ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3967/21 Справа № 202/4470/20 Суддя у 1-й інстанції - Бельченко Л.А. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.,

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Заворотного К.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про визначення місця проживання дітей

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про визначення місця проживання дітей залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду від 03 лютого 2021 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Згідно з ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень п.3, 4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення чи неправильне застосування норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 липня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про визначення місця проживання дітей, в якому просив визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з ним, як батьком дітей (а.с. 2-7).

Судом першої інстанції було встановлено, що у провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа № 202/3674/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, про встановлення місця проживання дітей. Провадження у справі відкрито 11 липня 2019 року (а.с. 127).

Відповідно до наданої представником позивача копії позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , предметом спору у справі № 202/3674/19 є визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_6 (а.с. 55, -56).

Залишаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі посилався на норми п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, оскільки в провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, розгляд по суті в якій розпочато, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них з порушенням норм процесуального права, що відповідно до ст.379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена права на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

На час постановлення оскаржуваної ухвали суду від 03 лютого 2021 року в провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа № 202/3674/19 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, про встановлення місця проживання дітей, провадження в якій було відкрито 11 липня 2019 року (а.с. 127).

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_7 , вона просила визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з нею матір`ю дітей ОСОБА_7 (а.с. 55, 56).

24 липня 2020 року ОСОБА_5 , в порядку ст. 27 ЦПК України (за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача), звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, в якому просив визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з ним батьком дітей ОСОБА_5 (а.с. 2-7).

Отже, у цій цивільній справі, що переглядається апеляційним судом, ОСОБА_1 є позивачем та заявляє самостійні позовні вимоги до ОСОБА_7 про визначення проживання дітей з батьком.

Слід зазначити, 20 квітня 2021 року Ленінським районним судом м.Дніпропетровська ухвалено рішення у справі № 202/3674/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про встановлення місця проживання дітей, яким визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_8 . Вказане рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська 20 квітня 2021 року на теперішній час не набрало законної сили.

Аналізуючи зміст вищевказаних позовних заяв, з огляду на процесуальний статус сторін у зазначених справах та враховуючи заявлені позовні вимоги, колегія суддів вважає, що у суду були відсутні правові підстави для залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей, оскільки судом неправильно застосовані норми пункту 4 частини 1 статті 257 ЦПК України.

Враховуючи, що на час постановлення оскаржуваної ухвали Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська від 03 лютого 2021 року у суду першої інстанції не було правових підстав залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду, ухвалу суду від 03 лютого 2021 року слід скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про визначення місця проживання дітей - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді