Дата документу 01.02.2021 Справа № 554/8070/19
Провадження № 2/554/513/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді Троцької А.І.,

при секретарі Зайцевій Я.А.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 , в якому просив, з урахуванням зменшення позовних вимог, стягнути з відповідача на його користь: заподіяну матеріальну шкоду внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, у розмірі 8 239,87 грн., що складає вартість виконання робіт, необхідних для відновлення транспортного засобу позивача; франшизу в сумі 2000 грн.; компенсацію за заподіяну моральну шкоду в розмірі 3855, 11 грн.; вартість проведеного автотоварознавчого дослідження у сумі 3432 грн. та судовий збір в сумі 768,40 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що 08.06.2019 о 15 год. 45 хв. ОСОБА_4 керував автомобілем «Ford Focus», НОМЕР_1 по вул.С.Фронту в м.Полтаві. При виконанні розвороту ліворуч не надав переваги в русі та скоїв зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Lancer», НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Транспортний засіб «Ford Focus», 2008 р.в. реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить ОСОБА_4 , та забезпечений страховим полісом №АО/3466579 обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів СК «АХА Страхування». Поліс укладений на умовах відшкодування шкоди, заподіяної майну третіх осіб до 100000 грн. включно, розмір франшизи складає 2 000 грн. СК «АХА Страхування» здійснила страхове відшкодування позивачу за пошкоджений транспортний засіб 17.07.2019 року у розмірі 23971, 45 грн. та 27.02.2020 року у розмірі 6 439, 78 грн. Однак згідно висновку №05-07 експертного автотоварознавчого дослідження експерта ОСОБА_5 від 03.07.2019р., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Mitsubishi Lancer» в результаті його пошкодження в ДТП, яка сталася 08.06.2019р, становить 38 551,10 грн. Тому звернувся до суду з метою відшкодування реально понесених збитків.

Ухвалою від 10 вересня 2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

31 жовтня 2019 року відповідач ОСОБА_4 надав відзив на позовну заяву в якому просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказував, що 17.07.2019 року СК «АХА Страхування» здійснила страхове відшкодування за пошкоджений транспортний засіб позивачу в розмірі 23 871, 45 грн. Оскільки, відповідно до наданого позивачем висновку вартість матеріального збитку завданого позивачу складає 38551,10 грн., а страхова компанія відшкодувала лише 23 871, 45 грн., то й різницю у межах заявлених позовних вимог повинна бути сплачена також СК «АХА Страхування», у зв`язку із тим, що цивільно-правова відповідальність на момент настання ДТП була застрахована відповідачем, а страхової суми в 100000 грн. цілком достатньо для відшкодування збитків. Позовну вимогу про стягнення моральної шкоди вважає не обґрунтованою та не доведеною належними та допустимими доказами.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити .

Позивач надав клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Борсук В.В. позов не визнав, просив відмовити у повному обсязі.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а також доводи сторони відповідача, надавши належну правову оцінку доказам, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Положеннями п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом.

Згідно з вимогами ч.5 ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до норм ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Судом встановлено, що 08 червня 2019 року ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Ford Focus» н.з. НОМЕР_1 , в порушення п.10.1, п.10.4 ПДР України, допустив зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Lancer», н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 . В наслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 23 липня 2019 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу. Постанова набрала чинності (а.с.8).

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у «СК «АХА Страхування» (на теперішній час має назву АТ «СК «АРКС») на підставі полісу №АО-3466579 строком дії з 04.04.2019 по 03.04.20 включно, відповідно до якого страхова сума визначена в розмірі 100000 грн., франшиза 2000 грн. ( а.с.117).

Позивач ОСОБА_3 14 червня 2019 року звернувся до «СК «АХА Страхування» (на теперішній час має назву АТ «СК «АРКС») із заявою про дорожньо-транспортну пригоду та на виплату страхового відшкодування (а.с.118-119).

Згідно калькуляції Аудатекс №1.102.19.0 від 18 червня 2019 року, вартість відновлювального ремонту без ПДВ на складові частини з урахуванням зносу становить 25 871,45 грн. ( а.с.130).

15 липня 2019 року АТ «СК «АРКС» було складено страховий акт на суму 23 871,45 грн. ( а.с.131).

16 липня 2019 року страховиком на реквізити ОСОБА_3 було здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 23871,45 грн., згідно платіжного доручення №578529 (а.с.132).

Згідно висновку №05-07 експертного автотоварознавчого дослідження судового експерта ОСОБА_5 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mitsubishi Lancer», н.з. НОМЕР_2 , на дату дослідження 14 червня 2019 року, з урахуванням зносу становить 38551, 10 грн. (а.с.14-23).

22 січня 2020 року позивач ОСОБА_3 звернувся до АТ «СК «АРКС» із заявою про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, та моральної шкоди. До заяви долучив копію висновку №05-07 експертного автотоварознавчого дослідження. (а.с. 135-136).

Згідно калькуляції Аудатекс № 1.102.19.0 від 17 лютого 2020 року та узгодженої з позивачем заяви про страхове відшкодування, вартість відновлювального ремонту становить 49037, 22 грн. з яких: 8 492 грн. - вартість робіт, 12668, 57 грн. - вартість матеріалів, 27 876, 65 грн. вартість складових, що підлягають заміні без ПДВ, 49037, 22 грн. - вартість ремонту без ПДВ. Розрахунок доплати до страхового відшкодування здійснювався наступним чином: 8 492 + 12 668, 57 + 27 876, 65 * (1-0,6) - 23 871,45 - 2 000 = 6 439,78, з яких: 8 492 грн. - вартість робіт, 12 668, 57 грн. - вартість матеріалів, 27 876,65 грн. вартість складових, що підлягають заміні без ПДВ, (1-0,6) коефіцієнт фізичного зносу, 23 871,45 грн. - сума страхового відшкодування, виплачена страховиком, 2 000 грн. - франшиза. (а.с.147,148).

Таким чином сума нарахованого розміру страхового відшкодування визначена страховиком без врахування ПДВ.

Відповідно до ч. 2 п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Доказів щодо отримання страховиком від позивача документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту до суду протягом розгляду справи не представлено.

24 лютого 2020 року АТ «СК «АРКС» було складено страховий акт на суму 6 439,78 грн. та 25 лютого 2020 року платіжним дорученням № 645749 на реквізити ОСОБА_3 здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 6 439,78 грн. ( а.с.149, 150).

Звертаючись до суду з позовом, з урахуванням зменшення позовних вимог від 01.02.2020р, позивач просив стягнути з відповідача, різницю між сплаченим страховим відшкодуванням та фактично понесеними витратами в сумі 8239,87 грн.

Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В силу п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою

Згідно із ст. 1194 ЦК України - особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Приймаючи доводи відповідача щодо безпідставного заявлення до нього вимог з боку позивача та, що саме страхова компанія має відповідати в повному обсязі в межах страхової суми за договором страхування, суд виходить з наступного.

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам внаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП - породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди).

Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування, в якому потерпілий, так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Статтею 9 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Статтею 22 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно абзацу другому пункту 36.2 статті 36 Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

На підставі вимог Закону, страховик, у якого застрахована цивільно-правова відповідальність особи, з вини якої завдано шкоди, відшкодовує завдані збитки в межах страхової суми з урахування фізичного зносу транспортного засобу.

Відповідно ст. 36 Закону, страховиком було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування та відповідні кошти були перераховані на рахунок позивача.

У постанові від 4 грудня 2019 року по справі №359/2309/17 Верховний Суд в оцінці обставин справи виходить з того, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

При цьому пунктом 32.7 частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

За змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Враховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, зумовлене передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей внаслідок зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів і агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів у зв`язку з ДТП і подальшим ремонтом. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є наслідком проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу.

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до реальних збитків.

Відповідно до підпункту 8.6.1 пункту 8.6 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації усіх типів КТЗ.

Підпунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»).

Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

Системний аналіз пункту 32.7 частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Також в постанові Верховний Суд зазначив про необхідність під час застосування наведених норм права врахуванню правовий висновок щодо їх застосування, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, (провадження № 14-176цс18).

В той же час, у своїй Постанові від 04.07.2018 р. по справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) колегія суддів Великої Палати Верховного Суду - висловила свою позицію, яка полягає в тому, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку - обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування /п.56/.

Велика Палата Верховного Суду у вищевказаній постанові дійшла висновку, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі - прямо суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Тобто, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності - страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, винна особа несе відповідальність перед потерпілим в обсязі різниці між фактичним розміром шкоди, яку поніс потерпілий та розміром страхового відшкодування, яке виплатив страховик винної особи.

Як встановлено, загальна сума, яку позивач просить стягнути в рахунок відшкодування витрат за вартість робіт, необхідних для відновлення транспортного засобу не перевищує суми страхового відшкодування визначеної договором страхування (полісом).

Так, в судовому засіданні представник позивача уточнив, що 8239, 87 грн., які позивач просить стягнути з відповідача є шкодою, пов`язаною з втратою товарного вигляду транспортного засобу.

Разом із тим, як вбачається із наданого позивачем висновку №05-07 експертного автотоварознавчого дослідження судового експерта ОСОБА_5 вартість втрати товарної вартості, автомобіля «Mitsubishi Lancer», н.з. НОМЕР_2 , на дату дослідження 14 червня 2019 року, складає 0,00 грн. (а.с.14-23).

Таким чином позовні вимоги в частині стягнення матеріальних збитків не підтверджені належними та допустимими доказами, тому задоволенню не підлягають.

Крім того позивач просив стягнути з відповідача компенсацію за заподіяну йому моральну шкоду в розмірі 3855,11 грн.

В обґрунтування завдання моральної шкоди позивач зазначав, що внаслідок винних та неправомірних дій відповідача йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у постійній нервовій та психологічній напрузі, що вплинуло на відносини в сім`ї, був змушений шукати іншу роботу, погіршення здоров`я, порушення нормальних життєвих зв`язків. Моральну шкоду оцінює у розмірі 10% від суми завданих збитків.

Відповідно до роз`яснень, даних у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема враховуються стан здоров"я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації.

Так, позивачем не зазначено характеру та обсягу страждань, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення, якими доказами завдання страждань підтверджується. Суду не надано жодних доказів погіршення стану здоров"я, зміни місця роботи, погіршення відносин у сім`ї та причинно - наслідкового зв`язку між винною поведінкою відповідача та його моральними стражданнями.

Таким чином, позивач не надав доказів на підтвердження факту заподіяння йому відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не надано доказів на їх підтвердження, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Враховуючи викладене, суд вважає позов не обгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

За правилами ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із відмовою у повному обсязі у задоволенні позову судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 76-80, 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 623-625, 1187, 1188, ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та моральної шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через відповідний суд, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Представник позивача: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_3 .

Представник відповідача: Борсук Віктор Валерійович, вул.Котляревського, 3, оф.105, м.Полтава.

Повний текст рішення виготовлено 10.02.2021 року.

Суддя Октябрського

районного суду м.Полтави Троцька А.І.