справа № 372/17/19 головуючий у суді І інстанції - Потабенко Л.В.
провадження № 22-ц/824/3072/2021 суддя-доповідач у ІІ Інстанції - Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 лютого 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 30 липня 2020 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича, Державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_2 про визнання недійсними торгів та скасування протоколу і акту про проведені електронні торги, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив визнати недійсними електронні торги, проведені ДП «СЕТАМ» 16 жовтня 2018 року із реалізації лоту № 05266 - земельної ділянки площею 0,1000 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :04:013:0004, що розташована по АДРЕСА_1 ; визнати недійсними та скасувати протокол проведення електронних торгів, сформовані за результатами проведення зазначених торгів; визнати недійсним та скасувати акт про проведені електронні торги (виконавче провадження № 56911282) від 22 жовтня 2018 року, винесений приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. щодо реалізації вищезазначеного лоту; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про придбання майна з електронних торгів, серія та номер 1999, видане 24 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щур Н.Р.; скасувати рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, індексний номер 43653570 від 24 жовтня 2018 року, номер запису про право власності 28519022.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 30 липня 2020 рокупозовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають для справи та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що березень 2020 року став початком пандемії та урядом запроваджено жорсткий карантин із відповідними заходами. Рада суддів України звернулася до громадян, які є учасниками судових процесів, з проханням утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової участі сторін. На утриманні позивача перебувають четверо неповнолітніх дітей та дружина, здоров`ям яких він не мав права нехтувати, а тому у березні - червні 2020 року дійсно не був присутній у судових засіданнях, а про останнє судове засідання, призначене на 30 липня 2020 року взагалі не знав та повісток про виклик не отримував. За скаргою позивача Міністерством юстиції України було проведено позапланову невиїзну перевірку діяльності приватного виконавця Говорова П.В. щодо здійснення зведеного виконавчого провадження. За результатами перевірки були встановлені відповідні порушення та внесено вмотивоване подання до Дисциплінарної комісії приватних виконавців про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності. ОСОБА_1 зазначає, що його інтереси у суді представляв адвокат ОСОБА_3 Проте, всупереч Правилам адвокатської етики він жодного разу не з`являвся на судові засідання. Кожного разу на запити позивача адвокат повідомляв, що судові засідання переносяться з технічних причин, що явно не відповідає дійсності. ОСОБА_3 не повідомив позивача, що його право на зайняття адвокатською діяльністю було зупинено 26 грудня 2019 року, а з 24 липня 2020 року взагалі припинено.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 вказує на те, що розгляд справи було перенесено сім разів, з яких ні адвокат, який у той час представляв інтереси позивача, ні сам позивач у судове засідання не з`являлися, а лише систематично перед судовим засіданням подавали клопотання про відкладення розгляду справи. Позивач та його представник були належним чином повідомлені про всі судові засідання. Відповідач також посилається на постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 914/2772/16, від 21 березня 2018 року у справі № 914/2771/16 та рішення Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99. ОСОБА_1 втратив право на оскарження даної ухвали ще 14 серпня 2020 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції керувався п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та з урахуванням висновків, які містяться у постанові Верховного Суду від 21 вересня 2020 року у справі № 658/1141/18 та вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, підставою для залишення позовної заяви без розгляду стала неявка позивача у судові засідання, призначені, зокрема, на 30 червня 2020 року та 30 липня 2020 року.

З матеріалів справи вбачається, що 12 червня 2020 року ОСОБА_1 отримав судову повістку на засідання, призначене на 30 червня 2020 року. У зв`язку з неявкою у вказану дату учасників справи розгляд справи було відкладено на 30 липня 2020 року.

17 липня 200 року позивач отримав судову повістку на засідання, призначене на 30 липня 2020 року.

Тобто, ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про розгляд справи, призначений на вказані дати (а.с.216, 225, Т.1).

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Згідно з ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто, процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Отже, згідно з вимогами ЦПК України суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Правове значення в такому випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання ним заяви про розгляд справи за його відсутності.

Будучи належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду справи, позивач у судові засідання не з`являвся, про причини неявки до суду не повідомляв, заяву про розгляд справи без його участі не подавав.

Оскаржуючи ухвалу суду першої інстанції, ОСОБА_1 посилається на те, що з березня 2020 року запроваджено жорсткий карантин із відповідними заходами. Рада суддів України звернулася до громадян, які є учасниками судових процесів, з проханням утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової участі сторін.

У той же час, у постанові Верховного Суду від 16 липня 2020 року у справі № 924/369/19 зазначено, що постановою Кабінету Міністрів від 11 березня 2020 року № 211 з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12 березня 2020 року по 31 липня 2020 року (в редакції на момент ухвалення рішення) на всій території України встановлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів № 343 відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів.

Постановою Кабінету Міністрів № 392 запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією (у тому числі у м. Києві). Зокрема, дозволено: з 22 травня 2020 року регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні; з 25 травня 2020 року перевезення пасажирів метрополітенами.

Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав.

В апеляційній скарзі позивач посилається на недобросовісну поведінку свого представника ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

У силу вимог п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд залишає заяву без розгляду через повторну неявку у судове засідання позивача. У даному випадку недобросовісна поведінка представника позивача, якщо вона мала місце, не спростовує факт повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання.

Доводи ОСОБА_1 щодо порушення приватним виконавцем вимог закону, проведення відносно нього перевірки не мають правового значення при перевірці законності та обґрунтованості ухвали суду про залишення позовної заяви без розгляду.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 , ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 30 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 11 лютого 2021 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.