П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2021 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 761/30192/19

Номер провадження 22-ц/824/7000/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Головачова Я. В., Шахової О. В.,

за участю секретаря судового засідання - Яворської А. А.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 липня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Пономаренко Н. В., у справі за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» до ОСОБА_1 про виселення,

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» звернулося до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про виселення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації № 80 «Про закріплення майна за Комунальним підприємством «Керуюча дирекція» від 09 лютого 2011 року, закріплено на праві господарського відання майно, до складу якого відноситься будинок АДРЕСА_1 .

Вказаний будинок належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, який в подальшому було закріплено за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» на праві господарського відання.

Позивач зазначає, що він є балансоутримувачем комунальної власності Шевченківського району міста Києва в частині переданого йому майна та згідно своїх статутних положень відповідає за збереження та належне використання житлового фонду.

Нежитлове приміщення площею 47,9 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 яке призначено для побутового використання, відноситься до категорії допоміжних приміщень спільного користування і для забезпечення роботи звірника та повинно мати безперешкодний доступ до нього.

Позивач зазначає, що відповідач працюючи на посаді робітника з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями, маючи доступ до вищевказаного приміщення, без отримання дозвільних документів оселився у вказаному приміщенні. Після звільнення із займаної посади у вересні 2017 року, відповідач відмовився віддавати ключі від приміщення та звільнити його.

Таким чином, на думку позивача, відповідач займає вищевказане приміщення без будь-яких правових підстав на це.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 09 липня 2020 року (а.с. 71-74) позов Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району», задоволено, виселено ОСОБА_1 з самовільно зайнятого нежитлового приміщення, загальною площею 47,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району» судовий збір в розмірі 1 921 грн.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 26 березня 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що приміщення за адресою: АДРЕСА_1 має площу 47,9 кв.м. та призначене для побутового використання, підключене до інженерних мереж, має опалення, водопостачання, водовідведення та має вікна.

Скаржник зазначає, що під час прийому його на посаду робітника з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями останньому було обіцяно надати службове приміщення. В подальшому, скаржнику були надані ключі від вищевказаного приміщення, яке зовні не відрізнялось від житлового. Вказане приміщення скаржник сприйняв як таке, що є службовим та яке надане йому для проживання, як і було обіцяно при прийомі на роботу.

Скаржник зазначає, що з дня його заселення у приміщення, він відкрито ним користується. У 2017 році скаржник звільнився із займаної ним посади, проте питання щодо користування займаним приміщенням вирішено не було.

На думку скаржника, відносини які склалися у нього з позивачем мають характер оренди на невизначений строк. Разом з тим, позивач не повідомив скаржнику про припинення такого договору за три місяці, чим порушив порядок встановлений законом.

Скаржник зазначає, що послуги з водопостачання, водовідведення, постачання електроенергії булу спожиті ним особисто, як належним користувачів приміщення, а відтак, позивач мав право на звернення до нього з вимогою про сплату спожитих комунальних послуг.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 травня 2021 року, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Відзиву подано не було.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 травня 2021 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник позивача - Притульська О. В. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення, без змін.

Скаржник до суду апеляційної інстанції не з`явився, направивши на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи посилаючись на те, що про дату, час та місце судового розгляду йому стало відомо лише 15 червня 2021 року.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, судову повістку-повідомлення про призначення судового засідання на 16 червня 2021 року, скаржником було отримано 28 травня 2021 року. Таким чином, колегія суддів вважає, що клопотання скаржника про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню. Суд визнає неявку скаржника такою, що є без поважних причин.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши заперечення представника позивача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач проживає у приміщенні розташованому за адресою: АДРЕСА_1 без законних на те підстав у зв`язку чим, позивач позбавлений можливості реалізувати своє право користування і розпорядження майном, як закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом).

Колегія суддів в повній мірі погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації № 80 «Про закріплення майна за Комунальним підприємством «Керуюча дирекція» від 09 лютого 2011 року, закріплено за Комунальним підприємством «Керуюча дирекція» на праві господарського відання майно, до складу якого відноситься будинок АДРЕСА_1 (а.с. 06, 07-08).

Нежитлове приміщення загальною площею 47,9 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є допоміжним господарським приміщенням (а.с. 26).

Рішенням КМР ІІ сесії VІІ скликання від 09 жовтня 2014 року, зокрема, перейменовано комунальне підприємство « Керуюча дирекція Шевченківського району» в комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» (а.с. 09-10).

Наказом № 37-к від 03 січня 2017 року ОСОБА_1 прийнято на посаді робітника з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями, а наказом № 723-к від 28 вересня 20117 року його було звільнено із займаної посади на підставі п.4 ст.40 КЗпП України (а.с. 28).

ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 27).

20 лютого 2019 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» звернулося до ОСОБА_1 з листом-попередженням в якому просило у триденний термін надати підтверджуючі документи на приміщення, яке він займає. Зазначило, що у разі не надання таких документів, комунальне підприємство буде змушене звернутися до суду (а.с. 29).

26 лютого 2019 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» звернулася до ОСОБА_1 з листом-попередженням в якому просило у п`ятиденний термін звільнити займане ним приміщення (а.с. 30).

Так, відповідно до частин 1, 2, 4 статті 136 ГК України, право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб`єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.

Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК Української РСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно приписів статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Так, звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилаючись на приписи частини 3 статті 116 ЖК Української РСР, просив виселити відповідача з самоправно зайнятого ним нежитлового приміщення, розташованого по АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2 .

03 січня 2017 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу на посаду робітника з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями у зв`язку з чим, йому були надані ключі від допоміжного господарського приміщення загальною площею 47,9 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться на балансі позивача.

28 вересня 2017 року ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади, у зв`язку з чим, останній повинен був звільнити допоміжне господарське приміщення та передати ключі від нього позивачу. Проте, після звільнення відповідача із займаної посади, останній не звільнив спірне приміщення, що ним не заперечується.

З вказаного вбачається, що на даний час відповідач самоправно займає нежиле приміщення, розташоване по АДРЕСА_1 .

Таким чином, виходячи з положень частини 3 статті 116 ЖК Української РСР, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для виселення відповідача з вищевказаного нежитлового приміщення.

Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на те, що відносини які виникли між ним та позивачем мають характер оренди на невизначений строк, оскільки спірне приміщення є допоміжним господарським приміщенням, яке надавалося відповідачу лише для побутового користування на час виконання ним своїх посадових обов`язків.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 липня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 17 червня 2021 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: Я. В. Головачов

О. В. Шахова