Справа № 545/612/20
Провадження № 2/545/53/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2021 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді: Потетій А.Г.,

за участю секретаря: Данко А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу посилаючись на те, що 04.08.2017 року о 14 год. 02 хв. трапилася дорожньо-транспортна пригода, відповідач керуючи транспортним засобом «Renault», державний номерний знак « НОМЕР_1 » на 282 кілометрі автодороги Київ-Харків-Довжанський допустив зіткнення з транспортним засобом «Тоуоtа», державний номерний знак « НОМЕР_2 ».

Внаслідок вище вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.

Відповідно до постанови Великобагачанського районного суду Полтавської області по справі №525/837/17 від 22.08.2017 року відповідач визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. №1961-IV (далі - Закон України № 1961-IV), вказаний нормативно-правовий акт регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до п. 21.1, ст. 21 Закону № 1961-ІУ з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

На виконання вимог Закону України № 1961-IV цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована.

Відповідно до п. 39.1. ст. 39 Закону № 1961-ІV Моторне (транспортне) страхове бюро України (надалі - МТСБУ) є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до підпункту а) п. 41.1. ст. 41 Закону № 1961-ІV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно ст. 29 Закону № 1961-ІV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України № 1961-ІV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Керуючись вище зазначеними нормами, потерпіла особа повідомила позивача про настання дорожньо-транспортної пригоди та надала останньому усі необхідні документи, надання яких передбачається ст. 35 Закону № 961-IV. Зокрема потерпіла особа подала заяву про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позивач визначив розмір заподіяної шкоди та здійснив регламентну виплату потерпілій особі.

Відповідно до Звіту № 497 встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого транспортному засобу «Тоуоtа», державний номерний знак « НОМЕР_2 » становить 99 020,00 грн.

Вартість проведення експертизи складає: 1 300,00 грн.

Загальний розмір витрат з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди складає: 100 320,00 гривень.

Відповідно до викладених обставин позивач прохав стягнути з ОСОБА_1 на його користь завдану шкоду в порядку регресу в розмірі 100 320,00 гривень.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, заявивши у позовній заяві клопотання про розгляд справи у відсутність представника, позов підтримав у повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач з часу відкриття провадження у справі 17.03.2020 року в судове засідання жодного разу не з`явився, неодноразово заявляючи клопотання про відкладення розгляду справи.

У подальшому, після закриття підготовчого провадження у справі, відповідач подав відзив на позов та заявив клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, про призначення автотоварознавчої експертизи, витребування доказів та про розгляд справи в порядку загального провадження.

Ухвалою суду від 10.09.2020 року у справі призначено судову-автотоварознавчу експертизу, задоволено інші клопотання позивача та провадження у справі зупинено до проведення експертизи.

Листом від 14.12.2020 року (який надійшов до суду 18.12.2020 року) №19/117/13-18006-2020 Полтавський науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України повідомив суд про неможливість проведення призначеної судом експертизи у зв`язку з тим, що оплата за проведення експертизи до центру не надійшла та ненаданням для огляду вказаного в ухвалі автомобіля.

За наведених обставин ухвала Полтавського районного суду Полтавської області від 10.09.2020 року повернута на адресу суду без виконання.

У поданому відзиві на позовну заяву, ОСОБА_1 з викладеними в позовній заяві обставинами не погодився, позов не визнав у повному обсязі.

Зазначивши, що в якості підтвердження суми заподіяних збитків, до матеріалів позовної заяви додано Звіт про оцінку майна № 497, проведений "Центром незалежної оцінки та експертизи", однак він складений з грубим порушенням "Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів", а саме:

1) відсутні підстави проведення огляду, а саме, хто звертався, коли, навіщо,

2) оцінка виконана не експертом, а оцінювачем,

3) такого учасника цивільного процесу, як оцінювач немає, особа, що визначала вартість збитків не попереджалися за дачу завідомо неправдивого висновку,

4) у звіті відсутні підписи оцінювача та директора та печатки які їх засвідчують,

5) замовник оглядом Є ТОВ ЕАК «Довіра», яка не має відношення до даної справи і ніде не згадуються її повноваження і в зв`язку з чим проводиться огляд,

6) не зрозуміло для якої мети складено звіт,

7) які питання ставилися перед оцінювачем не вказано, тому не зрозуміло чи в межах повноважень проведено дослідження, чи ні,

8) відсутні якісні фотознімки транспортного засобу, що унеможливлює перевірку того, що саме оглядав оцінювач,

9) на арк.25-28 містяться Акти огляду транспортного засобу, відповідно до яких транспортний засіб начебто оглядався двічі 25.09.2017 року та 04.09.2017 року, на аркуші 33 міститься повідомлення мені про те, що 04.09.2017 буде проводитися огляд. Однак адреса проведення огляду вказано невірно м. Полтава, вул. Пушкарівська 22 В, тоді як фактично огляд проводився за адресою м. Полтава, вул. Пушкарівська, 12. Вказана обставина унеможливлювала його присутність при огляді. Про другий огляд він не повідомлявся.

10) до позовної заяви (арк.34-35) додано рахунок на оплату № від 04 вересня 2017 року. Його зміст в частині переліку пошкоджених деталей (див арк.. 35) не відповідає Актам огляду транспортного засобу, зокрема 7 останніх позицій ремонт-заміна ступиці.

Таким чином зміст звіту про оцінку майна викликає сумнів в його достовірності.

Крім цього, відповідно до п.14 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювана шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

На аркуші 46 до позовної заяви додано Акт виконаних робіт від 28.11.2017 року, підписаний з одного боку між МТСБУ та ПрАТ "СК"Арсенал Страхування", однак яке відношення має до цієї справи вказане страхова компанія не зрозуміло.

Надані докази його вини суперечать одне одному, так в постанові Великобагачанського районного суду Полтавської області від 22.08.2017 року зазначено, що я начебто порушив вимоги дорожнього знаку 3.25 (Обгін заборонено), в схемі, яка додана до позовної заяви, вказано, що дорожній знак розташований ліворуч по ходу руху автомобіля, відсутня дорожня розмітка 1.1, на яку є посилання в постанові.

Представник відповідача адвокат Рохманов В.І. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань не подав.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ ( Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86 ).

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії » від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 до суду не з`явилася, викликалась належним чином, пояснень та клопотань не надала.

З огляду на встановлені обставини, суд вважав за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін зокрема відповідача та його представника з огляду на поданий відповідачем відзив на позов та належне повідомлення всіх учасників по справі про судові засідання, а тому підстави для розгляду справи в заочному порядку відповідно до вимог ст. 283 ЦПК відсутні.

Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом, 04.08.2017 року о 14 год. 02 хв. відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю ОСОБА_1 , який керуючи транспортним засобом «Renault», державний номерний знак « НОМЕР_1 » на 282 кілометрі автодороги Київ-Харків-Довжанський допустив зіткнення з транспортним засобом «Тоуоtа», державний номерний знак « НОМЕР_2 ».

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.

Постановою Великобагачанського районного суду Полтавської області по справі №525/837/17 від 22.08.2017 року дослідженою судом встановлено, що 04 серпня 2017 року, близько 14 години 02 хвилин, ОСОБА_1 , на 282 кілометрі автодороги Київ-Харків-Довжанський, керуючи транспортним засобом марки Renault Duster, держаний номерний знак НОМЕР_3 , при виконання маневру обгону, не виконав вимого дорожнього знаку 3.25 (Обгін заборонено) та суцільної дорожньої розмітки (1.1), внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом марки Toyota Auris, держаний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка рухалася попереду в попутному напрямку та виконувала маневр з відповідним покажчиком повороту у дозволеному місці. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні ушкодження. ОСОБА_1 своїми діями порушив п. 3.25, 1.1, п.п. 14.2б Правил дорожнього руху України.

За встановлених обставин, ОСОБА_1 визнаний винним і підданий стягненню по ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 340 (триста сорок) грн., який стягнуто на користь держави.

Згідно розписки ОСОБА_1 копію постанови отримав 22.08.2017 року.

Постанова Великобагачанського районного суду Полтавської області від 22.08.2017 року по справі №525/837/17 набрала законної сили 02.09.2017 року та ОСОБА_1 з підстав невідповідності висновків викладених у ній фактичним обставинам справи не оскаржувалась.

Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. №1961-IV (далі - Закон України № 1961-IV), вказаний нормативно-правовий акт регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до п. 21.1, ст. 21 Закону № 1961-ІУ з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

На виконання вимог Закону України № 1961-IV цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована.

Відповідно до п. 39.1. ст. 39 Закону № 1961-ІV Моторне (транспортне) страхове бюро України (надалі - МТСБУ) є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до підпункту а) п. 41.1. ст. 41 Закону № 1961-ІV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно ст. 29 Закону № 1961-ІV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України № 1961-ІV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Керуючись вищезазначеними нормами, потерпіла особа повідомила позивача про настання дорожньо-транспортної пригоди та надала останньому усі необхідні документи, надання яких передбачається ст. 35 Закону № 961-IV. Зокрема потерпіла особа подала заяву про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позивач визначив розмір заподіяної шкоди та здійснив регламентну виплату потерпілій особі.

Відповідно до Звіту № 497 встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого транспортному засобу «Тоуоtа», державний номерний знак « НОМЕР_2 » становить 99 020,00 грн.

Вартість проведення експертизи складає: 1 300,00 грн.

Загальний розмір витрат з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди складає: 100 320,00 гривень.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону № 1961-IV МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно платіжного доручення № 143814 від 04.01.2018 року МТСБУ сплатило страхове відшкодування власнику транспортного засобу «Тоуоtа», державний номерний знак « НОМЕР_2 » ОСОБА_2 у сумі 99 020,00 гривень.

До страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК України.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, то відповідач, як особа, що винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана відшкодувати в порядку регресу позивачу завдану шкоду.

Згідно ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Як убачається з наданої позивачем копії платіжного доручення №1262257 від 30.11.2017 року, позивач перерахував ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» грошові кошти у сумі 1300,00 грн., згідно Акта виконаних робіт за проведення оцінки майна (визначення вартості матеріального збитку) автомобіля «Тоуоtа», державний номерний знак « НОМЕР_2 ».

Таким чином, з огляду на встановлені обставини суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі щодо загальної суми яка підлягає до стягнення та становить 100 320,00 грн.

Однак підлягає до розподілу відшкодування збитків та витрат. Так з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення завдана шкода в порядку регресу в сумі 99 020,00 грн.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України витрати на підготовку експертного висновку в сумі 1300,00 грн. понесених позивачем підлягають віднесенню до понесених витрат, а не до відшкодування завданих збитків.

Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 14, 526, 1166, 1187 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV, ст. ст. 19, 28, 175, 177, 184, 187, 274-279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України () в порядку регресу, завдану шкоду в розмірі 99 020,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України () витрати на проведення експертизи в розмірі 1300,00 грн. та сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 2 102,00 гривень.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його проголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя А.Г. Потетій