Провадження №4-с/369/15/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дубас Т.В.

за участю секретаря Мазурик Д.С..

розглянувши в судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особі: головний державний виконавець Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Компанець Руслан Вікторович, ОСОБА_2 на дії державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року скаржник звернувся до суду із даною скаргою. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 09.01.2019 року на виконання судового наказу №369/3418/18, виданого 29.11.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, - відкрито виконавче провадження №58000863.

29.09.2020 року скаржник отримав ухвалу Святошинського районного суду міста Києва про відкриття провадження по справі №759/12685/20 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, разом з копією матеріалів. В додатках до позовної заяви була наявна довідка-розрахунок державного виконавця Компанець Р.В. від 22.07.2020 року, відповідно до якої скаржнику нарахована заборгованість по сплаті аліментів за період з квітня 2018 року по червень 2020 року в розмірі 35 962,00 грн. та 3 596,20 грн. виконавчого збору. Вказана довідка стала підставою для нарахування пені та звернення ОСОБА_2 до суду із вищевказаним позовом.

Разом з цим, скаржник зазначає, що до 29.09.2020 року про існування такої довідки-розрахунку йому відомо не було, від виконавця будь-яких довідок чи інформації про існування у нього заборгованості він не отримував.

Скаржник вважає, що дії державного виконавця щодо проведення розрахунку суми заборгованості по сплаті аліментів є неправомірними, оскільки в ній не були враховані платежі по аліментам, здійснені з жовтня 2019 року. Факт здійснення сплати аліментів скаржник підтверджує квитанціями.

Крім цього, скаржник зазначає, що постановою державного виконавця від 19.06.2019 року встановлено місце роботи скаржника та звернуто стягнення на доходи, зобов`язано роботодавця здійснювати відрахування із заробітної плати та щокварталу надсилати виконавцю звіт про здійснені відрахування.

Проте, незважаючи на вказані обставини, державний виконавець здійснив розрахунок заборгованості у розмірі, значно більшому, ніж визначено виконавчим документом.

А тому просив суд, визнати неправомірними дії головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Компанець Р.В. щодо складання довідки-розрахунку заборгованості по аліментах боржника ОСОБА_1 від 22.07.2020 року у виконавчому провадженні №58000863 та скасувати вказану довідку.

В судове засідання 21.01.2021 скаржник та його представник не з`явились. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотання про відкладення розгляду справи не надіслав.

Представники заінтересованих осіб: головний державний виконавець Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Компанець Р.В. та ОСОБА_2 у судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи на адресу суду не надсилали.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 адвокат Кухаренко О.В. направила до суду заперечення на скаргу, в якому заперечувала проти її задоволення. Свої заперечення обґрунтовувала тим, що за період з жовтня 2019 року по липень 2020 року ні боржник, ні його роботодавець не надали державному виконавцеві будь-якої інформації щодо сплати аліментів за цей період, а відтак державний виконавець правомірно та з врахуванням інформації, яка міститься в матеріалах справи сформував довідку-розрахунок відповідно до наявної в нього інформації. А тому, підстави для задоволення скарги відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка учасників справи не перешкоджає розгляду скарги.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши в судовому засіданні скаргу, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши обставини по справі, суд вирішив задовольнити її, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом заходи примусового виконання рішень неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, що передбачено частиною 1 статті 18 ЗУ «Про виконавче провадження».

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що Києво-Святошинським районним судом Київської області 13.04.2018 року було постановлено судовий наказ по справі №369/3418/18, відповідно до якого із ОСОБА_1 стягнено на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50%мінімального прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з березня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою головного державного виконавця Святошинського районного відділу ДВС міста Києва ГТУЮ у м. Києві Пилипчук К.Р. від 09.01.2019 року відкрито виконавче провадження №58000863 щодо примусового виконання судового наказу №369/3418/18, виданого 29.11.2018 року Києво-Святошинським районним судом Київської області.

Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.

Згідно із частиною третьою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

22.07.2020 року головним державним виконавцем Святошинського районного ВДВС у місті Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Компанець Р.В. складено довідку-розрахунок, відповідно до якої заборгованість ОСОБА_1 по аліментам станом на 01.07.2020 року становить 35 962,00 грн. та виконавчий збір у розмірі 3 596,20 грн.

Однак, як вбачається зі скарги ОСОБА_1 не погоджується з таким розрахунком заборгованості, оскільки державним виконавцем не було враховано платіжні квитанції та звіти роботодавця з його місця роботи по здійсненим оплатам в рахунок сплати аліментів.

При цьому, зі змісту скарги ОСОБА_1 , яка подана до суду в порядку ст. 447 ЦПК України, та заявлених вимог вбачається, що боржник, як сторона виконавчого провадження, не оспорює право державного виконавця вчиняти дії, направлені на визначення розміру заборгованості за аліментами, але не погоджується з розрахунками заборгованості зі сплати аліментів, проведеними державним виконавцем.

Частиною 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Аналогічні норми закріплено в п. 4 розділу XVI Особливості виконання рішень про стягнення аліментів, Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5(у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5), де також передбачено, що спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Право та порядок на звернення до суду за захистом визначається процесуальним законом.

Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства (стаття 1 ЦПК України).

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Враховуючи вищеозначені вимоги закону та ту обставину, що між сторонами виконавчого провадження (стягувач і боржник) виник спір щодо розміру заборгованості за аліментами, то такий спір відповідно до закону підлягає вирішенню судом у порядку позовного провадження з дотриманням процедури, визначеної відповідним процесуальним законом.

Саме така позиція висловлена Верховним судом в постанові Касаційного цивільного суду від 06 червня 2018 року у справі № 756/13754/14.

Аналогічні правові позиції висловлені Верховним Судом в постанові від 30 серпня 2018 року в справі № 2-191/2005, від 04 вересня 2019 року в справі № 399/343/17-ц.

Тому, суд приходить до висновку, що державний виконавець Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), визначаючи заборгованість за аліментами по виконавчому провадженню, діяв в межах зазначених вище норм права та наданих йому повноважень, тому підстави для визнання неправомірними його дій щодо складання довідки-розрахунку заборгованості по аліментам та скасування її в порядку ст. 447 ЦПК України - відсутні.

Оскільки спір щодо розміру заборгованості за аліментами підлягає вирішенню судом у порядку позовного провадження з дотриманням процедури, визначеної відповідним процесуальним законом, вимоги скарги ОСОБА_1 не підлягають вирішенню в порядку контролю за виконанням судових рішень, оскільки скаржник фактично просить суд втрутитися у право і обов`язок державного виконавця самостійно визначати розмір заборгованості за аліментами, надані йому законом.

Згідно зі ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З наведених вище підстав суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особі: головний державний виконавець Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Компанець Руслан Вікторович, ОСОБА_2 на дії державного виконавця відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного тексту ухвали суду.

Суддя: Т.В. Дубас