ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4842/21 Справа № 214/8055/18 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання-Кислиця І.В.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач - територіальна громада Криворізької міської ради в особі Виконавчого комітету Саксаганської районної в м.Кривому Розі ради

особа яка не брала участі у справі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні,в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі - ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2019 року, ухваленого суддею Поповим В.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, до територіальної громади Криворізької міської ради в особі Виконавчого комітету Саксаганської районної в м. Кривому Розі ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Просила суд надати їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті її дідуся ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки вона пропустила встановлений законом 6-ти місячний строк для прийняття спадщини та у зв`язку з цим отримала від приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Лігути Л.В. відмову у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Позивач вважає, що пропустила встановлений законом строк з поважних причин, оскільки вона не знала про існування заповіту, а випадково дізналась про його існування лише у вересні 2018 року та одразу ж звернулась до приватного нотаріуса. Разом з тим, зазначила, що вона є єдиним спадкоємцем за заповітом, інші особи на зазначену спадщину не претендують та про відмову від цієї спадщини вона не заявляла.

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , задоволені.

Встановлено ОСОБА_1 додатковий строк у 2 (два) місяці, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Особа, яка не брала участі у справі - ОСОБА_2 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення, ставить питання про його скасування з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні її позовних вимог в повному обсязі.

При цьому, скаржник зазначає, що про наявність оскаржуваного судового рішення він дізнався 01.03.2021 року під час розгляду в Саксаганському районному суді м.Кривого Рогу Дніпропетровської області іншої цивільної справи №214/351/20 за його позовом до Територіальної громади про визнання права власності за заповітом на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Кривому Розі ОСОБА_5 , яка доводилася йому рідною сестрою.

ОСОБА_2 вказує, що після смерті його рідної сестри ОСОБА_5 залишилось спадкове майно у вигляді окремої квартири АДРЕСА_1 і він є єдиним спадкоємцем 2-ї черги за законом, при тому, що сестра ОСОБА_5 залишила на його ім`я нотаріально-посвідчений заповіт, яким заповіла йому все належне їй на день смерті майно. Заповіт був посвідчений 07.10.2017 року приватним нотаріусом КМНО Каліушко О.Є., реєстр №1019, 1020, витяг №49381543 з Державного реєстру спадкових справ, копія, яких додана до апеляційної скарги.

Скаржник зазначає, що його сестра ОСОБА_5 перебувала в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Кривому Розі. На день смерті чоловіка сестра ОСОБА_5 постійно мешкала і була зареєстрована з ним в їх спільному сумісному майні-квартирі АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 вказує, що йому відомо зі слів померлої сестри, що вона зі своїм чоловіком ОСОБА_4 спільно приватизували квартиру, чоловік сестри ОСОБА_4 за декілька років до своєї смерті склав при житті заповіт на ОСОБА_1 , яка доводиться онукою його сестрі, на ОСОБА_1 був складений і перший заповіт сестри.

Скаржник зазначає, що після смерті чоловіка ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 його дружина ОСОБА_5 , яка була єдиним спадкоємцем першої черги за законом, фактично прийняла спадщину, відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України.

ОСОБА_2 наголошує на тому, що його сестрі ОСОБА_5 на день смерті її чоловіка ОСОБА_4 виповнилося 75 років, вона була непрацездатною і відповідно до норм ст1241 ЦК України мала право на обов`язкову частку в його спадщині, то таким чином спадкоємиця ОСОБА_4 ОСОБА_1 , якби прийняла спадщину, то успадкувала би лише ј частину квартири.

Скаржник зазначає, що після смерті його сестри ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , він, знаючи про другий заповіт сестри на його ім`я, 20 листопада 2018 року звернувся до Державного нотаріуса Сьомої криворізької державної нотаріальної контори для отримання Свідоцтва на право на спадщину. При зверненні до нотаріуса він розповів про складені його сестрою та її чоловіком заповіти на ОСОБА_1 і після проведення перевірки було з`ясовано, що спадкова справа не відкривалася, оскільки ніхто не звертався в нотаріат із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 .

ОСОБА_2 вказує, що оскільки ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_4 не прийняла спадщину, фактично його померла сестра ОСОБА_5 була після смерті чоловіка єдиним спадкоємцем за законом, яка автоматично прийняла спадщину і фактично вступила в права володіння та розпорядження спадковим майном і на день її смерті їй належала вся спірна квартира.

Скаржник зазначив, що Державним нотаріусом йому було відмовлено 24.12.2019 року у видачі свідоцтва про право на спадщині після смерті сестри ОСОБА_5 через відсутність у нього оригіналу документу права власності на квартиру, яке знаходиться у ОСОБА_1 , яка забрала у його сестри всі документи на спірну квартиру.

ОСОБА_6 наголошує на тому, що позивач ОСОБА_1 , приховала від суду важливу інформацію наведену ним у скарзі, отримала незаконне судове рішення, яке порушує його інтереси як правонаступника спадкоємця 1-ї черги за законом після смерті ОСОБА_4 його дружини ОСОБА_5 .

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

14 червня 2021 року на електронну адресу апеляційного суду від представника виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради Посувайло Я.О. надійшла заява про проведення апеляційного розгляду без участі представника відповідача та ухвалити рішення на розсуд суду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника ОСОБА_2 адвоката Саліну М.О., яка у повному обсязі підтримала вимоги і доводи апеляційної скарги, просила, їх задовольнити з викладених у скарзі підстав, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , з наступних підстав.

Cудом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дідусь позивача ОСОБА_4 (а.с.6, 12-15).

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді належної йому за життя на праві приватної власності 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 (а.с.9, 10).

Згідно Заповіту від 14.09.2005 року, ОСОБА_4 , за життя, зробив розпорядження на випадок своєї смерті, а саме усе належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обов`язки, що належатимуть йому на день смерті, заповів позивачу у справі (а.с.7).

Позивач звернулась до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Лігути Л.В. за отриманням Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак отримала відмову на тій підставі, що нею пропущений встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини (а.с.18).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , виходив з того, що позивач не прийняла спадщину у встановлений законом строк, оскільки не знала про існування складеного на її ім`я заповіту, про існування якого випадково дізналась лише у вересні 2018 року та одразу звернулась до нотаріальної контори, що є поважною причиною пропуску позивачем строку для прийняття спадщини.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом встановленого строку, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

У постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що спадкоємець є таким, що спадщину не прийняв, якщо свідомо, за відсутності будь-яких перешкод своєчасно не вчиняв дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття.

Згідно п.24 вищевказаної постанови Пленуму особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до ст.1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Виходячи зі змісту ст.1272 ЦК України позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Суди переважно правильно вирішують питання поважності причин пропуску зазначеного строку та визнають поважними: тривалу хворобу, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо.

Проте не завжди суди першої інстанції враховують роз`яснення, які містяться у абз. 6 п.24 ППВСУ від 30 травня 2008 року N 7, згідно з якими поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Незнання позивача ОСОБА_1 про існування заповіту не є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Так, матеріалами справи підтверджено, що спадкодавець ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини позивач звернулася у вересні 2018 року і приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Дніпропетровської області Лігутою Л.В. заявниці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з підстав пропуску встановленого законом 6-ти місячного строку для прийняття спадщини (а.с.18).

З наданої позивачем до позову копії свідоцтва про право власності на житло від 28 травня 1993 року, вбачається, що квартири АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , тобто подружжю (а.с.9).

Свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 підтверджено, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 78 років, тобто через 3 роки 7 місяців після смерті чоловіка ОСОБА_4 .

З наданої ОСОБА_2 копії заповіту посвідченого 07.10.2017 року приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Дніпропетровської області Каліушко О.Є, вбачається, що ОСОБА_5 заповіла ОСОБА_2 все належне їй на день смерті майно (а.с.6).

Після смерті сестри ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , її брат ОСОБА_2 20 листопада 2018 року звернувся до Державного нотаріуса Сьомої криворізької державної нотаріальної контори для отримання Свідоцтва на право на спадщину, однак Державний нотаріус постановою від 24.12.2019 року відмовив заявнику у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті сестри ОСОБА_5 через відсутність у нього оригіналу документу про право власності на квартиру, роз`яснивши право звернення до суду.

На теперішній час в провадженні Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа №214/351/20 за позовом ОСОБА_2 до Територіальної громади про визнання права власності за заповітом на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 рідної сестри ОСОБА_5 .

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції поновив строк на подання заяви про прийняття спадщини через те, що позивач не знала про існування складеного на її ім`я заповіту, про існування якого випадково дізналась лише у вересні 2018 року, однак зазначені судом причини пропуску строку для прийняття спадщини не можна визнати поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини, виходячи з наведених вище норм закону, оскільки вони не є непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій по своєчасному прийняттю спадщини.

Окремо слід зазначити, що ОСОБА_2 , який через три дні після смерті сестри ОСОБА_5 звернувся до нотаріуса для отримання свідоцтва на спадщину у вчиненні нотаріальних дій було відмовлено через відсутність у заявника свідоцтва про право власності на квартиру сестри, тоді, як позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду 03 грудня 2018 року із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини надала суду ксерокопію цього свідоцтва за №7087, ксерокопію заповіту від 14 вересня 2005 року, що на думку колегії суддів свідчить про обізнаність ОСОБА_1 про складений дідусем ОСОБА_4 на її ім`я заповіт.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Такий позов підлягає задоволенню, якщо позивач надасть докази наявності поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини. Поважними при цьому слід визнавати такі причини, які з огляду на моральні норми суспільства виправдовують поведінку спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає висновок суду про наявність підстав для задоволення позову через незнання позивача про існування заповіту невірним, оскільки він суперечить наведеним вище нормам закону.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог.

Оскільки рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, то на підставі вимог ст.141 ЦПК України, з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню сплачений ним судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1056,60 грн., що становить 150% від сплаченого позивачем при подачі позову судового збору в розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2019 року року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 в задоволенні позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 1056,60грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 червня 2021 року.

Головуючий:

Судді: