Номер провадження 2/754/441/21
РІШЕННЯ

Іменем України

(повне рішення суду виготовлено 18 червня 2021 року)

16 червня 2021 року м. Київ, Деснянський районний суд м. Києва, суддя: Грегуль О.В., секретар судового засідання: Дорошенко В.В., справа № 754/16188/19

ОСОБА_1 - позивач

Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» - відповідач 1

Комунальне підприємство «Реєстраційне Бюро» в особі державного реєстратора Коцюби Алли Євгеніївни - відповідач 2

Вимоги позивача: визнання недійсним державної реєстрації прав та їх обтяжень,

Коротя Р.О. - адвокат позивача

Ковалевський Є.В. - представник відповідача 1

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, вимоги якого уточнювались і в якому позивач просить: скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 17.10.2019 (з відкриттям розділу) індексний номер: 49216998 (час винесення о 16:58:59 год.), яким було здійснено державну реєстрацію права власності квартиру АДРЕСА_1 за відповідачем 1; скасувати запис № 33720835 про державну реєстрацію права власності квартиру АДРЕСА_1 за відповідачем 1; припинити право власності відповідача 1 на квартиру АДРЕСА_1 . Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що спірна квартира є його єдиним житлом позивача і ця квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 № 1304-VІІ та перехід права власності на предмет іпотеки відбувся без згоди іпотекодавця, а тому, набуття відповідачем 1 права власності на зазначену квартиру є безпідставним.

У судовому засіданні адвокат позивача позов підтримав, а представник відповідача 1 позов не визнав та адвокат позивача і представник відповідача 1 не заперечували проти розгляду справи по суті за відсутності відповідач 2.

Відповідач 2 в судове засідання не з`явився і доказів про поважність причин своєї неявки суду не надав, хоча про час і місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином.

З урахуванням ст. ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності відповідача 2.

Вислухавши адвоката позивача та представника відповідача 1, дослідивши матеріали справи, суд у судовому засіданні встановив наступне.

Між АКІБ «УкрСиббанк» і позивачем укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 (при застосуванні ануїтентної схеми погашення) від 15.08.2008 за яким позивачу надано кредит у сумі: 120000 доларів США з терміном повернення не пізніше 15.08.2018.

Між АКІБ «УкрСиббанк» і позивачем укладено договір іпотеки № 92191 від 15.08.2018 та відповідно до якого позивач у забезпечення виконання договору про надання споживчого кредиту № 0 (при застосуванні ануїтентної схеми погашення) від 15.08.2008 передав у іпотеку належну йому на праві власності трикімнатну кв. АДРЕСА_1 , загальною площею: 72,50 кв. м. і житловою площею: 42,10 кв. м..

Зазначену квартиру позивач успадкував після смерті матері, що підтверджується виданим нотаріусом свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.05.2008.

На підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» і ПАТ «Дельта Банк» та договору № 1463/К про відступлення прав вимоги від 31.05.2019, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем 1 до останнього перейшло право вимоги до позивача за договором про надання споживчого кредиту № 0 (при застосуванні ануїтентної схеми погашення) від 15.08.2008.

На підставі договору про відступлення прав вимоги договорами іпотеки від 31.05.2019, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем 1 до останнього перейшло право вимоги до позивача за договором іпотеки № 92191 від 15.08.2018 іпотеки № 92191 від 15.08.2018.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 01.06.2019 здійснено державну реєстрацію відступлення прав іпотеки та відповідно до якої іпотекодержателем кв. АДРЕСА_1 є відповідач 1.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на підставі рішення відповідача 2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.10.2019 (з відкриттям розділу) індексний номер: 49216998 (час винесення о 16:58:59 год.), було здійснено державну реєстрацію права власності кв. АДРЕСА_1 за відповідачем 1 та про що вчинено запис № 33720835 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за відповідачем 1.

Вищевказана квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 № 1304-VІІ.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 644/3116/18, 07.06.2014 набрав чинності Закон № 1304-VII, підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону № 898-IV, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України 12 травня 1991 № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону № 898-IV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону № 898-IV). Отже, Закон № 898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Будь-яких конкретних правових доказів, які б свідчили про дотримання відповідачами при зверненні стягнення на іпотеку Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 № 1304-VІІ, а також доказів, що перехід права власності на прдмет іпотеки відбувся за згодою іпотекодавця і предмет іпотеки не є єдиним житлом позивача, суду не надано і судом таких доказів не здобуто.

Зокрема, відповідно до довідки Ф-3 від 30.03.2012 та довідки про реєстрацію місця проживання особи від 27.07.2020, позивач з 08.08.1985 по теперішній час зареєстрований проживаючим і проживає в кв. АДРЕСА_1 .

Доказів, що позивач окрім вказаної квартири має інше житло і в якому проживає, суду не надано і судом не здобуто.

Згідно п.п. 4.2.3. п. 4.2. договору іпотеки № 92191 від 15.08.2018, звернення стягнення здійснюється на підставі: 4.2.3. позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку».

Згідно п.п. 5.2.1. п. 5.2. договору іпотеки № 92191 від 15.08.2018, передача іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Згідно п. 5.3. договору іпотеки № 92191 від 15.08.2018, позасудове врегулювання може бути застосовано сторонами в будь-який момент звернення стягнення на предмет іпотеки але в будь-якому разі лише до моменту набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ч. 1 - ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 № 898-IV, сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Згідно ч. 1 і ч. 2 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 № 898-IV, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Суду не надано і судом не здобуто доказів укладення між іпотекодавцем і іпотекодержателем окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку», як це передбачено п.п. 5.2.1. п. 5.2. договору іпотеки № 92191 від 15.08.2018.

Помилковим є посилання представника відповідача 1 на те, що звернення стягнення на предмет іпотеки було здійснено на підставі п.п. 4.2.3. п. 4.2. та п. 5.3. договору іпотеки № 92191 від 15.08.2018 та Закону України «Про іпотеку», а тому, звернення стягнення було проведено правильно, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки в даному конкретному випадку могло б бути законним лише за умови виконання в цілому всіх умов договору іпотеки № 92191 від 15.08.2018, зокрема і п.п. 5.2.1. п. 5.2. цього договору та що передбачено і самим Законом України «Про іпотеку».

Вищевикладене дає правові підстави для висновку, що у відповідача 2 були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за відповідачем 1.

Посилання відповідача 1 на відсутність у суду підстав для прийняття уточнень позовних вимог вимог позивача є безпідставними, оскільки визначення меж позовних вимог це виключне право позивача, яке ніким і нічим не може бути обмежене, а відповідно до позиції ЄСПЛ сприяння в доступі до правосуддя це не право, а прямий обов`язок суду.

За таких обставин, позов задовольняється.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, 1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При поданні позову позивач сплатив 768,40 грн. - судового збору по квитанції від 07.11.2019, тобто за ставкою, діючою на час подання позову.

При поданні заяви про уточнення позовних вимог та відповідно до якої позовні вимоги збільшено на дві позовні вимоги немайнового характеру, позивач сплатив 1681,60 грн. - судового збору за дві додаткові позовні вимоги немайнового характеру і за ставкою судового збору, діючою на час подання заяви про уточнення позовних вимог.

Оскільки позов задовольняється, то з кожного окремо відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі: 768,40 грн. + 1681,60 грн. = 2450 : 2 = 1225 грн..

Керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 17.10.2019 (з відкриттям розділу) індексний номер: 49216998 (час винесення о 16:58:59 год.), яким було здійснено державну реєстрацію права власності квартиру АДРЕСА_1 за товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» (місцезнаходження: м. Київ, пр-т С.Бангдери, 28-А, ).

Скасувати запис № 33720835 про державну реєстрацію права власності квартиру АДРЕСА_1 за товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» (місцезнаходження: м. Київ, пр-т С.Бангдери, 28-А, ).

Припинити право власності товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» (місцезнаходження: м. Київ, пр-т С.Бангдери, 28-А, ) квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» (місцезнаходження: м. Київ, пр-т С.Бангдери, 28-А, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ): 1225 грн. - судового збору.

Стягнути з комунального підприємства «Реєстраційне Бюро» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Дегтярівська, 8-А, офіс 406, ЄДРПОУ: суду не повідомлено) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ): 1225 грн. - судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: