Справа № 161/1447/21
Провадження № 2/161/1530/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2021 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Філюк Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Денисюка І.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

представника третьої особи ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Луцької міської ради, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

25 січня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Служба у справах дітей Луцької міської ради, про позбавлення батьківських прав.

Позов обґрунтовує тим, що з 09 серпня 2015 року вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, від якого в них народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після народження дитини відповідач повністю усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не надавав жодної допомоги для матеріального утримання та розвитку сина. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2016 року з ОСОБА_3 ухвалено стягувати аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 жовтня 2018 року шлюб між сторонами було розірвано. З часу розірвання шлюбу відповідач не бачив свого сина жодного разу. Позивач зазначає, що ОСОБА_3 не піклується про сина ОСОБА_7 , не проявляє зацікавленості до його успіхів, стану здоров`я, фізичного і духовного розвитку, навчання, не забезпечує необхідного рівня матеріального утримання дитини. Відповідач не виконує покладених на нього Законом батьківських обов`язків, не бере педагогічної, матеріальної чи будь-якої іншої участі у вихованні дитини. Також вказує, що відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання сина, за що притягувався до адміністративної відповідальності.

На підставі наведеного позивач просить позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 лютого 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

26 березня 2021 року від представника відповідача адвоката Носкова О.М. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Заперечуючи позовні вимоги, представник позивача зазначає, що у відповідача ОСОБА_3 виникли сумніви щодо його кровної спорідненості з дитиною ОСОБА_6 . Наразі відповідач звернувся до суду із позовом про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька. Вважає, що у випадку ухвалення судом рішення про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька у задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав слід відмовити.

У своїй відповіді на відзив ОСОБА_1 на спростування аргументів сторони відповідача зазначає, що дитина ОСОБА_7 народився саме від спільного подружнього життя з ОСОБА_3 . Стверджує, що відповідач є біологічним батьком дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому відповідач жодного разу не звертався до неї щодо проведення експертного дослідження на предмет підтвердження кровного споріднення між ним та дитиною.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 квітня 2021 року в задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Пікун Б.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, які наведені в позовній заяві, просять позов задовольнити в повному обсязі. Надаючи свої пояснення, позивач зазначила, що ОСОБА_3 свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків відносно їхнього малолітнього сина ОСОБА_7 та впродовж кількох років жодним чином не намагався побачити сина, не виявляв інтересу щодо спілкування з ним. З березня 2019 року відповідач перестав сплачувати аліменти. Наразі в провадженні суду перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1ст. 164 КК України (ухилення від сплати аліментів на утримання дитини). Після неодноразового застосування судом до ОСОБА_3 різного роду стягнень через невиконання ним обов`язку щодо матеріального утримання дитини, він жодного разу не висловлював сумнівів в тому, що він є біологічним батьком сина ОСОБА_7 . Вважає,що позиція відповідача ще раз підтверджує, що він не бажає бути батьком та виконувати батьківські обов`язки.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що він після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 не проявляв інтересу до життя дитини ОСОБА_7 , не виконував в повній мірі свої батьківські обов`язки, оскільки має сумніви в тому, що він є біологічним батьком цієї дитини. Вважає, що після підтвердження його кровної спорідненості з дитиною його відношення до виконання батьківських обов`язків може змінитись. З огляду на зазначене, відповідач просить в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача адвокат Носков О.М. в судовому засіданні, з урахуванням наданих пояснень відповідача, просить в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Луцької міської ради Шульган Ф.П. в судовому засіданні позов підтримав, вважаючи позбавлення батьківських прав відповідача відносно дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доцільним та таким, що буде відповідати інтересам дитини.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суд встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , вид. Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області (а.с. 12).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 жовтня 2018 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зареєстрований 09 серпня 2015 року, - розірвано (а.с. 13).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2016 року ухвалено стягувати з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 16 листопада 2016 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 15-16).

З копії довідки державного виконавця від 18 січня 2021 року встановлено, що станом на 15 січня 2021 року у ОСОБА_3 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 1 рік та 6 місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до виконання та становить 44 941,00 гривень (а.с. 19).

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 липня 2020 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1275 гривень.

Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань підтверджено реєстрацію кримінального провадження №0000081 від 22 січня 2021 року, правова кваліфікація ч. 1 ст. 164 КК України. Короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: з квітня 2019 року по січень 2021 року ОСОБА_3 , діючи умисно, злісно ухиляється від сплати аліментів, встановлених рішенням суду на утримання неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 25).

За інформацією закладу дошкільної освіти № 14 Луцької міської ради від 11 грудня 2020 року дитина ОСОБА_6 вихованець середньої групи №1 закладу дошкільної освіти №14. Мама дитини приймає активну участь у всебічному розвитку сина, цікавиться його поведінкою та досягненнями, забезпечує його одягом, взуттям, іграшками, книжками, письмовим приладдям, оплачує харчування дитини. Батько у вихованні дитини участі не приймає (а.с.22, зворот).

У своєму висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 від 02 березня 2021 року служба у справах дітей Луцької міської ради встановила, що ОСОБА_3 не бере участі у вихованні сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом трьох останніх років, не цікавиться його успіхами чи станом здоров`я. Такі обставини підтверджуються поясненнями брата ОСОБА_1 . ОСОБА_9 та сусіди ОСОБА_10 , ОСОБА_11 . Листом від 29 січня 2021 року ОСОБА_3 був запрошений у службу у справах дітей Луцької міської ради для з`ясування його точки зору з цього питання. У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 до служби у справах дітей не з`явився, то 05 лютого 2021 року було скеровано лист до Луцького відділу поліції з проханням відібрати письмові пояснення щодо участі у вихованні та утриманні дитини. У своїй відповіді Луцький відділ поліції повідомив, що ОСОБА_3 на телефонні дзвінки не відповідає, опитати його за місцем проживання не вдалося (а.с. 49).

Враховуючи вищенаведене, Служба у справах дітей Луцької міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з тим, судом не встановлено наявності у відповідача реальних і об`єктивних перешкод для спілкування з дитиною ОСОБА_6 . Надаючи пояснення суду, відповідач фактично підтвердив, що він свідомо самоусунувся від виховання дитини, тривалий час не підтримує з сином жодного контакту, не бачиться та не спілкується з ним, не цікавиться його станом здоров`я, навчанням, адже не вважає себе батьком цієї дитини. Про свідоме ухилення ОСОБА_3 від виконання батьківських обов`язків свідчить також наявність в нього заборгованості по сплаті аліментів та притягнення його до адміністративної відповідальності з цього приводу.

Така поведінка відповідача свідчить про свідоме нехтування виконанням батьківських обов`язків без поважних причин. А його заперечення щодо позбавлення батьківських прав зводиться лише до того, що він відновить спілкування з дитиною після підтвердження кровного споріднення.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків.

Разом з тим це, насамперед, є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання перш за все необхідно виходити з інтересів дитини, з`ясувати та оцінити який позитивний чи негативний наслідок для дитини матиме таке рішення.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.

Як вказано в ч.1ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України").

Оцінюючи наявні в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач близько трьох років поспіль не бере участі у вихованні сина ОСОБА_7 , не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує його необхідними матеріально-побутовими умовами, доглядом, вихованням, не спілкується з ним, що свідчить про свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.

З урахуванням наведеного суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав є обґрунтованими, їх задоволення відповідає інтересам малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід також стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 908 грн.

На підставі ст.ст. 164, 166 СК України, керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77-81, 141, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути зОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 908 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 : (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач: ОСОБА_3 : (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 );

Третя особа: Служба у справах дітей Луцької міської ради (місцезнаходження: м. Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, 21).

Дата складання повного тексту рішення 17 червня 2021 року.

Суддя

Луцького міськрайонного суду Т.М.Філюк