ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1796/21 Справа № 175/2248/19 Суддя у 1-й інстанції - Новік Л. М. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Заворотного К.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ спільної сумісної власності,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ спільної сумісної власності.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилалася на те, що 23 жовтня 2009 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейне життя із відповідачем у неї не склалося. Кожен з подружжя має зовсім різне уявлення про шлюбно-сімейні відносини. Спільне життя з відповідачем неможливе через втрату почуття любові та поваги один до одного, різні погляди сторін на життя, відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства. Хоча сторони почали проживати окремо не так давно, вже довгий час вони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбно-сімейних стосунків і не мають спільного бюджету. Втрачені всі фізичні та духовні зв`язки між позивачем та відповідачем. Збереження сімї неможливе і суперечить інтересам подружжя. Після фактичного припинення шлюбних відносин позивач з донькою проживають окремо за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач вважає, що надання строку на примирення не виправить стан їх шлюбних з відповідачем відносин, оскільки вказані вище обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби примирення між сторонами в минулому не принесли жодних результатів. Спору щодо місця проживання дитини у сторін не має. Після розірвання шлюбу донька ОСОБА_3 залишиться проживати разом з матір`ю ОСОБА_2 за її місцем проживання. Також позивач зазначає, що у період шлюбу за договором купівлі-продажу №0210 від 30 вересня 2011 року, укладеним між відповідачем та ПП Аеліта, подружжям було придбано автомобіль марки Hyundai Elantra MD 1.6 Classic MX, кузов № НОМЕР_1 , колір clean blue вартістю 152 100 грн., який було зареєстровано за відповідачем (номерний знак НОМЕР_2 ). Після припинення шлюбних відносин позивач мала на меті визнати за собою право власності на 1/2 частину вказаного транспортного засобу або отримати грошову компенсацію за свою частку, яка належить їй на праві спільної сумісної власності. Однак, під час розмови з цього приводу зі своїм чоловіком, позивач дізналась, що він продав автомобіль невідомій третій особі без її згоди. Також відповідач відмовився надавати будь-яку інформацію щодо істотних умов такого правочину і зазначив, щоб вона навіть не намагалась пред`являти жодні вимоги щодо транспортного засобу. Позивач зазначає, що з витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів стало відомо, що останньою операцією із транспортним засобом подружжя була його перереєстрація 22 грудня 2018 року на нового власника по договору, укладеному у територіальному сервісному центрі МВС № 1242 Регіонального сервісного центру МВС у Дніпропетровській області. З відповіді територіального сервісного центру МВС № 1242 Регіонального сервісного центру МЕС у Дніпропетровській області на запит вих. №31/4/1242-39аз від 05 червня 2019 року вбачається, що відповідач 22 грудня 2018 року дійсно без її відома реалізував та перереєстрував автомобіль на іншу особу на підставі договору-купівлі продажу №1242/2018/1241136, укладеного в територіальному сервісному центрі МВС № 1242 у присутності консультанта-адміністратора, і, відповідно до п. 3.1. вказаного договору, вартість автомобіля подружжя при відчуженні та перереєстрації склала 222 750 грн. Отже, у грудні 2018 року відповідач перебуваючи у шлюбних відносинах із позивачем отримав дохід від продажу транспортного засобу марки Hyundai Elantra MD 1.6 Classic МТ 2011 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , колір НОМЕР_3 у розмірі 222 750 грн. та приховав від позивача факт продажу їх спільного автомобіля та отримання від цього значних коштів. На підставі викладеного ОСОБА_2 просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_1 , зареєстрований 23 жовтня 2009 року Сурсько-Михайлівською сільською радою Солонянського району Дніпропетровської області (актовий запис № 14 від 23 жовтня 2009); стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя 1/2 частину від доходу з продажу автомобіля марки Hyundai Elantra MD 1.6 Classic МТ 2011 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , колір НОМЕР_3 , який належав подружжю на праві спільної сумісної власності, у розмірі 111 375 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на її користь сплачені судові витрати по справі.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2020 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 . Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 23 жовтня 2009 року Сурсько-Михайлівською сільською радою Солонянського району Дніпропетровської області, актовий запис № 14 від 23 жовтня 2009. Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) в порядку поділу майна подружжя 1/2 частину від доходу з продажу автомобіля марки Hyundai Elantra MD 1.6 Classic МТ 2011 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , колір НОМЕР_3 , який належав подружжю на праві спільної сумісної власності, у розмірі 111 375 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) сплачені судові витрати по справі у розмірі 1882 грн. 15 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 03 вересня 2020 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя 1/2 частину від доходу з продажу автомобіля марки Hyundai Elantra MD 1.6 Classic МТ 2011 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , колір НОМЕР_3 , який належав подружжю на праві спільної сумісної власності, у розмірі 111 375 грн. та ухвалити у цій частині нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в цій частини, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В іншій частині рішення суду учасниками справи не оскаржується.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя роз`яснено, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.

У справі встановлено, 23 жовтня 2009 року між сторонами було зареєстровано шлюб (а.с.14).

Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

У період шлюбу за договором купівлі-продажу №0210 від 30 вересня 2011 року, укладеного між відповідачем та ПП Аеліта, подружжям було придбано автомобіль марки Hyundai Elantra MD 1.6 Classic MX, кузов № НОМЕР_1 , колір clean blue вартістю 152 100 грн., який було зареєстровано за відповідачем (номерний знак НОМЕР_2 ) (а.с.16).

З витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів вбачається, що останньою операцією із транспортним засобом Hyundai Elantra MD 1.6 Classic MX, кузов № НОМЕР_1 була його перереєстрація 22 грудня 2018 року на нового власника по договору, укладеному у територіальному сервісному центрі МВС № 1242 Регіонального сервісного центру МВС у Дніпропетровській області (а.с.20, 21).

З відповіді територіального сервісного центру МВС № 1242 Регіонального сервісного центру МЕС у Дніпропетровській області на запит вих. №31/4/1242-39аз від 05 червня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 22 грудня 2018 року перереєстрував автомобіль на іншу особу на підставі договору-купівлі продажу №1242/2018/1241136, укладеного в територіальному сервісному центрі МВС № 1242 у присутності консультанта-адміністратора, і, відповідно до п. 3.1. вказаного договору, вартість автомобіля подружжя при відчуженні та перереєстрації склала 222 750 грн. (а.с.24).

Таким чином, встановлено, у грудні 2018 року відповідач перебуваючи у шлюбі із позивачем, продав без згоди позивача транспортний засіб марки Hyundai Elantra MD 1.6 Classic МТ 2011 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , колір НОМЕР_3 за 222 750 грн.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що придбаний сторонами під час шлюбу автомобіль марки Hyundai Elantra MD 1.6 Classic МТ 2011 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , колір НОМЕР_3 , є обєктом спільної сумісної власності подружжя, однак, відповідач продав його без згоди позивача як іншого із подружжя, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1/2 частини спірного проданого транспортного засобу у розмірі 111 375 грн.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2020 року у справі № 537/78/19 (провадження № 61-17347св19).

Доводи апеляційної скарги про недоведеність позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 частини вартості проданого автомобіля є необґрунтованими.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачем було виплачено позивачу 1/2 частину вартості проданого автомобіля належними доказами у справі не підтверджуються.

Надана представником відповідача до апеляційного суду розписка від 11 липня 2016 року, з якої вбачається, що ОСОБА_2 отримала 11 липня 2016 року від свого чоловіка ОСОБА_1 частину спільно заощаджених коштів у розмірі 3000 доларів США, жодним чином не підтверджує те, що відповідачем було виплачено позивачу 1/2 частину грошових коштів від продажу ним 22 грудня 2018 року автомобіля.

Доводи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2020 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді