Номер провадження: 22-ц/813/1284/21
Номер справи місцевого суду: 501/866/20
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дрішлюка А.І.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 27 березня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного виконавця Одеського виконавчого округу Притуляк Валерія Миколайовича, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_1 , третя особа: Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» про визнання недійсними електронних торгів, скасування протоколу електронних торгів, акту приватного виконавця, визнання недійсним та скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна, скасування державної реєстрації права власності,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст заяви про забезпечення позову.

13 березня 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Приватного виконавця Одеського виконавчого округу Притуляка Валдерія Миколайовича, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_1 (третя особа: Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк») про визнання недійсними електронних торгів, скасування протоколу електронних торгів, акту приватного виконавця, визнання недійсним та скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна, скасування державної реєстрації права власності.

ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, згідно якої просить суд накласти арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Заява обґрунтована тим, що нею до суду подано позов з вимогами про визнання недійсними електронних торгів, а саме продаж вказаного будинку, який до проведення цих торгів належав позивачці.

Заявник вказує, що приватним виконавцем було порушено порядок реалізації арештованого майна, не дотримано правил про інформованість визначеного кола осіб щодо проведення торгів, позивач не отримував від ДП «Сетам» повідомлень про день, час і місце проведення електронних торгів та про початкову ціну продажу майна, що, на думку позивача, є істотним порушенням процедури проведення електронних торгів та прав заявника.

Також, позивач стверджує, що будинок є єдиним її житлом і підпадає під дію Закону України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Крім того, заявник посилається на те, що в березні 2020 року вона провела оцінку спірного будинку і його вартість склала не 16 161 доларів США, як вказано в звіті про незалежну оцінку, який здійснений перед початком торгів, а 153 400 доларів США без врахування ПДВ.

Заявник стверджує, що з приводу цієї обставини є підстави вважати, що не забезпечення позову на період судового розгляду справи може призвести до продажу предмету спору іншій особи за ціною менш ніж її ринкова вартість. Також, спірний будинок може бути забезпечений заставою або іпотекою, що в подальшому зробить неможливим виконання рішення суду.

На підставі викладеного, заявник з метою забезпечення ефективного захисту її прав, просить суд вжити заходи забезпечення позову на спірне майно.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Іллічівського міського Одеської області від 27 березня 2020 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 . Застосовано зустрічне забезпечення позову. Визначено ОСОБА_2 розмір зустрічного забезпечення у сумі 10000 грн. та зобов`язати позивача сплатити вказану суму на депозитний рахунок суду у строк, що не перевищує десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову та зобов`язати позивача у вказаний строк надати до суду документи, що підтверджують зустрічне забезпечення.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинкок №4-а, ряд АДРЕСА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що передбачений процесуальним законом при вирішені питання про забезпечення позову принцип співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачами вимогами не дотримано.

Сповіщення сторін та заяви у справі.

У судове засідання, призначене на 28 січня 2021 року, сторони у справі не з`явились, були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

28 січня 2021 року від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без його участі.

28 січня 2021 року від ОСОБА_2 надійшла заява про відкладення розгляду справи, яка вмотивована тим, що за станом здоров`я вона не може прибути до судового засідання.

Розглянувши заяву ОСОБА_2 , судова колегія дійшла до висновку про відмову у її задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Поважність причин відкладення судом апеляційної інстанції не встановлена, заявник реалізувала своє право на викладення відповідних аргументів та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), судова колегія дійшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутністю сторін у справі.

Крім того, судом апеляційної інстанції у межах апеляційного провадження не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, і такої необхідності колегія суддів не вбачає, то підстав для розгляду справи з обов`язковою участю сторін суд апеляційної інстанції не знаходить.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 08 лютого 2021 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно утруднити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК).

Так, розглядаючи дану заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясував обсяг позовних вимог, дані про відповідачів, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів вбачається, що між сторонами існує спір з приводу житлового будинку АДРЕСА_3 , ряд АДРЕСА_2 .

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до копії свідоцтва від 30 жовтня 2019 року приватний нотаріус Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Шевченко В.М., згідно до статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі Акту приватного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 09.10.2019р. складеного приватним виконавцем Притуляком В.М. 09.10.2019р., посвідчила, що ОСОБА_1 належить на праві власності майно, що складається з: будинку-дачі, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , який в цілому складається з одного дачного будинку літ. «А», загальною площею 135,9 кв.м., житловою площею 78,4 кв.м., господарчих будівель: літ «Б» - навіс та господарчих споруд: №1 ворота, №2 огорожа, №3 цистерна, №1 вимощення; яке придбане ОСОБА_1 за 695867,76 грн., що раніше належало ОСОБА_3 на підставі рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 08 серпня 2006 року по справі №2-1799, зареєстрованого КП «Бюро технічної інвентаризації» Іллічівської міської ради Одеської області 07.09.2006р. в реєстровій книзі №ДС-1-97-131.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: будинку-дачі, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 , який в цілому складається з одного дачного будинку літ. «А», загальною площею 135,9 кв.м., житловою площею 78,4 кв.м., господарчих будівель: літ «Б» - навіс та господарчих споруд: №1 ворота, №2 огорожа, №3 цистерна, №1 вимощення - 108.

Таким чином, предметом спору є будинок-дача, розташований за адресою: АДРЕСА_4 , який в цілому складається з одного дачного будинку літ. «А», загальною площею 135,9 кв.м., житловою площею 78,4 кв.м., господарчих будівель: літ «Б» - навіс та господарчих споруд: №1 ворота, №2 огорожа, №3 цистерна, №1 вимощення.

В даній ситуації, позивачем надано докази, які підтверджують право власності на майно щодо якого позивач просить вжити заходи забезпечення позову.

Враховуючи ціну позову та співставляючи її з предметом позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що враховуючи співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, заявлений позивачем вид заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірне нерухоме майно є доцільним заходом забезпечення позову в рамках даної справи.

Необхідність обрання даного виду забезпечення позову є обґрунтованою, так як відсутність арешту вказаного майна може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення, так як існує реальна можливість для власника, який придбав вказане нерухоме майно з прилюдних торгів, відчужити нерухоме майно третім особам, забезпечити заставою або іпотекою, що в подальшому зробить неможливим виконання рішення суду, в разі задоволення позову.

Зазначене дає підстави припускати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно утруднити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, а тому, на майно зазначене позивачем необхідно накласти арешт.

За обставинами справи суд першої інстанції вірно також взяв до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, зокрема, те, що накладення арешту є тимчасовим заходом і не є формою позбавлення майна або повного утруднення його використання.

Крім того, виходячи із змісту статті 154 ЦПК, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне провадження).

Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

У заяві про забезпечення позову зазначено, що зустрічне забезпечення позову не потрібне з приводу того, що дані правовідносини та обставини не охвачені вимогою ст.154 ЦПК України, тому будь-яких пропозицій щодо зустрічного забезпечення позову позивач не має.

Позивач не надала суду інформації щодо зареєстрованого у встановленому законом порядку місця її проживання на території України та належності їй майна, в розмірі достатньому для відшкодування можливих збитків відповідачів, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

В копії паспорту долученого до позову вказано місце реєстрації позивача за адресою: АДРЕСА_5 .

Разом з тим, до позову надано копію довідки з Відділу адресно-довідкої роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 10.12.2018 року згідно якої вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 та 14 грудня 2012 року знята з реєстрації по заяві нового власника, реєстрації немає.

Отже, беручи до уваги особливості правовідносин, що виникли між сторонами, з метою забезпечення можливого відшкодування збитків у випадку їх заподіяння відповідачу вжиттям заходів забезпечення позову, дотримуючись принципу співмірності, по справі необхідно застосувати зустрічне забезпечення, що буде сприяти реалізації такої основної засади цивільного судочинства, як пропорційність (статті 2, 11 ЦПК) та визначити розмір зустрічного забезпечення у розмірі 10 000 грн.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Додатково судова колегія наголошує, що відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до вимог постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

У п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» зазначено, що право на суд є одним з аспектів доступу до правосуддя, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу, забороною вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання та інше.

Види забезпечення позову повинні бути співвідносними із заявленими позивачем вимогами.

Таким чином, метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення прав та охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи - позивача. Вжиття заходів до забезпечення позову сприяє запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді, а в разі задоволення позову забезпечує можливість відновлення його порушених прав. Натомість невжиття зазначених заходів забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яким він звернувся або має намір звернутися.

При цьому, заходи про забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позовними вимогами. Співрозмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків забезпечення позову.

Апеляційний суд вважає, що заходи забезпечення позову, які були заявлені ОСОБА_2 , є співмірними із позовними вимогами та обставинами, які викладені у заяві про забезпечення позову.

Щодо доводів апеляційної скарги, то судова колегія зазначає, що відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Встановивши, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про наявність передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний об`єкт правовідносин.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, а саме те, що порушені права інших осіб, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Заява про забезпечення позову розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують, ухвала постановлена у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 27 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 08 лютого 2021 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк