Справа № 367/2064/21
Провадження № 2-о/761/247/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Сіромашенко Н.В.,

при секретарі Когут Є.О.,

за участі

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

заінтересованої особи ОСОБА_3 ,

представника заінтересованої особи Ничик А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

22.03.2021 ОСОБА_1 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області, заінтересована особа: ОСОБА_3 із заявою про видачу обмежувального припису.

В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначає, що із заінтересованою особою ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 16.01.1982.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26.11.2019 шлюб між ними розірвано.

З самого початку розлучення та до цього часу ОСОБА_3 чинить психічне та фізичне насильство відносно нього, його дружини - ОСОБА_3 та матері - ОСОБА_5 .

Він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, проживати там не може, оскільки колишня дружина чинить йому перешкоди.

Домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 є єдиним можливим місцем його проживання та його матері - ОСОБА_5 . Однак, навіть за вказаною адресою проживати безпечно та спокійно неможливо, у зв`язку з постійними погрозами його життю та здоров`ю з боку ОСОБА_3 .

За захистом своїх прав заявник звернувся до суду з цією заявою.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 24.03.2021 р. заяву ОСОБА_1 направлено за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.05.2021 вищевказана справа надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 11.05.2021 відкрито провадження у справі та справа призначена до судового розгляду.

В судовому засіданні заявник та його представник заяву підтримали та просили її задовольнити з підстав, викладених в заяві.

Зацікавлена особа та її представник проти задоволення заяви заперечували, посилаючись на її необґрунтованість; на підтвердження заперечень заявили клопотання про допит в якості свідка ОСОБА_6 .

Суд, вислухавши пояснення заявника, заінтересованої особи та їх представників, допитавши свідка ОСОБА_6 , дослідивши письмові докази, які знаходяться у справі, оцінивши всі наявні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 16.01.1982.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26.11.2020 було задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , шлюб між сторонами розірвано.

Постановою Київською апеляційного суду від 16.03.2021 рішення суду 1-ї інстанції залишено без змін.

З тексту постанови Київською апеляційного суду від 16.03.2021 року вбачається, що ОСОБА_3 заперечувала проти розірвання шлюбу. При цьому посилалася на те, що позов ОСОБА_1 не підписував і не подавав до суду. Разом з тим, судом було зазначено, що ОСОБА_1 приймав безпосередню участь у судових засіданнях, підтримував позовні вимоги та висловлював бажання розірвати шлюб, що свідчить про безпідставність доводів відповідача.

Також між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 наявний спір про поділ майна подружжя, який розглядається в Ірпінському міському суді Київської області (справа №367/754/20).

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 28.12.2020 у справі №367/754/20 було накладено арешт на рухоме майно та заборонено, зокрема, ОСОБА_3 , ОСОБА_7 вчиняти будь-які дії щодо його відчуження або переміщення з місць перебування.

Заявник зазначає, що рухоме майно (меблі, картини та інше), яке знаходилося під арештом, було викрадено, місцезнаходження майна невідоме.

За даним фактом ВП №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області внесені відомості до ЄРДР за № 0000162 від 27.02.2021 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 388 КК України.

У вчиненні даного кримінального правопорушення заявник підозрює ОСОБА_3 .

Крім того, по вищевказаним епізодам, що стосуються поділу майна подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_3 відкрито та проводяться досудові розслідування в кримінальних провадженнях: №000198 від 29.07.2020 за ч.1 ст.356 КК України, №40001316 зв ч.1 ст.383 КК України, що підтверджується листом Ірпінського відділу поліції Київської області за №10793/109/1007/01-2020 від 29.10.2020 про надання інформації та не заперечувалося сторонами.

По всім вищевказаним кримінальним провадженням ОСОБА_1 визнано потерпілим.

ОСОБА_1 посилається на те, що весь цей час з самого початку судового процесу про розірвання шлюбу і по сьогодні ОСОБА_3 чинить психічне та фізичне насильство відносно ОСОБА_1 та його родичів.

ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, він стверджує, що проживати у цій квартирі неможливо, оскільки ОСОБА_3 та їх спільний син, ОСОБА_6 , чинять перешкоди та не допускають у квартиру.

У зв`язку з цим, за захистом своїх прав ОСОБА_1 вимушений був звертатися до суду. Так, в провадженні Шевченківського районного суду м. Києві знаходилась справа №761/12144/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення до квартири АДРЕСА_3 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва по справі №761/12144/20 від 18.01.2021 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково та постановлено усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням та вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_3 ; зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 передати комплект ключів від даної квартири ОСОБА_1 . Станом на день розгляду справи рішення суду відповідачами не виконане, що підтверджується талоном-повідомленням єдиного обліку №13663 про прийняття та реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення (додається), в якому зазначено про факт невиконання зазначеного рішення суду.

ОСОБА_1 подав до Шевченківського управління поліції ГУНП у м. Києві заяву про злочин про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, скоєного ОСОБА_3 , за фактом чого відкрито кримінальне провадження.

Дані обставини підтверджуються талоном-повідомленням від 04.03.2021 року та витягом з ЄРДР №0001345 від 06.04.2021 року.

ОСОБА_1 має на праві власності об`єкт нерухомості АДРЕСА_4 , та фактично проживає за вказаною адресою, що підтверджується довідкою про фактичне місце проживання та актом депутата Бучанської міської ради Хрокало В.О. від 19.04.2021.

Разом з тим, за вказаною адресою знаходиться охорона, яка за розпорядженням ОСОБА_3 позбавляє ОСОБА_1 можливості потрапити всередину.

За вказаними фактами ОСОБА_1 викликав наряди поліції, що підтверджується рапортами працівників поліції, поясненнями, складеними ОСОБА_1 , відносно даного факту у поліції, а також поясненнями охоронця.

Доказів щодо зворотного надано не було.

ОСОБА_3 використовувала даний об`єкт нерухомості, до складу якого входить кілька будинків, з метою отримання прибутку, а саме: для передачі в оренду, організації і проведення різного роду розважальних заходів, доказом чого є роздруківки оголошень в мережі інтернет щодо проведення розважальних заходів за адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому місце проживання ОСОБА_3 є зареєстрованим у житловому будинку по АДРЕСА_2 .

Конфліктні ситуації заявника та заінтересованої особи стали предметом розгляду у кількох інших кримінальних провадженнях.

У Шевченківському районному управлінні поліції ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №00006354 від 15.09.2020 року за ч.5 ст.185 КК України. Кримінальне провадження було зареєстроване за заявою ОСОБА_1 , якого було визнано потерпілим. Як вбачається з даної заяви, заявник просить притягнути до кримінальної відповідальності за скоєння даного кримінального правопорушення, в тому числі ОСОБА_3 .

За фактичним місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , знаходилися особисті речі останнього.

11.02.2021 року в ході проведення слідчими Шевченківським управлінням поліції ГУ НП в м. Києві огляду за адресою: АДРЕСА_2 , було виявлено крадіжку речей, про що повідомлено органи поліції та зареєстровано кримінальне провадження №0000023 від 12.02.2021 року за кваліфікацією за ч.1 ст.185 КК України.

В ході проведення огляду з рук ОСОБА_3 поліцейським була вилучена рушниця, яка була направлена в сторону ОСОБА_1 та поліцейських, доказом чого є акт службового розслідування від ІНФОРМАЦІЯ_5 та протокол слідчої дії від 11.02.2021.

Також в ході проведення огляду ОСОБА_3 застосувала до ОСОБА_1 спеціальний засіб - електрошокер, внаслідок чого ОСОБА_1 отримав легкі тілесні ушкодження, що підтверджується консультаційним висновком спеціаліста від 29.03.2021 року, довідкою щодо огляду сімейного лікаря від 26.03.2021 року, витягом з ЄРДР №0000232 за ч.1 ст. 125 КК України.

Крім того, 22.03.2021 до Шевченківського УП ГУНП в м. Києві надійшла від ОСОБА_1 заява про вчинення кримінального правопорушення, відповідно до якої він просив внести відомості до ЄРДР за фактом вчинення ОСОБА_3 умисного систематичного вчинення фізичного та психологічного насильства щодо нього, що призводить до фізичних та психологічних страждань, погіршення якості його життя, а саме: за ознаками вчинення останньою кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126-1 КК України. З даної заяви також слідує, що у вересні 2019 року ОСОБА_3 намагалася отруїти його.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 зверталася до СБУ з заявою від 06.02.2021 про викрадення ОСОБА_1 .

Як з`ясовано правоохоронним органом, за вказаним фактом було здійснено перевірку та встановлено, що підстави для внесення відомостей до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.146 КК України, відсутні, оскільки ОСОБА_1 знаходиться за місцем проживання.

Судом досліджено той факт, що на сторінці ОСОБА_3 в Facebook.com у мережі інтернет вказано, що її чоловік, тобто ОСОБА_1 , помер у 2020 році, що не заперечувалося останньою.

24.04.2021 до ЄРДР були внесені відомості за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, що підтверджується витягом, з якого вбачається, що 23.04.2021 до ВП №2 Шевченківського УП ГУНП у місті Києві надійшла ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва з приводу невнесення відомостей до ЄРДР на підставі заяви ОСОБА_1 з приводу того, що на протязі тривалого часу колишня дружина ОСОБА_3 вчиняє відносно останнього фізичне та психічне насильство.

За інформацією ОСОБА_3 особисті речі ОСОБА_1 надіслано поштою на адресу реєстрації ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), до якої ОСОБА_1 , як встановлено вище, доступу немає та позбавлений можливості проживати за вказаною адресою. За вказаним фактом також розпочато кримінальне провадження №0000198 за ст. 356 КК України, що підтверджується витягом.

В мережі інтернет за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 розміщено інтерв`ю ОСОБА_3 , що опубліковано ІНФОРМАЦІЯ_5. ОСОБА_3 розповідає про майновий спір з ОСОБА_1 з приводу поділу майна, також про групу осіб, серед яких теперішня жінка ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , які нібито, за її висловлюваннями, «підсадили на наркотики» ОСОБА_1 та намагаються заволодіти їхнім спільним майном. Поміж іншого, в даній статті міститься негативна інформація відносно ОСОБА_3 .

Крім того, ОСОБА_3 здійснює психологічне насильство відносно ОСОБА_1 та членів його родини. Її дії полягають у повідомленні завідомо неправдивих відомостей про кримінальні правопорушення ОСОБА_1 та членами його сім`ї, а саме його дружиною ОСОБА_3 . У зв`язку з цим, заявник звернувся з відповідною заявою про вчинення кримінального правопорушення до органів поліції, що додатково підтверджується відповідями на адвокатські запити. Крім того, ОСОБА_3 особисто, а також знайомі особи з її сторони викликають наряди поліції за завідомо неправдивими повідомленнями про кримінальні правопорушення, з яких не було підтверджено жодне повідомлення.

На підтвердження вищевказаного заявником надано талон-повідомлення з єдиного обліку №15076 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_1 від 06.06.2020 щодо погроз від колишньої дружини ОСОБА_3 . Доказів щодо зворотного надано не було.

ОСОБА_3 звернулась до правоохоронних органів з заявою про вчинення дружиною ОСОБА_1 - ОСОБА_3 (дівоче - ОСОБА_3 ) злочину, доказом чого є заява про злочин та витяг з ЄРДР за №0001316. Одночасно в мережі інтернет опубліковано негативну інформацію про ОСОБА_3 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 , що є в загальному доступі, у зв`язку з чим дружина ОСОБА_1 зазнає моральних і психологічних страждань внаслідок психологічного тиску. Проте, кримінальне провадження № 0000796 відносно ОСОБА_3 , відкрите за заявою ОСОБА_3 , було закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення, натомість, було відкрите кримінальне провадження № 0001316 по факту скоєного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.383 КК України, відносно ОСОБА_3 за завідомо неправдиве повідомлення про злочин. Доказів щодо зворотного надано не було.

При цьому ОСОБА_1 до матеріалів справи додано копію сертифікатів про проходження ним профілактичного наркологічного огляду від 30.06.2020, строк дії якого до 29.06.2022, копію сертифікатів про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів від 17.07.2020, що є доказом того, що заявник не страждає на психіатричні розлади, не має наркотичної залежності, протипоказання до виконання роботи на посаді державного службовця з допуском до державної таємниці відсутні.

Крім того, ОСОБА_1 входить до складу Ради експертів з питань енергетичної безпеки, як директор Інституту проблем екології та енергозбереження.

У статті 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 27 Конституції України встановлено, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Відповідно до ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства. У разі, якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Згідно з ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: зокрема, п. 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

У ст. 350-3 ЦПК України визначено, що заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису, а також інші фізичні особи, прав та інтересів яких стосується заява про видачу обмежувального припису, а також органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції.

Згідно ст. 350-4 ЦПК України в заяві про видачу обмежувального припису мають бути зазначені, зокрема, п. 3) обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Згідно ст.350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.

Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Згідно вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. 77-80 ЦПК України.

Нормами статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як визначено п.3, 6, 7, 8 та 14 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Враховуючи викладені вище обставини справи, а також зазначені положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених в КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб,на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою.

Приписами частин 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього певних обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Згідно ч.1, ч.2 ст.350-6 ЦПК України суд, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців.

В свою чергу, як унормовано ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Крім того, згідно зі ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.ч.1,5,6,7 ст.81 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Разом з цим в судовому засіданні зацікавленою особою на спростування обставин викладених в заяві та встановлених судом не надано належних та допустимих доказів.

Показання свідка ОСОБА_6 не впливають на сутність вирішення питання, яке є предметом розгляду в суді, оскільки він фактично не спростував викладене в заяві. Крім того, суд взагалі критично оцінює його свідчення, тому що між батьком та сином фактично склалися неприязні відносини. Так при розгляді цивільної справи (№761/12144/20) за позовом ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_3 процесуальний статус ОСОБА_6 , зокрема, був визначений, як відповідача. Крім того, 04.03.2021 ОСОБА_1 звертався до Шевченківського УП ГУНП в м. Києві з заявою про кримінальне правопорушення, в якій повідомляв про те, що ОСОБА_6 умисно не виконує зазначене вище рішення суду, перешкоджає користуватися вказаною квартирою.

Частиною 3 ст.26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Підсумовуючи викладене, оцінивши всі докази у сукупності та в їх взаємозв`язку між собою, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 є обґрунтованою і тому підлягає задоволенню у спосіб, який просить заявник, а, отже, є необхідність в ухваленні судового рішення про видачу обмежувального припису шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263, 264, 265, 350-1-350-8 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису задовольнити.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 ) строком на 6 (шість) місяців, яким визначити такі заходи тимчасового обмеження: заборонити ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 ) перебувати в місці проживання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 ) за адресою: АДРЕСА_6 та в будь-якому іншому місці, де б не проживав останній.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: