КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/3195/2021 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 лютого 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Іванової І.В., Гаращенка Д.Р., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 23.10.2018 року у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить позивачу, відбулося залиття гарячою водою з вини власника квартири АДРЕСА_2 , яка розташована поверхом вище. Вказане підтверджується Актом комісії ВОП «Михайлівська» від 23.10.2018 року, 14.03.2019 року. Розмір завданої шкоди (відновлювального ремонту) - 85365 грн. підтверджується звітом суб`єкта оціночної діяльності « ОСОБА_3 » від 09.11.2018 року. Окрім того, на думку позивача йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 30000 грн., оскільки тривалий час було порушено його право власності, він зазнав тривалих переживань та страждань щодо пошкодження його майна і небажання винуватої особи відшкодувати завдані збитки.

З урахуванням наведеного просив суд стягнути із відповідача 85365 грн. майнової шкоди, 30 000 грн. моральної шкоди і 3 000 грн. витрат на експертні послуги.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2020 року залишено без задоволення позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвали нове, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 85365, 00 грн. майнової шкоди та 30000 грн. моральної шкоди, та 3000 грн. оцінки вартості шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що певні недоліки в оформлені третіми особами одного з доказів не можуть бути єдиною та виключною підставою для тверджень про відсутність вини відповідача у завданні мені шкоди внаслідок залиття належної мені квартири. Зазначає, що жодним чином не впливав та не може впливати на належне виконання третіми особами своїх обов`язків, передбачених законодавством. В матеріалах справи наявні численні заяви ОСОБА_1 на адресу балансоутримувача, обслуговуючого підприємства щодо складення акту про залиття з усіма необхідними відомостями. Проте, через об`єктивні причини: недопущення відповідачем представників балансоутримувача, обслуговуючого підприємства у свою квартиру та ненадання відповідачем згоди на розшивання стіни та надання доступу для огляду труби опалення у ванній кімнаті та суб`єктивні причини: не зазначення в акті повних даних, - акт про залиття не міг бути складений у відповідності до усіх вимог Порядку з причин, що не залежали від позивача, не зважаючи на усі вжиті з усією наполегливістю та добросовісністю заходи, спрямовані на належне складення акту про залиття. Також, акт про залиття від 23 жовтня 2018 року є лише одним із доказів, якими обґрунтовувалися вимоги ОСОБА_1 , в матеріалах справи наявні інші численні докази, які свідчать про те, що залиття належної квартири сталося з ванної кімнати відповідача та внаслідок залиття була спричинена шкода. Судом першої інстанції у вказаному контексті не враховано правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 8 травня 2018 року у справі № 638/9035/16-ц, у які суди першої та апеляційної інстанцій теж зробили висновок, що акт про залиття не відповідає встановленим законодавством вимогам і тому унеможливлює встановлення факту наявності вини відповідача у залитті квартири та визначення майнової шкоди внаслідок залиття квартири.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому просила, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, і відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивач не довів факт протиправних дій (бездіяльності) відповідача і причинний зв`язок між цією протиправною поведінкою та заподіяною шкодою, а відтак підстави для відшкодування майнової шкоди відсутні. Також, суд зазначив, що у зв`язку із недоведеністю факту неправомірних дій (бездіяльності) відповідача також відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду.

При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Аналогічні висновки зазначені у постанові Верховного Суду від 27.12.2019 №686/11256/16-ц (61-28098св18).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Отже, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, а також вину завдавача шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Аналізуючи норми Правил щодо складання акту про залиття, Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 року (справа №2-1974/11) вказав, що в додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 проживає та зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 проживає та зареєстрований АДРЕСА_3 .

Відповідно до Акту без номеру від 23.10.2018 року, затвердженого першим заступником начальника ВОП «Михайлівська ТОВ «Індустріальний будівельний холдинг», комісія у складі інженера Гайдук Н.Л., майстра ОСОБА_4 , майстра ОСОБА_5 склали акт з приводу залиття кв. АДРЕСА_1 22.10.2018 року, внаслідок виходу із ладу мережі центрального опалення в приміщенні ванної кімнати з міжповерхового перекриття кв. АДРЕСА_4 та кв. АДРЕСА_2 . Під час обстеження виявлено: у коридорі, площею 12,8 кв.м пошкоджена стеля підвісна; у санвузлі пошкоджена стеля підвісна площею до 2 кв.м; у кімнаті, площею до 32 кв.м, пошкоджена стеля підвісна до 8 кв.м, стіни до 10 кв.м; у кімнаті, площею 2,9 кв.м, пошкоджені стеля і стіни по всій площі.

В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

З досліджуваного в судовому засіданні Акта про залиття вбачається, що в ньому не зазначено даних про власників квартир АДРЕСА_4 , АДРЕСА_2 . Акт про залиття містить інформацію про пошкоджене майно в квартирі АДРЕСА_4 . Акт не містить інформації про присутність власників квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_2 під час обстеження квартири АДРЕСА_4 . Окрім того, акт не містить даних, що вина сталася саме з вини власника квартири АДРЕСА_2 .

Згідно звіту суб`єкта оціночної діяльності « ОСОБА_3 » від 09.11.2018 року ринкова вартість відшкодування збитків, завданих квартирі АДРЕСА_1 22.10.2018 року через залиття, складає 85 365 грн..

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №?76 і зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 року №?927/11207 (надалі - Правила), передбачено, що в разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил).

Згідно акту від 26 липня 2019року у складі комісії інженера Гайдук Н.Л., майстра ОСОБА_5 , сантехніка ОСОБА_6 , склали акт про те, що в ході перевірки технічного стану мережі центрального опалення в приміщенні ванної кімнати квартири АДРЕСА_3 , мережа обмежена можливістью обстеження та визначення її цілісності через закладання кахельною плиткою. Існуючий стан самої мережі центрального опалення візуально визначенню не підлягає. Зовнішніх ознак залиття та прориву стояка центрального опалення не виявлено.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що сторони у строки та у порядку визначеному ЦПК України в суді першої та апеляційної інстанцій клопотань про призначення судової будівельно-технічної експертизи на предмет встановлення винної особи у заподіянні шкоди не заявляли.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки у відповідності до ст. 1166 ЦК України відповідач надав належні та допустимі докази про відсутність вини у завданні ним шкоди позивачу, а самеакт від 26 липня 2019року.

Доводи апеляційної скарги про те, що певні недоліки в оформлені третіми особами одного з доказів не можуть бути єдиною та виключною підставою для тверджень про відсутність вини відповідача у завданні шкоди внаслідок залиття належної позивачу квартири. А також те, що позивач жодним чином не впливав та не може впливати на належне виконання третіми особами своїх обов`язків, передбачених законодавством, зокрема, Порядком, в тому числі на зміст та повноту даних актів про залиття квартири. В матеріалах справи наявні численні заяви ОСОБА_1 на адресу балансоутримувача, обслуговуючого підприємства щодо складення акту про залиття з усіма необхідними відомостями. Проте, через об`єктивні причини: недопущення відповідачем представників балансоутримувача, обслуговуючого підприємства у свою квартиру та ненадання відповідачем згоди на розшивання стіни та надання доступу для огляду труби опалення у ванній кімнаті та суб`єктивні причини: не зазначення в акті повних даних, - акт про залиття не міг бути складений у відповідності до усіх вимог Порядку з причин, що не залежали від позивача, не зважаючи на усі вжиті з усією наполегливістю та добросовісністю заходи, спрямовані на належне складення акту про залиття, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки крім не відповідності актів наданих позивачем, в матеріалах справи наявний акт наданий відповідачем від 26 липня 2019 року в якому зазначено, що ознак залиття та прориву стояка центрального опалення не виявлено у кв.13. Крім того, сторонами не заявлялось клопотання про призначення судової будівельної експертизи у порядку визначеному ЦПК України на предмет встановлення винної особи у залитті.

Доводи апеляційної скарги про те, що акт про залиття від 23 жовтня 2018 року є лише одним із доказів, якими обґрунтовувалися вимоги ОСОБА_1 , в матеріалах справи наявні інші численні докази, які свідчать про те, що залиття належної квартири сталося з ванної кімнати відповідача та внаслідок залиття була спричинена шкода, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки надані позивачем докази спростовуються наданим актом відповідача, у якому зазначено про відсутність у позивача пошкоджень.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції у вказаному контексті не враховано правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 8 травня 2018 року у справі № 638/9035/16-ц, у які суди першої та апеляційної інстанцій теж зробили висновок, що акт про залиття не відповідає встановленим законодавством вимогам і тому унеможливлює встановлення факту наявності вини відповідача у залитті квартири та визначення майнової шкоди внаслідок залиття квартири, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки вказані висновки не є релевантними до правовідносин встановленими у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача не було порушено відповідачем.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст. 1166 ЦК України та практику Верховного Суду.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі. На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «10» лютого 2021 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіІ.В. Іванова Д.Р. Гаращенко