Провадження № 2/201/273/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Батманової В.В.

при секретарі Дейнега А.М.

за участю представника позивача адвоката Степанова Є.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів.

В обґрунтування уточнених позовних вимог було зазначено, що позивач звернувся до відповідача з метою придбання паркетної дошки з її монтажем. У зв`язку з тим, що відповідної паркетної дошки не було в наявності, між сторонами було укладено договір (рахунок-фактура) № В-209 від 18.10.2018. Цього ж дня позивачем було сплачено вартість товару та транспортних витрат на доставку в розмірі 41550,00 гривень, але у визначені п.5 договору строки 90 днів на доставку дотримані не були. Після того, як відповідач повідомив позивача про готовність здійснити монтаж паркетної дошки, був укладений договір (рахунок-фактура) № В-063 від 22.05.2019 на придбання та доставку матеріалів, монтажу паркету на фанеру та інші необхідні роботи. Тієї ж дати позивачем було сплачено повну вартість рахунку у розмірі 28213,00 гривень, але в оговорені п.5 договору строки 60 днів дотримані не були. Виконані роботи та паркетну дошку позивач побачив лише 12.11.2019, коли прибув за адресою виконання робіт в АДРЕСА_1 для прийняття виконаних робіт, відповідно до укладених договорів. Під час прийняття роботи були виявлені недоліки у вигляді здуття, відшарування та утворення пустот паркетної дошки на площі 32 кв.м. Після усних зауважень відповідач здійснив демонтаж 7,5 кв.м. паркетної дошки, але згодом відмовився від своїх зобов`язань та перестав виходити на зв`язок. Позивачем на адресу відповідача було направлено претензію та акт про виявлені дефекти. 10 грудня 2019 року позивач звернувся до судового експерта з метою встановлення якості виконаних робіт та виявлення причин здуття, відшарування та утворення пустот паркетної дошки. Відповідно до висновку експертного дослідження від 16.12.2019 було встановлено порушення технології виконання робіт при укладанні паркетної дошки. Крім того, даний факт було підтверджено відповідно до висновку № 14977 від 18.11.2020. На підставі цього позивач просив суд розірвати договори між ним та відповідачем, стягнути збитки, що виникли внаслідок неналежного виконання робіт у розмірі 73908,00 гривень, витрати на проведення експертного дослідження, проведення судової експертизи, витрати на правову допомогу. Крім того, просив стягнути з відповідача заподіяну моральну шкоду в розмірі 5000,00 гривень, яка полягає в том, що протиправною поведінкою відповідача позивачу було заподіяно душевні страждання через неможливість користуватися своїм майном, оскільки не вирішено питання його претензій, як споживача.

Відповідач надав суду відзив, в якому позов не визнав, пояснив, що договір розірваним бути не може з огляду на те, що закінчився строк дії договорів, укладених між ним та позивачем та розірваним може бути лише чинний договір. Також зазначив, що ним повністю виконано умови договору щодо доставки паркетної дошки та її укладення. Позивачем не було заявлено жодної претензії у передбачений строк. Відповідач вважає висновок будівельно-технічного дослідження, на який позивач посилається як на доказ неякісного виконання робіт, недопустимим доказом, оскільки експерт не повідомлений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Інші позовні вимоги на думку відповідача не підтверджені будь-якими належними доказами та також не підлягають задоволенню.

В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним у позові та просив задовільнити його в повному обсязі.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, надали пояснення аналогічні викладеним у позові. Також наголосили на тому, що позивач міг неправильно експлуатувати паркетну дошку чи мав місце вплив вологості чи неналежного температурного режиму. Просили в позові відмовити.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_3 в повному обсязі підтвердив наданий ним висновок, також наголосив на тому, що на його думку впливу вологості чи неналежного температурного режиму на паркетну дошку не відбулось.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні повідомив суд про те, що приймав участь в укладанні паркетної дошки за адресою виконання робіт в АДРЕСА_1 та роботи відбувалися з дотриманням всіх технологічних процесів.

Суд, заслухавши думку представника позивача, відповідача та його представника, допитавши свідка та експерта, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Таким чином, законодавством передбачена можливість укладення договорів у спрощеному порядку через ділову переписку шляхом обміну документами, в тому числі електронними; у вигляді певних дій, зокрема прийняття замовлення до виконання. При цьому договори, укладені зазначеними способами, вважаються такими, що вчинені у письмовій формі.

Підтвердженням прийняття замовлень до виконання є здійснення особою дій на виконання умов певної домовленості, зокрема, таке підтвердження може здійснюватись як шляхом направлення відповідного підтверджуючого повідомлення про прийняття такого замовлення, так і шляхом здійснення поставки товару, виконання певних робіт, надання послуг, вчинення інших дій, що свідчать про волю особи, спрямовану на виконання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі- продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Суд погоджується з думкою позивача про те, що при підписанні рахунку-фактури № В-209 від 18.10.2018 та № В-063 від 22.05.2019 між сторонами був укладений договір, який за своєю природою, є договором підряду. У зв`язку з цим перехід до замовника права власності на Паркетну дошку, що була оплачена відповідно до рахунку-фактури № В-209 від 18.10.2018, відбувається в момент підписання акта прийому передачі товару та виконаних робіт відповідно до договору (рахунок-фактура) № В-063 від 22.05.2019.

Відповідно до ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно зі ст. 857 ЦК України робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.

Відповідно до вимог ст. 858 ЦК України, якою визначені наслідки порушення умов договору щодо якості виконаних робіт , зокрема зазначено, якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника: безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк; пропорційного зменшення ціни роботи; відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором. Якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків.

Аналогічні положення містяться і у п.4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживача», яка зазначає, що за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Якщо істотні недоліки було виявлено в роботі (послузі), виконаній з матеріалу споживача, споживач має право вимагати на свій вибір або виконання її з такого ж матеріалу виконавця, або розірвання договору і відшкодування збитків.

Зазначені вимоги можуть бути пред`явлені споживачем протягом строків, передбачених нормативно-правовими актами та нормативними документами, умовами договору, а в разі відсутності таких строків - протягом десяти років.

Відповідно до п. 12 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак:

а) він взагалі не може бути усунутий;

б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів;

в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Відповідно до ч.1 ст. 872 ЦК України якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором:

1. виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості;

2. розірвання договору та відшкодування збитків.

Відповідно до ч.2 ст. 872 ЦК України у разі виявлення інших відступів від умов договору або інших недоліків у роботі замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного усунення цих недоліків у розумний строк або відшкодування його витрат на усунення недоліків чи відповідного зменшення плати.

Відповідно до висновку № 14977 за результатами проведення судової будівельної експертизи від 18.11.2020, проведеної відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18.03.2020 встановлено, що результати виконання робіт з укладки паркетної дошки у двох житлових кімнатах квартири АДРЕСА_2 містять недоліки та дефекти, які є порушенням вимог, що висуваються до готових покриттів підлоги з паркетної дошки. Виходячи з результатів проведеного дослідження, причиною виникнення дефектів та недоліків конструкції паркетного покриття є недостатнє кріплення фанерної основи до цементно-піщаної стяжки, що можливо віднести до порушення технології виконання робіт з укладки паркетної дошки на фанерну основу. Вартість відновлювальних робіт, проведення яких необхідне для усунення недоліків та дефектів паркетного покриття в житлових кімнатах квартири АДРЕСА_2 , станом на момент проведення експертизи складає (з урахуванням ПДВ): 85 882 (вісімдесят п`ять тисяч вісімсот вісімдесят дві) грн. Відповідно до аналізу виявлених недоліків встановлено, що відставання паркетного покриття від цементно-піщаної стяжки (вздуття, підняття країв) в даному випадку є істотним недоліком, що не може бути усунутий за рахунок локальних ремонтних робіт. Подальша експлуатація покриття з вищевказаним недоліком під динамічними навантаженнями може призвести до руйнування самої паркетної дошки, що полягатиме в її відшаруванні від фанерної основи.

Також суд вважає за необхідне зауважити, що вказаний висновок експерта спростовує думку відповідача щодо неправильної експлуатації паркетної дошки, впливу на неї вологості чи порушення температурного режиму.

На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги в частині розірвання договору та відшкодування збитків в розмірі 73908,00 гривень підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог стосовно відшкодування моральної шкоди суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Моральна шкода споживачам за порушення цивільно правового договору компенсується незалежно чи зазначено про це у законі чи безпосередньо у договорі. Таку думку висловили судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 755/3509/18.

Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин). Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Разом із тим позивач зобов`язаний довести суду в чому саме полягають його моральні страждання в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів». У даному випадку позивачем не було надано необхідних доказів щодо даної позовної вимоги, відтак позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Щодо вимог позивача про відшкодування відповідачем витрат на правову допомогу в розмірі 10965,40 гривень, на підставі вимог ст. 137 ЦПК України та з огляду на те, що стороною позивача було надано до суду договір про надання правничої допомоги та докази виконання вказаної у договорі роботи, а також акт про надання та оплату правничої допомоги на 7000,00 гривень, виходячи з принципів розумності та справедливості суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 7 000 грн.

На підставі ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 грн.

На підставі викладеного, ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів» керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 141, 258-259,263-265, 273, 274-279, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів задовольнити частково.

Розірвати договір (рахунок-фактуру) № В-209 від 18.10.2018 та договір (рахунок-фактуру) № В-063 від 22.05.2019 укладені між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) вартість матеріальної шкоди в розмірі 73908 (сімдесят три тисячі дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок, витрати на проведення будівельно-технічного експертного дослідження в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок, витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 14500 (чотирнадцять тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок, витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 (сім тисяч) гривень 00 копійок, а всього 100408 (сто тисяч чотириста вісім) гривень 00 копійок.

Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 768 (сімсот сорок вісім) гривень 40 копійок.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя : В.В. Батманова