Справа № 201/5390/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/811/2969/20 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Шандри М.М., Приколоти Т.І.,

за участі секретаря: Сеньків Х.І.,

з участю представника АТ КБ «ПриватБанк» - Гнатишака О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду позовом до Публічного Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 08 лютого 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» в особі голови правління Дубілета О. В., укладено депозитний договір, шляхом підписання заяви № SAMDN№ НОМЕР_1 на оформлення вкладу «Стандарт», на підставі якої позивач оформив вклад на 100000,00 грн. на строк 366 днів до 08 березня 2014 року включно. Процентна ставка була визначена 10% річних. Документом, який підтверджує приймання готівки в сумі 100000 доларів США від позивача відповідача слугує квитанція №2 ТR N CAGRAGR53778 від 08 лютого 2013 року до депозитного договору «Стандарт» № SAMDN№8616 від 08 лютого 2013 року.

Вказував, що 10 грудня 2013 року за заявою позивача депозитний договір № SAMDN№ НОМЕР_1 припинив свою чинність, а сума коштів, яка знаходилась на ньому була позивачем була позивачем розділена на 80 000 доларів США та 20 000 доларів США з укладенням наступних договорів: депозитного договору «Стандарт» від 10 грудня 2013 року № SAMDNWFD900 на суму 80 000 дол. США та депозитного договору «Стандарт» від 10 грудня 2013 року № SAMDNWFD800 на суму 20 000 дол. США. 25 грудня 2013 року позивачем з ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений депозитний договір «Стандарт» № SAMDNWFD300 - на суму 25 000 доларів США. 25 грудня 2013 року позивачем через касу банку було внесено грошові кошти у розмірі 25 000 дол. США. 04 березня 2014 року позивачу було видана довідка № 1265651 про наявність грошових коштів у ПАТ КБ «Приватбанк». Однак своїми коштами він не може розпоряджатися, оскільки даний рахунок в банку був заблокований.

Окрім цього просив зобов`язати ПАТ КБ Приватбанк надати ОСОБА_1 доступ до системи електронних платежів «Приват-24» з можливістю керування наступними рахунками: Рlаtіnum (розрахунковий рахунок НОМЕР_2 ), на якому 386,32 гривень; розрахункова карта (розрахунковий рахунок НОМЕР_3 ), на якій 1342,65 гривень; депозит карта (оформлення вкладу) (розрахунковий рахунок НОМЕР_4 ), на якій 212,33 доларів США; розрахункова карта (розрахунковий рахунок НОМЕР_5 ), на якій 3144,16 гривень; карта класу Еlесtrоn Приватбанк (розрахунковий рахунок НОМЕР_6 ) на якій 319,48 долaрів США; (GLMG) Голд для виплат (розрахунковий рахунок НОМЕР_7 ), на якій 8031,67 доларів США, оскільки відповідачем заблоковано клієнтську сторінку позивача в системі «Приват 24», доступу до управління власними коштами позивач немає. Також позивач просить стягнути 250 000 гривень в якості компенсації моральної шкоди, оскільки через неналежне виконання банком свого обов`язку за депозитними договорами позивач несе серйозні втрати немайнового характеру.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 , - задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» вклади, які належать ОСОБА_1 за депозитними договорами «Стандарт» від 10.12.2013 року № SAMDNWFD900- суму вкладу 80 000 доларів США, від 10.12.2013 року № SAMDNWFD800 - суму вкладу 20 000 доларів США, від 25.12.2013 року № SAMDNWFD300 суму вкладу 25 000 доларів США; 63 446,43 доларів США, як відсотки за користування депозитними коштами; 17 157,57 доларів США, як 3% річних.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення 250 000 гривень в якості компенсації моральної шкоди; зобов`язання ПАТ КБ «Приватбанк» надати ОСОБА_1 доступ до системи електронних платежів «Приват-24» з можливістю керування наступними рахунками: Рlаtіnum (розрахунковий рахунок НОМЕР_2 ), на якому 386,32 гривень; розрахункова карта (розрахунковий рахунок НОМЕР_3 ), на якій 1342,65 гривень; депозит карта(оформлення вкладу) (розрахунковий рахунок НОМЕР_4 ), на якій 212,33 доларів США; розрахункова карта (розрахунковий рахунок НОМЕР_5 ), на якій 3144,16 гривень; карта класу Еlесtrоn Приватбанк (розрахунковий рахунок НОМЕР_6 ) на якій 319,48 долaрів США; (GLMG) Голд для виплат (розрахунковий рахунок НОМЕР_7 ), на якій 8031,67 доларів США, а також до інших рахунків, відкритих ОСОБА_1 в ПАТ КБ «Приватбанк»; стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати та витрати, пов`язані із розглядом справи на професійну правничу допомогу, - відмовлено.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» в дохід держави 9 605, 00 грн. (дев`ять тисяч шістсот п`ять грн. 00 коп.)

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог оскаржило АТ КБ «ПриватБанк».

В апеляційній скарзі посилається на те, що важливим питанням у процесі розгляду справи є дослідження наявності у позивача саме оригіналу договору та касового документу, який підтверджує факт внесення коштів на банківський рахунок у межах тієї суми, яку зазначає позивач у позовних вимогах, а також відповідності таких документів нормам законодавства.

Звертає увагу на те, що під час розгляду справи було заявлено клопотання про витребування оригіналів документів, що були надані позивачем як додатки до позовної заяви, однак в судовому рішенні не надано оцінки наявності/відсутності оригіналів документів, які підтверджують внесення грошових коштів на депозитні рахунки та, як наслідок, факт виникнення правовідносин між сторонами за договорами банківського вкладу.

Стверджує, що банк під час розгляду справи зазначав, що позивачем на підтвердження існування правовідносин між ним і банком надані лише копії договорів, а квитанції або інші платіжні документи про внесення грошових коштів за такими договорами відсутні. В той же час довідка від 04 березня 2014 року не містить повної інформації по рахунках, а тому не може підтверджувати факт внесення/знаходження коштів на тому чи іншому банківському рахунку.

Звертає увагу на те, що 29 січня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про дострокове розірвання договорів банківського вкладу, однак судом при задоволенні вимоги про стягнення процентів за період після розірвання договорів не враховано факту розірвання позивачем договорів в односторонньому порядку, а договори не містять визначеної процентної ставки після їх розірвання.

Також зазначає, що судом не враховано, що позивачем не було надано підтвердження його звернення до банку в 2014 році, а матеріали справи містять лише заяву від 29 січня 2016 року, в якій позивач заявив, що не має наміру в подальшому продовжувати співпрацю та бажає достроково розірвати договори. Відтак вважає, що нарахування 3% річних у зв`язку з невиконанням зобов`язань за договорами у період з 02.03.2014 року по 26.01.2016 року є безпідставним, оскільки у вказаний період позивач не звертався із вимогою повернути вклад.

Просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Згідно з частинами 1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга подана в частині задоволених позовних вимог, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення лише в цій частині.

Заслухавши суддю-доповідача,представника АТ КБ «ПриватБанк» - Гнатишака О.В. на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 08 лютого 2013 року між ОСОБА_2 та публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», який змінив назву та організаційно-правову форму з публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство, був укладений депозитний договір № SAMDN№8616 на оформлення вкладу «Стандарт», строком на 366 днів до 08 березня 2014 року включно із зобов`язанням банку нараховувати відсотки на суму вкладу за ставкою 10% річних. Документом, який підтверджує приймання готівки в сумі 100000 доларів США від позивача відповідача слугує квитанція №2 ТR N CAGRAGR53778 від 08 лютого 2013 року до депозитного договору «Стандарт» № SAMDN№8616 від 08 лютого 2013 року.

10 грудня 2013 року за заявою позивача депозитний договір № SAMDN№ НОМЕР_1 припинив свою чинність, а сума коштів, яка знаходилась на ньому була позивачем була позивачем розділена на 80 000 доларів США та 20 000 доларів США з укладенням наступних договорів: депозитного договору «Стандарт» від 10.12.2013 року № SAMDNWFD900 на суму 80 000 дол. США включно із зобов`язанням банку нараховувати відсотки на суму вкладу за ставкою 10 % річних та депозитного договору «Стандарт» від 10 грудня 2013 року № SAMDNWFD800 на суму 20 000 дол. США включно із зобов`язанням банку нараховувати відсотки на суму вкладу за ставкою 7 % річних. 25 грудня 2013 року позивачем з ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений депозитний договір «Стандарт» № SAMDNWFD300 - на суму 25 000 доларів США включно із зобов`язанням банку нараховувати відсотки на суму вкладу за ставкою 10 % річних.

25 грудня 2013 року позивачем через касу банку було внесено грошові кошти у розмірі 25 000 дол. США., що підтверджується квитанцією № 1977 від 25 грудня 2013 року та Договором № SAMDNWFD300 оформленого 25 грудня 2013 року. Згідно Договору № SAMDNWFD300 банк прийняв грошові кошти від вкладника.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав умови договору, а саме передав відповідачу на депозитний рахунок грошові кошти на суму 25 000 доларів США.

Також встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до ПАТ КБ «Приватбанк» з вимогами про повернення йому спірних коштів, однак з наданих ПАТ КБ «Приватбанк» відповідей від 11 березня 2014 р. за №217/03; від 29 вересня 2014 року за №20.1.0.0.0/7-20140925/2087 вбачається, що діяльність ПАТ КБ «Приватбанк» на території АР Крим вимушено припинена.

Пункт 10 заяви на оформлення вкладу №SAMDNWFD800 та № SAMDNWFD900 від 10 грудня 2013 року передбачає право Позивача та Відповідача достроково розірвати договір, повідомивши про це один одного за два банківських дні до дати розірвання. Пункт 9 заяви на оформлення вкладу № SAMDNWFD300 від 25 грудня 2013 року передбачає право Позивача та Відповідача достроково розірвати договір, повідомивши про це один одного за два банківських дні до дати розірвання.

Умовами п. 15 заяви на оформлення вкладу №SAMDNWFD800 та № SAMDNWFD900 від 10 грудня 2013 року передбачено, що у разі неповідомлення клієнтом по закінченню строку дії договору про намір забрати свої кошти, такий вклад автоматично продовжується ще на один строк.

Позивачем до матеріалів справи був долучений лист від 29 січня 2016 року адресований на ім`я голови правління ПАТ «КБ Приватбанк» Дубілета А.В. Такий лист, як вбачається із відмітки на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, був отриманий адресатом у м. Дніпропетровськ, 02 лютого 2016 року.

Сума заборгованості ПАТ КБ «Приватбанк» по відсотках за користування грошовими коштами від суми 80 000 дол. США за період з 10 грудня 2013 року по 10 вересня 2018 рік становить 38 000 дол. США, від суми 20 000 дол. США за період з 10 грудня 2013 року по 10 вересня 2018 рік становить 13 571, 43 дол. США, від суми 25 000 дол. США за період з 25 грудня 2013 року по 25 вересня 2018 рік становить 11 875 дол. США. Підсумкова заборгованість по відсотках за користування грошовими коштами становить 63 446, 43 дол. США. Даний факт про заборгованість підтверджується розрахунком позивача.

Щодо 3% річних, які підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України позивач вказував, що з 02 березня 2014 року по 26 вересня 2018 року пройшло 1670 днів.

Тобто в сукупності, відповідач прострочив своє грошове зобов`язання на 1670 днів. Сума 3% річних від суми 80 000 дол. США за період з 02 березня 2014 року по 26.09.2018 рік становить 10 980,82 дол. США. (80 000 х3%х1670:365).

Сума 3% річних від суми 20 000 дол. США за період з 02 березня 2014 року по 26 вересня 2018 рік становить 2 745, 31 дол. США. (20 000 х3%х1670:365).

Сума 3% річних від суми 25 000 дол. США за період з 02 березня 2014 року по 26 вересня 2018 рік становить 3 431, 51 дол. США. (25 000 х3%х1670:365).

Сукупний розмір 3% річних за весь час прострочення, а саме з 02.03.2014 року по 26 вересня 2018 рік становить 17 157, 57 дол. США.

На підтвердження наявності банківського рахунку Позивача в ПАТ КБ «Приватбанк», останній надав довідку № 1265651 від 04.03.2014 року. На довідці міститься факсимільний підпис директора Головного Ялтинського відділення філіала Кримського РУ ПАТ КБ «Приватбанк» Устинова В.А.

Відповідно до ст.23 Закону України «Про банки та банківську діяльність`банк, зокрема, зобов`язаний повідомити Національний банк України про прийняття уповноваженим органом банку рішення про закриття відокремленого підрозділу в семиденний строк після прийняття такого рішення та про фактичне припинення його діяльності - у триденний строк. Національний банк України, вносить відповідні відомості в про відокремлені підрозділи банку до Державного реєстру банків на підставі письмово повідомлення банку.

Відповідно до повідомлення ПАТ КБ «Приватбанк» від 03 червня 2014 року № 19.0.0.0/3-883 до Державного реєстру банків внесено запис щодо тимчасового призупинення діяльності Філії «Кримське регіональне Управління «ПАТ КБ «Приватбанк» (рішення Правління Банку від 15 травня 2014 № 18).

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що саме з 03 червня 2014 року, коли був внесений запис до Державного реєстру банків про тимчасове призупинення діяльності Філії «Кримське регіональне управління ПАТ КБ «Приватбанк», діяльність вказаної філії припинилась.

З урахування того, що станом на момент видачі довідки, діяльність Філії Кримського РУ ПАТ КБ «Приватбанк» ще не була тимчасово призупинена, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що довідка № № 1265651 від 04 березня 2014 року є належним та допустимим доказом у даній справі, який підтверджує як наявність відкритого банківського рахунку позивача, так і наявність на такому рахунку грошових коштів у розмірі зазначеному позивачем.

Згідно вимог ч.1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до п.1.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженогопостановою Правління НБУ №516 від 03 грудня 2003 року, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно- правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно з п.2.9 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ №174 від 01 червня 2011 року, банк (філія, відділення) зобов`язаний (зобов`язана/зобов`язане) надати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі у вигляді паперового або електронного документа відповідно до законодавства, умов договору та згідно з внутрішньобанківськими правилами, правилами платіжної системи). Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірня" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Квитанція № 7 від 16.04.2013 року відповідає вимогам п. 2. 9 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні.

На електронному сайті ПАТ КБ «Приватбанк» (www.privatbank.ua) викладений документ під назвою «Умов та правил надання банківських послуг». У п.2.2.1.1. таких правил вказано, що клієнт передає, а банк приймає грошові кошти (далі вклад) у розмірі та на строк, зазначені в Заяві на оформлення вкладу, далі Заява. Банк для зарахування суми вкладу відкриває Клієнту депозитний рахунок (номер зазначений в Заяві) і зобов`язується виплатити Клієнту Вклад і проценти згідно з обумовленими умовами.

У п.2.2.1.3 Умов та правил надання банківських послуг, договір вкладу, що складається з Анкети-Заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, цих Умов і правил надання банківських послуг, Заяви на вклад вважається укладеним та набирає чинності з моменту підписання Клієнтом Заяви на оформлення вкладу та розміщення суми вкладу на рахунку вкладу.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженоїпостановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 року за № 1172/8493 (далі Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції).

Пункти 10.1, 10.12 Інструкції № 492 передбачають порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку. Кошти на вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть бути внесені вкладником готівкою, перераховані з іншого власного вкладного (депозитного) або поточного рахунку.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Згідно зі ст. 47 цього Закону банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать: 1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах; 3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку.

Тобто, надання послуг з розміщення вкладу (депозиту) здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю) то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця. Відтак, саме банк, а не його структурна одиниця, має відповідати за зобов`язаннями, взятими на себе укладеним договором.

Доводи апеляційної скарги про те, що ПАТ КБ «Приватбанк» не повинен повертати депозитний вклад, оскільки кошти вносились у відділенні банку на території АР Крим, яка на даний період часу окупована і компенсацією даних вкладів займається Автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» в Кримському федеральному окрузі Російської федерації, суд першої інстанції правильно вважав необґрунтованими, оскільки договори вкладу ««Стандарт»» від 10 грудня 2013 року № SAMDNWFD800 і № SAMDNWFD900 та від 25 грудня 2013 року № SAMDNWFD300 були укладені між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк», як юридичною особою, місцезнаходження якої на момент виникнення договірних відносин було у м. Дніпропетровськ, з подальшим перенесенням юридичної адреси у м. Київ.

Відповідно до ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що Філія в АРК є відокремленим структурним підрозділом ПАТ КБ «Приватбанк», не має статусу юридичної особи і здійснює свою діяльність від імені Банку, в межах повноважень, наданих їй Банком, та закріплених в цьому Положенні, а тому в межах чинного законодавства Банк несе відповідальність за діяльність Філії, що є однією з вирішальних обставин по цій справі для задоволення позовних вимог в частині повернення вкладу.

Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У відповідності до ст. 525 ЦК України, є недопустимою одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно вимог статті 1066 ЦК України банк використовує кошти клієнта, гарантуючи його право безперешкодного розпорядження. Банк не має права встановлювати непередбачені договором чи законом обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Стаття 1074 ЦК України не допускає обмежень прав клієнта щодо розпорядження таким вкладом. Такі обмеження можливі лише у випадках, передбачених законом і на підставі судового рішення. Такий закон станом на день ухвалення рішення відсутній.

Частиною 1 ст. 1075 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Суд вважає, що до спірних правовідносин застосовується вимоги ст. 625 ЦПК України, оскільки через не виконання банком зобов`язання щодо повернення вкладу разом з нарахованими процентами з настанням часу повернення суми вкладу разом з процентами 02.03.2014 р., у банка настає відповідальність за порушення грошового зобов`язання згідно приписів ч. 2 цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про можливість стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 80 000 дол. США, 20 000 дол. США, 25 00 дол. США а також розмір процентів за користування грошовими коштами 63 446, 43 дол. США, 3 відсотки річних 17 157, 57 дол. США.

У відповідності з вимогами ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі Zolotas проти Греції (No 2) Європейський суд з прав людини зазначив наступне: «…якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави».

Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу до Конвенції, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідач також порушуєст.41 Конституції України, де закріплений загальний принцип захисту права власності.

У порушення вказаних норм позивач позбавлений права користування та розпорядження належними йому грошовими коштами, які банк отримав від позивача на підставі підписаної заяви на оформлення вкладу і до цього часу не повернув.

Законодавством не передбачена можливість обмеження прав клієнта Банку на безперешкодне розпорядження своїми грошовими коштами будь-якими рішеннями Банку. Необхідно зазначити, що блокування коштів Клієнта суперечить нормам ЦК України, порушує право клієнта на безперешкодне розпорядження депозитними коштами, які знаходяться на його рахунку, відтак ПАТ КБ «Приватбанк» діє неправомірно та порушує таким чином законні права та інтереси позивача.

Що стосується стягнення суми депозиту та процентів, які визначені у договорах про грошовий вклад в іноземній валюті - доларах США, то суд зазначає наступне, статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу законодавства можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивачем на підтвердження існування правовідносин між ним та АТ КБ «Приватбанк» надано лише копії договорів вкладу, а квитанції або інші платіжні документи про внесення грошових коштів за такими договорами відсутні не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються документами, наявними в матеріалах справи, зокрема квитанцією № 2 Tr.N CAGRAGR53778 від 08 лютого 2013 року, квитанцією №197 від 25 грудня 2013 року, випискою АТ КБ «ПриватБанк» по рахунку ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2012 року по 12 березня 2014 року та довідкою АТ КБ «ПриватБанк» №1265651 від 04 березня 2014 року ( Т.1 , а.с. 17-20).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:/

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 08 лютого 2021 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Шандра М.М.

Приколота Т.І.