ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

17 червня 2021 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Ковалевської Л.М.,
за участі секретаря Омельчук С.А.,
розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Фастові Київської області цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, посилаючись на те, що він є власником житлового будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, у якому крім нього зареєстрована його колишня невістка ОСОБА_2 . Відповідач ОСОБА_2 з 2013 не проживає у вказаному будинку, не сплачує комунальні платежі, особисті речі в будинку відсутні.
Таким чином, позивач просить визнати ОСОБА_2 , такою, що втратила право користування житлом, а саме будинок АДРЕСА_1 , а також стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати.
31 березня 2021 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 07 червня 2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.
В судове засідання позивач не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена вчасно та належним чином відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, що підтверджується розміщеним оголошенням на офіційному веб-порталі Фастівського міськрайонного суду Київської області про її виклик до суду.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить на праві приватної власності житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 28.05.2008 року /а.с.12-14/.
В належному позивачу будинку зареєстрована ОСОБА_2 , що підтверджується копією з будинкової книги на будинок АДРЕСА_1 та тимчасовою посвідкою на постійне проживання /а.с.10, 15-18/.
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між сином позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був розірваний 20.04.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 20.04.2013 року /а.с.21/.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 22.08.2020 року Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), серія НОМЕР_1 /а.с.22/.
Згідно довідки про склад сім`ї Виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області №198 від 09.03.2021 року вбачається, що до складу сім`ї ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 входять його дружина ОСОБА_4 та колишня невістка ОСОБА_2 , яка фактично за вказаною адресою не проживає /а.с.19/.
Відповідно до Акту обстеження будинку АДРЕСА_1 затвердженого секретарем комітету самоорганізації населення мікрорайону Заріччя № 34 від 10.03.2021 року ОСОБА_2 в будинку розташованому за адресою: АДРЕСА_1 не проживає з травня 2013 року по теперішній час /а.с.20/.
Згідно пояснень наданих через канцелярію суду вбачається, що свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 підтвердили, що ОСОБА_2 була жінкою ОСОБА_3 , з 2013 року за адресою: АДРЕСА_1 не проживає.
Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовуватися житлом для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Виходячи з наведеного, при доведеності не проживання без поважних причин відповідача більше року у будинку він може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, на підставі цієї статті.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.
Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім`ї власника права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).
У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 перешкоджає проживанню відповідача в спірному будинку, а також будь-якої домовленості між сторонами щодо користування вказаним житлом.
Відповідач до суду із заявою про продовження строку збереження за нею житлового приміщення не зверталася, не надала доказів поважності причин відсутності у будинку понад встановлений строк.
У статті 6 Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.
Таким чином, у судовому засіданні належними доказами встановлено, що відповідач у зв`язку з обраним нею способом життя, за власною ініціативою і у добровільному порядку залишила будинок АДРЕСА_1 . Протягом тривалого часу вона не робила спроб самостійно прийти та вселитися до нього, таких вимог у встановленому законом порядку не ставила. Під час своєї відсутності в будинку відповідач плату за житло, комунальні послуги не вносила.
Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що право ОСОБА_2 на користування житлом зі сторони ОСОБА_1 порушено не було, відповідач відсутня в спірному будинку понад встановлений законом строк без поважних причин, тому втратила право користування ним, у зв`язку з чим вимоги позивача підлягають задоволенню.
Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 908,00 грн.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 4, 12, 81, 89, 141, 265, 268, 280-284 ЦПК України, ст. ст. 16, 379, 405 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тимчасова посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_2 видана Відділом ГІРФО ГУ МВС України в Київській області, такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути зОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП не відомий, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн.
Рішення суду може бути оскаржено до Київської апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області за правилами, встановленими в ст. ст. 354-356 ЦПК України відповідно, з урахуванням положень п. 15.5 ч. 1 розд. ХIIІ «Перехідні положення» цього Кодексу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до статті 283 ЦПК України відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.

Суддя Л.М.Ковалевська