Провадження № 2/369/2220/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2021 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Усатова Д.Д.

секретаря судового засідання Житар А.А.

за участю

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зменшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_5 про зменшення розміру аліментів, в якому просить:

зменшити розмір аліментів, сплачуваних на підставі рішення суду від 04.09.2019 року у справі № 369/7712/19 та судового наказу від 25.05.2020 року справі № 369/5439/20 виданих Києво-Святошинським районним судом Київської області на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом на двох дітей до розміру 1/3 з усіх видів заробітку (доходу) починаючи із 06.05.2020 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що на підставі рішення від 04.09.2019 року у справі №369/7712/19 Києво-Святошинського районного суду Київської області за позовом ОСОБА_5 та судового наказу від 25.05.2020 року у справі № 369/5439/20 Києво-Святошинського районного суду Київської області за заявою відповідача на ОСОБА_4 покладено обов`язок сплачувати аліменти на утримання малолітніх дітей, а саме: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу) - кожному із дітей, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитину відповідного віку щомісячно, з моменту звернення відповідача до суду та досягнення дітьми повноліття.

Так, позивач вважає сумою, яка може задовольнити потреби дітей, забезпечити належне їх утримання з його сторони, є 1/3 частина з усіх видів заробітку (доходу) починаючи із 06.05.2020 року.

Таким чином, враховуючи викладене, позивач вважає, що є всі наявні підстави для зменшення розміру аліментів визначених рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.09.2019 року та судового наказу від 25.05.2020 та визначити аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно починаючи із 06.05.2020 р.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 26.08.2020 р. зазначена цивільна справа передана в провадження судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Усатову Д.Д.

Ухвалою суду від 31.08.2020 р., відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зменшення розміру аліментів, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

10.03.2021 року до суду від представника відповідача ОСОБА_5 - адвоката Василенко Н.С. надійшли письмові пояснення на позовну заяву, відповідно до якого представник просить відмовити у позовних вимогах в повному обсязі. У поясненнях представник відповідача зазначила, що позивач з моменту розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_5 фактично сама виховує дітей та піклується про стан їх здоров`я та забезпечує дітей усім необхідним для їхнього повноцінного та гармонійного розвитку. Неповнолітні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживають разом із відповідачем за адресою: АДРЕСА_1 , а також повністю перебувають на її утриманні. Позивач в свою чергу не у повній мірі виконував свій обов`язок щодо утримання дітей, допомога була незначною та нерегулярною. Згодом позивач почав перераховувати кошти на картковий рахунок відповідача, обраховуючи самостійно (виходячи з розміру мінімальної заробітної плати) мінімальний розмір аліментів, стягнутих на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 вересня 2019 року матеріальну допомогу на утримання меншого сина відмовлявся надавати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та його представник адвокат Іваницький В.В. вимоги позовної заяви підтримали, просили суд її задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Василенко Н.С. проти позову заперечувала, просила суд в задоволенні позову відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи та вивчивши надані письмові докази у сукупності, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 , є батьком малолітніх дітей - сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області; сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого виконавчим комітетом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Так, згідно даних свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та Серії НОМЕР_2 , в графі батьки зазначено: батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_5 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.09.2019 р., стягнуто з відповідача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь позивача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 14.06.2019 року, до досягнення дитиною повноліття.

25.05.2020 року Києво-Святошинським районним судом Київської області видано судовий наказ на стягнення з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_3 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_4 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення із заявою про видачу судового наказу до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.ч. 7, 10 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

При визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до положень ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, вважаючи, що визначені за рішенням суду та судовим наказом розмір аліментів підлягає зменшенню в порядку ст. 192 Сімейного кодексу України.

Разом з тим, позивачем не надано доказів того, що з моменту постановлення рішення суду про стягнення аліментів та видачу судового наказу його матеріальний та сімейний стан суттєво не змінились.

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у справі № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»)».

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Враховуючи те, що позивач жодного доказу, що підтверджують обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, адже вказаний факт мінливості життєвих обставин та його дохід, не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру, та те, що розмір стягуваних аліментів за рішенням не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України.

Аналізуючи наведене, суд не вбачає законних підстав для зменшення розміру аліментів.

Керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 141, 142, 258, 259, 274 ЦПК України, ст.ст. 3, 180, 181, 182, 183, 192 СК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.Д.Усатов