відповідні органи виконавчої влади.

Виходячи з повноважень, визначених у ст.122 ЗК України, саме районні державні адміністрації з 01 січня 2002 року до 31 грудня 2012 року були розпорядниками земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, в тому числі земель запасу відповідної сільської ради.

Відповідно до вимог Закону України від 06 вересня 2012 року №5245-VI "Про внесення змій до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", який набрав чинності з 01 січня 2013 року, землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.

Згідно п.3 Прикінцевих та Перехідних Положень згаданого Закону, з дня набрання ним чинності землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: а)земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; б)всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу.

У державній власності залишаються: а) розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності; які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук; які належать до земель оборони; б)земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; в)землі зон відчуження та безумовного (обов`язкового) відселенім, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; г)усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті "а" пункту 3 нього розділу.

Також, вказаним Законом внесені зміни до ст.122 ЗК України, якою визначені повноваження органів виконавчої влади щодо передачі у власність або користування земельних ділянок.

Згідно ч.4 даної статті (із внесеними змінами) центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно п.1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Відповідно до п.п.13 п.4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17 листопада 2016 №308, Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, відповідно до покладених на нього завдань, передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування для всіх потреб в межах Чернівецької області.

Отже, з набуттям чинності змін до ЗК України, передачу у власність чи користування земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Чернівецької області (за межами населеного пункту) здійснює Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абз.4 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляду цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7 судам роз`яснено, що позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Судом не враховано, що розпорядником земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у державній власності, після внесення змін до ЗК України, є Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, яке не було залучено до участі у даній справі. Тому, на думку колегії суддів, прийняття судового рішення у даній справі стосується його прав, свобод, інтересів та обов`язків, як розпорядника даного нерухомого майна.

Стаття 51 ЦПК України передбачає, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала.

Пленум Верховного Суду України у п.8 постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2 роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному законом. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Суд вказаними роз`ясненнями не керувався і в порушення вимог ст.ст.12,51 ЦПК України не роз`яснив позивачу наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, у тому числі і щодо залучення до участі у справі належного відповідача.

Апеляційний суд позбавлений можливості залучити до участі у справі належного відповідача, оскільки немає передбачених законом повноважень змінювати склад осіб, які беруть участь у справі, крім випадків процесуального правонаступництва, передбаченого ст.55 ЦПК України.

Судом не було взято до уваги, що розпорядник землі змінився, а тому Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області повинно приймати участь у справі в якості співвідповідача, поряд з КСП, сільськогосподарські кооперативи (при наявності їх чи їх правонаступників), районною державною адміністрацією, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, тому що рішення по справі може вплинути на їх права.

Позивач клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача вказаного органу не заявляв.

Розгляд справи з неналежним відповідачем або за відсутності всіх належних відповідачів позбавляє суд можливості зробити висновок щодо обґрунтованості або необґрунтованості позовних вимог по суті.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині підлягає зміні, з підстав викладених в цій постанові.

Керуючись ст. ст.374, 376,381,382,383,384ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 14 вересня 2020 року змінити у мотивувальній частині, виклавши його в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Дата складання повного тексту судового рішення - 14 лютого 2021 року

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: О.О. Одинак

Н.Ю. Половінкіна