РІШЕННЯ

іменем України

09 червня 2021 рокуСправа №451/1700/17
Провадження № 2/451/80/21

Радехівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Семенишин О.З.

сектераря судового засідання Табен Л.В.

з участю представика позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Мохнюка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Радехові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрветпромпостач» до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

19 грудня 2017 року представник «Укрветпромпостач» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що 15 серпня 2017 року о 17:00 годині, відповідач у справі - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в с.Н.Витків, керуючи повозкою, виїжджаючи з другорядної дороги на головну, не переконавшись в наявності транспортного засобу на головній дорозі, скоїв аварійну ситуацію, порушивши п.16-3 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.4 ст.127 КУпАП. Внаслідок цього автомобіль Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 є ТОВ «Укрветпромпостач», отримав механічні пошкодження. Постановою Радехівського районного суду Львівської області від 12 жовтня 2017 року у справі №451/1111/17, ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.4 ст.127 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 170 (сто сімдесят) гривень. Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку №14501 від 30 серпня 2017 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_3 , внаслідок його пошкоджень при ДТП, яке сталось 15 серпня 2017 року становить 127 775 грн. 66 коп., у тому числі, й втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Просить стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрветпромпостач» () з відповідача у справі - ОСОБА_2 суму завданої матеріальної шкоди у розмірі 127 775 грн. 66 коп. (сто двадцять сім тисяч сімсот сімдесят п`ять гривень шістдесят шість копійок) (т.1, а.с.2-4).

Ухвалою судді Радехівського районного суду Львівської області від 19.03.2018 року відкрито провадження у справі (т.1, а.с.51-52).

20 листопада 2018 року автоматизованою системою документообігу суду Д-3 судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (т.1, а.с.123).

Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 23.05.2019 року вирішено здійснювати подальший розгляд справи у порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та в режимі відеоконференції з Подільським районним судом м.Києва (т.1, а.с.157-159).

18 вересня 2019 року до суду надійшла заява представника позивача про зменшення позовних вимог, зокрема, просить суд стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрветпромпостач» () з відповідача у справі - ОСОБА_2 суму завданої матеріальної шкоди у розмірі 46 860 (сорок шість тисяч вісімсот шістдесят) гривень 16 (копійок) (т.1, а.с.208-209).

Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення аналогічні, викладені в позовній заяві та заяві про зменшення позовних вимог. Просив задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог. Надав пояснення, що відповідають письмовим (т.1, а.с.244-247). Просив відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Крім того, відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України.

Суд встановив, що 15 серпня 2017 року о 17:00 год. в с.Новий Витків, з вини громадянина ОСОБА_2 , який керував повозкою, була вчинена аварійна ситуація.

Вина у вчиненні ОСОБА_2 зазначеної події встановлена Постановою судді Радехівського районного суду Львівської області від 12.10.2017 року, яка набрала законної сили та нею підтверджено порушення п.16-3 Правил дорожнього руху (т.1, а.с.39-40).

Даною постановою відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.127 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 гривень.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У відповідності до зазначених положень ЦПК України, вищевказані обставини дорожньо-транспортної пригоди, а також винність відповідача у вчиненні цієї аварійної ситуації, що визначені у постанові судді Радехівського районного суду Львівської області від 12.10.2017 року, не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи.

В результаті аварійної ситуації був пошкоджений автомобіль «Volkswagen Jetta» з номерним знаком НОМЕР_4 , 2007 р.в., що на момент ДТП належав ТзОВ «Укрветпромпостач» (т.1, а.с.37, а.с.94).

Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку №14501, складеного 30.08.2017 року оцінювачем ОСОБА_3 , вартість матеріального збитку, заподіяного власнику «Volkswagen Jetta», реєстраційний номер НОМЕР_4 , становить 49913 гривень 48 копійок. (т.1, а.с.5-38, а.с.62-95).

Експерт - автотоварознавець Семенюк В.М. надав письмову відповідь представнику відповідача про те, що звіт оцінювача про визначення матеріального збитку автомобілю «Фольксваген джетта» номер НОМЕР_5 не містить відповіді на основне запитання - про визначення матеріального збитку, завданого автомобілю (т.1, а.с.117).

Однак, представником позивача надано суду докази, що додатково підтверджують розмір матеріального збитку, зокрема, копію договору про співпрацю №23/0516 від 23.05.2016; копію акту приймання-передачі майна від 12.09.2017; копію акту приймання-передачі майна від 18.10.2017; копію акту про надання послуг №Я000004735 від 18.10.2017; копію рахунку на оплату № Я000000809 від 12.09.2017; копію платіжного доручення №48 від 14.09.2017; копію платіжного доручення № 6227 від 12.10.2017. З наданих документів вбачається, що розмір матеріального збитку, заподіяного власнику «Volkswagen Jetta», реєстраційний номер НОМЕР_4 , становить 46860 гривень 16 копійок (т.1, а.с.186-202).

Згідно з п.1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Аргументи відповідача щодо необґрунтованості Звіту про визначення вартості матеріального збитку №14501 є безпідставними. Висловлюючи сумніви щодо правильності даного експертного дослідження та визначеного розміру матеріальної шкоди відповідачем не надано доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається та не заявлено клопотання про проведення додаткової експертизи.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав, на них поширюється режим речі, а правила поводження з тваринами встановлюється законом.

Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про захист тварин від жорстокого поводження» особа, яка утримує домашню тварину, зобов`язана супроводжувати домашню тварину поза місцями її постійного утримання. А також ця особа та особа, яка супроводжує домашню тварину зобов`язана забезпечити безпеку сторонніх людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною, безпеку дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною біля транспортних шляхів і при їх переході шляхом безпосереднього контролю за її поведінкою, крім того фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЗУ «Про захист тварин від жорстокого поводження", шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

Таким чином, саме відповідач, як особа, яка 15.08.2017 утримувала та супроводжувала домашню тварину коня, мав забезпечити належний контроль за твариною, а тому обов`язок по відшкодуванню завданої позивачу майнової шкоди, згідно закону, покладається саме на нього.

Зазначена шкода особисто винуватцем не була відшкодована потерпілій особі.

Як на правову підставу у спірних правовідносинах про стягнення матеріальної шкоди представник позивача у позовній заяві посилається на положення ст.ст. 22, 1166 та 1187 ЦК України.

Стаття 22 ЦК України визначає правила застосування одного із найрозповсюдженіших способів захисту цивільних прав відшкодування збитків, а також інших способів відшкодування майнової шкоди.

У статті 1166 ЦК України визначені загальні положення про відшкодування шкоди.

Стаття 1187 ЦК України передбачає відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 5 Постанови №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснив, що оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об`єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей необхідно відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей.

На думку суду, у даному випадку, гужовий транспорт під керуванням відповідача не має ознак джерела підвищеної небезпеки, оскільки зі змісту вищенаведених норм і роз`яснень вбачаються підстави для висновку, що джерелом підвищеної небезпеки не можна вважати домашніх (свійських) тварин, зокрема коня, а інших особливих властивостей цієї тварини, які б створювали підвищену небезпеку (ймовірність заподіяння шкоди), по справі не встановлено.

Відтак відповідач не є суб`єктом відповідальності за ст.1187 ЦК України, а посилання позивача на дану норму не ґрунтуються на вимогах закону і є безпідставними.

Так, судом встановлено, що між сторонами виникли цивільні відносини, а саме зобов`язання з відшкодування шкоди, які регулюються нормами ЦК України. Шкода завдана майну (транспортному засобу), яке використовується при здійсненні діяльності, що є джерелом підвищеної небезпеки, винною особою, якій не було завдано шкоди цим джерелом. Відповідно до роз`яснень, наданих в п. 10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» такі особи відповідають за завдану шкоду на підставі ст.1166 ЦК України.

Так, відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

За правилами ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Тобто ст.1166 ЦК України передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є правовою підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Таким чином, враховуючи наведені положення закону та встановлені судом обставини справи про те, що внаслідок створення аварійної ситуації, яка сталася з вини відповідача ОСОБА_2 , в результаті якої, позивач зазнав матеріальних збитків, і такий в добровільному порядку понесені витрати позивачу не компенсував, відповідачем не надано доказів щодо спростування розміру матеріальної шкоди та станом на час розгляду справи ним відшкодування шкоди не відбулося, тому суд приходить до висновку, що є всі правові підстави для задоволення позову.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача необхідно стягнути понесений ним судовий збір.

Керуючись ст.ст.4,12,13,81,77-78,82,141,258-259,263-265,315 ЦПК України, ст.ст.16, 22, 180, 979, 1187, 1166, 1191 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ТзОВ «Укрветпромпостач» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 та проживаючого в АДРЕСА_2 , на користь ТзОВ «Укрветпромпостач», , місцезнаходження в м.Бровари, вул.Гельсіньської групи, 23-А, Київської області, 46 860 (сорок шість тисяч вісімсот шістдесят) гривень 16 (шістнадцять) копійок матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 та проживаючого в АДРЕСА_2 , на користь ТзОВ «Укрветпромпостач», , місцезнаходження в м.Бровари, вул.Гельсіньської групи, 23-А, Київської області - 1600 (одна тисяча шістсот) гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Радехівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючийСеменишин О. З.

Повний текст судового рішення виготовлено 14 червня 2021 року.