Провадження №2/592/110/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в особі судді Князєва В.Б., за участю секретаря судового засідання Горбач О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та свої вимоги мотивує тим, що він отримав житло, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 у зв`язку зі знесенням його будинку. Після розлучення 28.09.1982 в квартирі він залишився сам, а згодом 06.01.1984 він одружився і в квартиру АДРЕСА_1 поселилася його колишня дружина ОСОБА_5 разом зі своєю дочкою від іншого шлюбу - ОСОБА_6 , яка була зареєстрована, як член сім`ї. З часом ОСОБА_2 одружилася, створила свою сім`ю, вибула з займаної квартири в інше жиле приміщення, а саме в надане їй інше жиле приміщення в гуртожитку ПТУ №16, за адресою: АДРЕСА_2 , туди забрала всі особисті речі, які вважала за потрібне, там народила дочку ОСОБА_3 проживаючи в гуртожитку, але зареєструвала її в квартирі АДРЕСА_1 , уже без його згоди. Хоча, як сама ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_3 не мешкають в квартирі АДРЕСА_1 тривалий час більше десяти років, але місце реєстрації не змінюють. Речей ОСОБА_2 в квартирі немає, але реєстрація залишилась, це створює зазначені перешкоди в користуванні квартирою, не має змоги використати своє право в отриманні квартири в приватну власність. Сім`я Іванових придбала квартиру АДРЕСА_3 в приватну власність, там мешкають, забрали всі свої речі, але змінити реєстрацію не бажають. У зв`язку з цим просить суд визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , такими, що втратили право користування в квартирі АДРЕСА_1 у зв`язку з виїздом на постійне місце мешкання в квартиру АДРЕСА_3 з 2007 року.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та дав пояснення аналогічні вищевикладеному.

Представник відповідачів ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 - ОСОБА_8 в судовому засіданні в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просив відмовити, зазначивши, що відповідачі проживають у спірному домоволодінні та іншого житла вони не мають.

Третя особа - ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову ОСОБА_1 .

Представник третьої особи - Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, надав письмовий висновок щодо розв`язання спору, в якому зазначив що, розглянувши всі надані свідчення, пояснення, матеріали справи, врахувавши всі наявні обставини, вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 (йому вже 83 роки) пояснив, що він з 1969 року є мешканцем будинку АДРЕСА_1 , є сусідом сім`ї Штань. В квартирі № 69 даного будинку проживають ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 він бачив останній раз восени 2020 року, а раніше не бачив років 14-15. В квартирі сім`ї Штань він ніколи не був.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що він з 1969 року є мешканцем будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 знає з дитинства, ОСОБА_2 бачив один раз за все життя, а ОСОБА_3 зовсім не знає і ніколи не бачив. Він чув від сусідів і від ОСОБА_1 , що його хочуть виселити з квартири. Власником квартири № 69 є ОСОБА_1 , а чому прописані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 йому не зрозуміло, їх приписали без відома власника.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши сторін та свідків, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, враховуючи наступні обставини.

Судом встановлено, що згідно архівного витягу № Шм-2 від 26.02.2020, протоколом №12 засідання виконавчого комітету Сумської міської ради депутатів трудящих Сумської області УРСР від 05.06.1969, затверджено списки заводу ім. Фрунзе на заселення квартир в 119-ти квартирному житловому будинку по АДРЕСА_1 (а.с.10).

Додатком №1 до рішення виконкому №498 від 05.06.1969 затверджено список працівників заводу ім. Фрунзе на отримання ордеру для заселення в будинок АДРЕСА_1 . Згідно вказаного списку, ОСОБА_1 було надано 2-х кімнатну квартиру, житловою площею 31,3 кв.м (а.с.11).

Відповідно до поквартирної картки,- ОСОБА_1 є наймачем житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . У поквартирній картці разом з останнім зареєстровані за вищевказаною адресою: ОСОБА_4 , ОСОБА_11 та ОСОБА_3 (а.с.9).

З довідки, наданої МЄІРЦ №348/121899, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: колишня дружина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_2 - дочка колишньої дружини; ОСОБА_3 - дочка ОСОБА_2 (а.с.6).

З висновку Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради вбачається, що на момент обстеження (17.02.2021) родина ОСОБА_2 проживала у спірній квартирі, тому підстави для визнання осіб такими, що втратили право користування у зв`язку з не проживанням у квартирі більше 6 місяців, відсутні (а.с.74-76).

Відповідно до частин першої, третьої статті 47 Конституції України, - кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР, - ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Частинами першою та другою статті 61 ЖК Української РСР передбачено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Відповідно до статті 64 ЖК Української РСР, - члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Положеннями статті 65 ЖК Української РСР передбачено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача (частина перша статті 106 ЖК Української РСР).

Згідно з пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі № 6-60цс-12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК Української РСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК Української РСР).

При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певного порядку користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, у розумінні частини другої статті 64 ЖК Української РСР, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем.

Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вселені у спірну квартиру ОСОБА_2 та неповнолітня ОСОБА_3 не проживають в квартирі АДРЕСА_1 , набули права власності або права постійного користування іншим житлом.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач просить визнати такою, що втратила право на користування житлом неповнолітню ОСОБА_3 , 2007 року народження.

Право дитини на житло та його недоторканість закріплені у ст. ст. 16, 27 Конвенції про права дитини, ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства».

Позивачем не надано доказів того, що неповнолітня дитина забезпечена житлом, тому суд не має підстав визнати дитину такою, що втратила право на користування квартирою.

Також, згідно з частинами першою, четвертою ст. 29 ЦК України, - місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Також у висновку Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради зазначено що, розглянувши всі надані свідчення, пояснення, матеріали справи, врахувавши всі наявні обставини вважають, що позов не підлягає задоволенню, оскільки на момент обстеження родина ОСОБА_2 проживала у спірній квартирі.

Таким чином позовні вимоги належно не доведені, не обґрунтовані і їх задоволення може призвести до порушення прав відповідачів, в тому числі неповнолітньої дитини.

За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 47 Конституції України, ст. ст. 9, 61, 64, 65, 106 ЖК України, ст. 293 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 12, 76 - 81, 82, 89, 141, 209, 229, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення - 18.06.2021.

Суддя В.Б. Князєв