ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021року

м. Київ

справа № 638/1489/19

провадження № 61-20622св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І.М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Овсяннікової А. І., Коваленко І. П., Сащенко І. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивований тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 звернувся до закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та підписав заяву № б/н від 14 березня 2007 року, згідно із якою отримав кредит у розмірі 2 080,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за вказаним договором станом на 13 січня 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 110 270,55 грн, яка складається із: 35 343,12 грн- тіло кредиту; 40 409,80 грн-відсотки за користування кредитом; 28 790,46 грн - пеня; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 5 227,17 грн - штраф (процентна складова).

На підставі викладеного, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 110 270,55 грн та 1 921,00 грн судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 04 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із безпідставності та недоведеності позовних вимог, оскільки позивач не надав суду відомостей про номер карткового рахунку, дату вручення картки відповідачеві та повідомлення йому пін-коду, строку дії картки, а також доказів, які підтверджують отримання ОСОБА_1 кредиту у розмірі 2 080,00 грн.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

У липні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Постановою Харківського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 71 180,09 грн, із яких: 35 343,12 грн - тіло кредиту, 34 636,97 грн - відсотки за користуванням кредитом, 1 200 грн - пеня, а також 2 250,00 грн судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відповідачем фактично отримано кредитні кошти згідно збільшеного кредитного ліміту у розмірі 36 000, 00 грн, що свідчить про погодження відповідачем дій банку щодо умов кредитування, а тому суд не вбачає підстав для відмови у стягненні тіла кредиту у розмірі 35 343,12 грн.

У заяві позичальника від 14 березня 2007 року, підписаною ОСОБА_1 , визначено, що базова процента ставка за кредитом становить 2 % на місяць на залишок заборгованості, а щомісячна комісія - 1 %.

Із урахуванням уточненого розрахунку заборгованості, наданого представником позивача, розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитом становить 34 636,97 грн, а розмір пені - 1 200,00 грн, і цей розмір заборгованості відповідачем не спростовано.

Що стосується інших сум, то вони стягненню не підлягають, оскільки не зазначені в анкеті на отримання банківських послуг.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Харківського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року, у якій просить скасувати оскаржене судове рішення та залишити у силі рішення суду першої інстанції,обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції та зупинено виконання постанови суду апеляційної інстанції до закінчення касаційного провадження.

У зазначеній ухвалі суду касаційної інстанції наведено, що ціна позову у цій справі становить 110 270,55 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2019 року. Разом з тим, у касаційній скарзі зазначено обов`язкова підстава для скасування судового рішення, передбачена статтею 411 ЦПК України, а тому скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики і є підстави, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

У грудні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

У травні 2020 року надійшло пояснення АТ КБ «ПриватБанк» на касаційну скаргу, у якому позивач просить залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції не з`ясував факт збільшення кредитного ліміту до 36 000,00 грн, не встановив строки повернення коштів за кредитним договором, а також строк, з якого у банка виникає право на звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості, не обґрунтував підстав для стягнення з відповідача пені у розмірі 1 200,00 грн та не зазначив мотиви прийняття уточненого розрахунку заборгованості, наданого представником банку, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Крім того, як зазначив відповідач, оскаржена постанова суду апеляційної інстанції не підписана суддями Коваленко І. П. та Сащенко І. С., що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення із направленням справи на новий розгляд.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди установили, що 14 березня 2007 року з метою отримання банківських послугОСОБА_1 звернувся до ЗАТ КБ «ПриватБанк» та підписав заяву позичальника №HAXRFB16100033 від 14 березня 2007 року, згідно із якою отримав кредит у сумі 1 634,12 грн на строк з 14 березня 2007 року по 13 березня 2009 року включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 0,42 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 49,02 грн та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 грн в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені у заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (стандарт) строки.

В копії заяви позичальника зазначено, що 14 березня 2007 року ОСОБА_1 надано кредитну картку «Кредитка «Універсальна» 30 днів пільгового періоду, базова ставка за кредитом становить 2% на місяць на залишок заборгованості, а щомісячна комісія - 1 %. Водночас у заяві відсутня інформація про рахунок, який відкрито на ім`я позичальника, про строк дії картки № НОМЕР_1 , а у графі «кредитний ліміт» зазначено 0,00 грн.

Мотивувальна частина

Відповідно до пункту 2 розділу II «Перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою і другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду не відповідають, оскільки судами неповно досліджено зібрані у справі докази, що, на думку колегії суддів Верховного Суду, унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із безпідставності та недоведеності позовних вимог, оскільки позивач не надав суду відомостей про номер карткового рахунку, дату вручення картки відповідачеві та повідомлення йому пін-коду, строку дії картки, а також доказів, які підтверджують отримання ОСОБА_1 кредиту у розмірі 2 080,00 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідачем фактично отримано кредитні кошти згідно збільшеного кредитного ліміту у розмірі 36 000, 00 грн.

Водночас колегія суддів Верховного Суду вважає такі висновки суду апеляційної інстанції передчасними, з огляду на наступне.

Судами установлено, що 14 березня 2007 року ОСОБА_1 звернувся до ЗАТ КБ «ПриватБанк» та підписав заяву позичальника №HAXRFB16100033 від 14 березня 2007 року, згідно із якою отримав строковий кредит у сумі 1 634,12 грн на строк з 14 березня 2007 року по 13 березня 2009 року включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 0,4 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 49,02 грн та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 грн в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені у заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (стандарт) строки.

Згідно із заявою позичальника, яка міститься у матеріалах справи, ОСОБА_1 отримав кредитну карту «Універсальна» «30 днів пільгового періоду» № НОМЕР_1 із кредитним лімітом у сумі «0,00 грн», базовою процентною ставкою за кредитом 2 % на місяць на залишок заборгованості та щомісячною комісією 1 %.

Також у вказаній заяві зазначено, що «Для виконання зобов`язань банк відкриває позичальнику рахунок № НОМЕР_2 . Позичальник зобов`язується повернути суму кредиту, відсотків, винагороди відповідно до заяви та Умов. Товар та/або інше майно позичальника є предметом застави… . Інформація про товар (його найменування, вартість, заводський номер) визначені у супроводжувальних документах на товар, копії яких додаються до заяви позичальника. Товар належить/буде належати у майбутньому позичальникові на правах власності. Максимальний розмір вимоги, яка забезпечується предметом застави, складає 2 898,96 грн. Предмет застави знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 » (а. с. 14).

Із виписки по кредитній карті НОМЕР_1 за період з 01 березня 2007 року по 23 квітня 2019 року вбачається, що 28 вересня 2010 року кредитний ліміт збільшено до 1 680,00 грн, 21 жовтня - до 1 880,00 грн, а 27 листопада 2010 року - до 2080,00 грн, а з 31 березня 2009 року по 01 квітня 2019 року банком нараховувалися відсотки за користування кредитним лімітом, відсотки за прострочений кредит, штрафи та пеня (а. с. 76 - 78).

Ураховуючи, що строк дії кредитного договору встановлено з 14 березня 2007 року по 13 березня 2009 року включно, то збільшення кредитного ліміту відбувалося після спливу строку дії кредитного договору.

Частково задовольняючи позов, та стягуючи з відповідача суму у розмірі 71 180,09 грн, суд апеляційної інстанції не врахував, що строк дії кредитного договору за анкетою позичальника від 14 березня 2007 року закінчився 13 березня 2009 року, а будь-які відомості про продовження дії кредитного договору у зазначеній заяві відсутні.

Також апеляційний суд не звернув уваги на те, що у заяві позичальника зазначено, що кредит у сумі 1 634,12 грн надано за умови сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 0,42 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, а лише вказав, що базова ставка за кредитом згідно із такою заявою становить 2 % на місяць на залишок заборгованості, а щомісячна комісія - 1 %.

Водночас апеляційний суд не обґрунтував за якими рахунками виникла така заборгованість, адже у матеріалах справи наявні виписки по різним кредитним карткам, зокрема: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_1 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , та не встановив належність цих карток до рахунку, за яким утворилася зазначена заборгованість.

Посилання суду апеляційної інстанції на пояснення представника банку про те, що останнє збільшення кредитного ліміту до 36 000,00 грн відбулося у 2017 році, не підтверджено наявними у справі матеріалами.

Також у матеріалах справи відсутній уточнений розрахунок заборгованості, наданий представником банку у суді апеляційної інстанції, на підставі якого останній стягнув з відповідача заборгованість за користування кредитом у розмірі 34 636,97 грн та 1200,00 грн пені.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Водночас встановлення обставин, що мають значення для справи, а також оцінка доказів виходять за межі повноважень Верховного Суду, визначених статтею 400 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги про відсутність підписів двох суддів на постанові суду апеляційної інстанції спростовуються наявною у матеріалах справи постановою Харківського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року, у якій містяться підписи усього складу апеляційного суду, який ухвалював зазначене судове рішення.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Згідно із частиною четвертою цієї статті справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Із урахуванням тривалості розгляду цієї справи судами, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що справу необхідно направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська
Судді: В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко С. Ю. Мартєв В. А. Стрільчук