Справа № 138/2459/20
Провадження № 22-ц/801/205/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Цибульський О. Є.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 30 жовтня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Цибульського О. Є. у м. Могилів-Подільський Вінницької області, за відсутності учасників справи,

у цивільній справі № 138/2459/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 а про стягнення аліментів на утримання дитини,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в міськрайонний суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, в обґрунтування якого посилалася на те, що з відповідачем вона зареєструвала шлюб 21.10.2014. До реєстрації шлюбу із ОСОБА_2 позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 , який було розірвано 16.01.2013. Від спільного подружнього життя з відповідачем народилася дитина: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Подружнє життя у сторін не склалося і рішенням суду шлюб було розірвано. Відповідач в добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання сина, хоча як їй відомо інших утриманців не має, постійно працює, має постійні доходи. Позивачу одній важко забезпечувати сина всім необхідним, оскільки на даний час у неї склалося важке матеріальне становище, у неї на утриманні ще двоє дітей від попереднього шлюбу. А тому позивач вимушена була звернутися до суду з даним позовом, просить стягувати з відповідача на її користь на утримання малолітньої дитини аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 30 жовтня 2020 року позов задоволено.

Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 15.09.2020 і до досягнення дитиною повноліття.

Також стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 840,80 грн. судового збору.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає вказане рішення незаконним та необґрунтованим, таким , що ухвалене без врахування всіх обставин справи, просить його змінити, позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково, а саме, стягувати з нього аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.09.2020 і до досягнення дитиною повноліття.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції не дослідив усі матеріали справи, а також не оцінив докази в їх сукупності, в результаті чого при прийнятті оскаржуваного рішення дійшов до хибних висновків. Вважає, що місцевий суд при прийнятті рішення щодо стягнення аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , не врахував того, що на його утриманні перебуває неповнолітня донька ОСОБА_6 , а також, що на сьогоднішній день погіршилось його матеріальне становище в зв`язку із чим і утворилась заборгованість по аліментам, про свідчить довідка державного виконавця Могилів-Подільського МВЦЗМ управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

Від позивача ОСОБА_1 , у встановлений судом строк, відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що від спільного подружнього життя у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.4), який на даний час зареєстрований та проживає разом з позивачем за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою виконкому Озаринецької сільської ради №740 від 02.09.2020 (а.с.8).

Згідно з довідкою виконкому Озаринецької сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області №739 від 02.09.2020, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 . Разом з нею в одному погосподарському номері зареєстровані дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батько ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.7).

Між сторонами виникли правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати дітей, які регулюються Сімейним кодексом України.

За змістом статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Аналогічна норма закріплена у статті 180 СК України.

Відповідно до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (абз. 1 ч. 3 ст. 181 СК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 Постанови №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до положень частини 1 та 2 статті 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована Верховною Радою України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За змістом частини першої статті 27 цієї Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Так, згідно з статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частиною першою статті 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Суд першої інстанції, встановивши вказані обставини та керуючись наведеними нормами матеріального права, врахувавши при прийнятті оскаржуваного рішення, що відповідач є здоровою, працездатного віку особою, може надавати матеріальну допомогу, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а саме визначив аліменти в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Посилання скаржника на те, що він має сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходу), оскільки стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки від заробітку ставить його в скрутне матеріальне становище, так як на його утриманні перебуває неповнолітня донька ОСОБА_6 , в зв`язку із чим у нього виникла заборгованість по аліментам, про свідчить довідка державного виконавця Могилів-Подільського МВЦЗМ управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), апеляційний суд не бере до уваги.

Так, Сімейний Кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону утримувати неповнолітніх дітей зобов`язані обоє батьків, які мають рівні права та обов`язки.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відтак правильно встановивши характер спірних правовідносин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено за вимогами статті 89 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини буде розмір аліментів, який становить 1/4 частку від заробітку відповідача, що узгоджується з вимогами частини другої статті 182 СК України.

При цьому суд першої інстанції правильно виходив із захисту інтересів перш за все самої дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 369, 375, 382, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 30 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 09 лютого 2021 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

І. М. Стадник