Справа № 169/305/20
Провадження № 2/169/166/21
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року смт Турійськ

Турійський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Хвіц Г.Й.

за участю секретаря Мисюка П.З.

представника позивача

ОСОБА_1 - адвоката Воробей О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є Гроші Ком» про захист прав споживача шляхом визнання недійсним договору позики в частині нарахування відсотків

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є Гроші Ком» (далі - ТзОВ «Фінансова компанія «Є Гроші Ком») про визнання недійсним договору позики в частині нарахування відсотків, посилаючись на те, що 15 лютого 2020 року між сторонами укладено договір позики №-596285 в електронній формі, відповідно до якого відповідач надав їй грошові кошти в сумі 8 000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а вона зобов`язалася повернути позику та сплатити проценти за користування позикою в розмірі, зазначеному в пункті 1.5 договору. Вказуючи, що відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору, укладеного з ТзОВ «Фінансова компанія «Є Гроші Ком» є несправедливими, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання нею зобов`язань за договором, позивач просила визнати недійсним договір позики № -596285 від 15 лютого 2020 року в частині нарахування відсотків, визначених у п. 1.5 цього договору.

Суддя своєю ухвалою провадження у справі відкрив та розгляд справи постановив проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідач ТзОВ «Фінансова компанія «Є Гроші Ком» в особі директора Корецької І.С. подав відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на те, що відсотки, визначені у п. 1.5 договору позики, не є компенсацією в розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки таку слід розглядати як правові наслідки, що настають у разі порушення зобов`язання (неустойка, збитки тощо). Перед укладенням договору сторони досягли згоди з усіх істотних його умов, зокрема, й щодо розміру процентів за користування позикою, їх волевиявлення було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Також, відповідач надав позивачу повну інформацію про умови надання позики відповідно до вимог чинного законодавства України. Отже, підписавши договір позики, позивач погодився на запропонований розмір процентів за користування позикою та зобов`язався їх сплатити.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Воробей О.В. у судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просила їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомляв.

Заслухавши представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Воробей О.В., дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності,суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Так, як установив суд, що 15 лютого 2020 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Є Гроші Ком» та ОСОБА_1 укладено договір позики №-596285 в електронній формі (далі - договір) (а. с. 7-11).

Згідно з пунктом 1.1 договору відповідач надав позивачу грошові кошти в сумі 8 000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позивач зобов`язалася повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у пункті 1.5 цього договору.

Пунктом 1.3 цього договору встановлено, що позика надається строком на 30 днів та має бути повернута до 15 березня 2020 року.

Відповідно до пункту 1.5 договору строк та відсоток за правомірне використання коштів за договором позики обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування позикою на наступних умовах:

1.5.1 - протягом строку позики, встановленого пунктом 1.3 договору, розмір відсотків за правомірне користування коштами складає: 1,89 % за кожен день користування позикою, починаючи з 1-го та до 19-го дня користування позикою; 1,79 % за кожен день користування позикою, починаючи з 20-го та до 29-го дня користування позикою; 1.69 % за кожен день користування позикою, починаючи з 30-го та до 31-го дня користування позикою.

1.5.2 - у разі, якщо позичальник не повернув суму позики у строк, встановлений пунктом 1. 3 договору, здійснюється перерахування процентів, розмір яких у разі прострочення строку повернення позики становить 1.89% від суми позики щоденно, за фактичну кількість календарних днів користування позикою, починаючи з дня отримання позики та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення.

Крім того, додатково до основних процентів, позичальник зобов`язаний сплатити 4 % від суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів.

В разі прострочення сплати заборгованості за кредитним договором більш ніж на 30 днів додаткові відсотки позичальника збільшуються на 2%, тобто загальна сума додаткових відсотків з 31 дня прострочення буде становити 6% від суми позики за кожен день прострочення, починаючи з 31 дня прострочення до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення.

1.5.3 - Орієнтовна загальна вартість позики складається з суми позики та загальних витрат за договором, які складаються з доходів позикодавця, отриманих у вигляді процентів та комісій, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням позики, та становить 12369.80 гивень.

1.5.4 - Орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 719.36 %.

У Графіку розрахунків, що є додатком до договору позики №-596285 від 15 лютого 2020 року зазначено, що сума по договору становить 8 000,00 гривень, датою погашення є 15 березня 2020 року, сума до сплати процентів становить 4 152.80 гривень, а разом до сплати 12 369.80 гривень (а. с. 11 на звороті).

Згідно з пунктом 7.5. договору позичальник ОСОБА_1 підтвердила своїм підписом, що до укладення договору вона отримала від кредитора інформацію, що визначена в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», та в частині другій статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також надала згоду, усвідомлюючи її правові наслідки, на використання, в якості аналога власноручного підпису, для підписання цього договору електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надається кредитодавцем.

На виконання вказаного пункту договору його підписано ОСОБА_1 електронним підписом, про що міститься відмітка в пункті 8 договору «Реквізити та підписи сторін».

Таким чином, зазначений договір позики укладений у формі електронного документу з відповідним електронним підписом позичальника, що не суперечить вимогам Цивільного кодексу України та іншого законодавства.

Так, у статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним, Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію).

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За приписами статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною першою статті 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (частини перша, третя статті 509 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

У відповідності до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до положень статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

В ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору вимогам законодавства та про несправедливість його умов.

Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТзОВ «Фінансова компанія «Є Гроші Ком» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті позичальника, про що зазначено у пункті 7.2 договору.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні статей 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Отже, позивач перед укладенням договору була ознайомлена з усією інформацією про умови кредитування, як того вимагає стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, звернувшись до відповідача із заявкою на отримання кредиту та, підписавши договір, ОСОБА_1 засвідчила той факт, що вона обізнана з Правилами, які включають в себе і умови кредитування.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання позивача на те, що договором передбачена непропорційно велика сума компенсації, а саме понад 50% вартості тіла кредиту у разі невиконання зобов`язань є необгрунтованими, оскільки максимальний розмір штрафу не перевищує 50 відсотків від суми кредиту (п. 4.3 договору позики), а також позивач погодилась з конкретно запропонованими умовами договору позики, в т.ч. в частині відсоткової ставки за користування позикою, про що свідчить підписання нею договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Суд не приймає до уваги посилання представника позивача в судовому засіданні на постанову Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі №752/18046/14-ц, оскільки предметом спору у цій справі є визнання недійсним кредитного договору в частині нарахування пені та штрафів, а не відсотків за користування кредитом.

Позивач не довела належними доказами ті обставини, на які вона посилалась у позовній заяві, про те, що умови оскаржуваного договору суперечать вищевказаним положенням законодавства, тому суд не вбачає підстав для визнання спірного договору в частині нарахування відсотків недійсним з підстав, передбачених статтями 203, 215 ЦК України, статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Керуючись статтями 203, 215, 509, 526, 536, 1046, 1048, 1054 ЦК України, статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», статтями 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статтями 263 - 265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є Гроші Ком» про захист прав споживача шляхом визнання недійсним договору позики в частині нарахування відсотків відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду через Турійський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Ім`я позивача - ОСОБА_1 , жителька: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_2 , виданий 03 липня 2019 року, орган, що видав, 0726.

Ім`я представника позивача - Воробей Оксана Володимирівна , місцеперебування: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий, паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий Ковельським МРВ УМВС України у Волинській області 09 червня 2003 року.

Найменування відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є Гроші Ком», місцезнаходження: просп. Богдана Хмельницького, буд. 180, офіс 211, м. Дніпро, .

Головуючий

Повне рішення складено 11 лютого 2021 року.