КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи № 756/14801/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/8409/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 березня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Луценко О.М., по справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 05 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) ПрАТ «АК «Київводоканал» було опубліковано публічний договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж). Відповідач ОСОБА_1 отримує послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору, оскільки після розміщення повідомлення та договору у газеті на адресу позивача жодних заяв або повідомлень про відмову від надання зазначених послуг від відповідача не надходило. Відповідач у період з 01 липня 2014 року по 30 вересня 2020 року у порушення умов договору спожитих послуг з водопостачання та водовідведення не оплачувала, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 26 713,74 грн., а також не сплачено внесок за обслуговування вузлів комерційного обліку у розмірі 21,04 грн., що разом складає 26 734,78 грн. У зв`язку з простроченням виконання зобов`язання відповідач відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України має сплатити 3 % річних у розмірі 2 272,35грн. та інфляційні втрати у розмірі 7 323,30 грн.

На підставі викладеного позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 26 734,78 грн., 3 % річних у розмірі 2 272,35грн., інфляційні втрати у розмірі 7 323,30 грн. та судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2 102,00 грн. (а.с. 1-5).

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 просила у частині позовних вимог за період з липня 2014 року по листопада 2017 року відмовити за спливом позовної давності, у частині позовних вимог щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат відмовити на підставі ч. 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19)» від 17 березня 2020 року № 530-ІХ, у частині позовних вимог з грудня 2017 року відмовити у зв`язку з неврахуванням пільги 50 % знижки плати за комунальні послуги з водопостачання. Зазначала, що заборгованість виникла у липні 2014, а з позовними вимогами позивач звернувся до суду лише 18 листопада 2020 року та пропущено строк позовної давності (а.с. 41-44).

Представник ПрАТ «АК «Київводоканал» Гнатів В.В. подав відповідь на відзив, у якому просив позовні вимоги задовольнити та зазначив, що ч. 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19)» забороняється стягнення неустойки, натомість позивач просив стягнути 3 % річних та інфляційні втрати на підставі ст. 625 ЦК України, що є правом кредитора. Вказував, що пільги надаються споживачам у грошовій формі, проте, відповідач не реалізувала своє право на пільги та не звернулася до компетентних органів з відповідними заяви для монетизації пільг (а.с. 48-52).

ОСОБА_1 подала заперечення на відповідь на відзив, у якому просила відповідь на відзив позивача залишити без задоволення (а.с. 60-62).

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 09 березня 2021 року у задоволенні вказаного позову ПрАТ «АК «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги відмовлено (а.с. 69-74).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, 16 квітня 2021 року голова правління - генеральний директор ПрАТ «АК «Київводоканал» Крушановський С.І. звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю (а.с. 78-82).

На обґрунтування скарги зазначив, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки не ґрунтується на матеріалах справи та ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказував, що відповідач отримує послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору приєднання. Розрахунком заборгованості підтверджено, що відповідач має заборгованість у розмірі 26 734,78 грн., а отже позовні вимоги подані у межах строку позовної давності є обґрунтованими. Суд першої інстанції безпідставно застосував строк позовної давності до всієї суми боргу, включаючи і той, що виник в період, який подано в межах позовної давності, тобто з листопада 2017 року. При цьому, відмовляючи у задоволенні позову суд посилався одночасно та недоведеність позовних вимог, так і на пропуск позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на законність оскаржуваного рішення (а.с. 108-112).

Представник ПрАТ «АК «Київводоканал» Статівка О.В. подала відповідь на відзив на апеляційну скаргу та просила апеляційну скаргу задовольнити (а.с. 114-116).

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга ПрАТ «АК «Київводоканал» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 березня 2021 року розглядається апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПрАТ «АК «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) (а.с. 7).

Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов Договору.

Повідомленням визначено, що у разі відмови споживачів від отримання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал», для оформлення припинення надання цих послуг.

Відповідно до п. 1.1 Договору ПрАТ «АК «Київводоканал» взяло на себе зобов`язання з надання відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньобудинкових систем), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати надані послуги в строки та на умовах, передбачених Договором.

Згідно до п. 3.1 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. За цим договором застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Позивач до позовної заяви долучив довідку від 30 жовтня 2020 року про те, що у ОСОБА_1 станом на 30 вересня 2020 року обліковується заборгованість за постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) перед ПрАТ «АК «Київводоканал» по о/р НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 у сумі 26 734,78 грн. (а.с. 8).

Згідно з розрахунком заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення за період з липня 2014 року по вересень 2020 року по о/р НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 у відповідача утворилася заборгованість 26 713,74 грн., інфляційні втрати 7 323,30 грн., 3 % річних 2 272,35 грн., внесок за обслуговування вузлів комерційного обліку 21,04 грн., загальний борг становить 36 330,43 грн (а.с. 9-10).

Між сторонами склалися відносини у сфері житлово-комунальних послуг, які регулюються положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон).

Згідно зі ст. 13 Закону, в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 цього Закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні положення містить уведений в дію 01 травня 2019 року Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, згідно п. 2 ст. 5 якого комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно з п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, а оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Відповідно до положень ст.ст. 319, 322 ЦК України, власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач не заперечувала, що отримує послуги з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення від ПрАТ «АК «Київводоканал», доказів повідомлення про припинення надання послуг, розірвання договору або його перегляд до суду першої інстанції не надано і судом не встановлено.

Крім того, оскільки відповідач фактично споживала житлово-комунальні послуги, розрахунок заборгованості складений позивачем за період, коли відповідач набула прав на вищевказану квартиру, тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 638 ЦК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність між сторонами договірних правовідносин з надання житлово-комунальних послуг.

Звертаючись з позовом позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги за періодз липня 2014 року по вересень 2020 року у розмірі 26 713,74 грн. та внесок за обслуговування вузлів комерційного обліку у розмірі 21,04 грн., на підтвердження чого надав розрахунок заборгованості із зазначенням об`ємів нарахування за кожен місяць наданих послуг з водопостачання та водовідведення (а.с. 9-10).

Отже, позивач надавав послуги з водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується матеріалами справи, а відповідач в свою чергу належним чином не виконувала обов`язок зі сплати вказаних послуг, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість з липня 2014 року по вересень 2020 року у розмірі 26 734,78 грн. та 21,04 грн. за обслуговування вузлів комерційного обліку.

Відповідач у суді першої інстанції заявила про застосування строку позовної давності у частині позовних вимог про стягнення заборгованості за період з липня 2014 року по листопад 2017 року (а.с. 41-44).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта ст. 256 ЦК України).

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому перебіг позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

Зі змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в судовому порядку. Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

Розрахунок заборгованості виконаний позивачем за період з липня 2014 року по вересень 2020 року (а.с. 9-10).

Оскільки позов про стягнення заборгованості подано 16 листопада 2020 року (а.с. 20), апеляційний суд дійшов висновку про застосування позовної давності, що є підставою для відмови у частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з липня 2014 року по 16 листопада 2017 року.

Відповідачем не надано доказів сплати грошей за фактично отримані житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення за період з 16 листопада 2017 року по вересень 2020 року на погашення заборгованості, тому колегія суддів визнала підставним виконаний позивачем розрахунок заборгованості за надані комунальні послуги за вказаний період.

Таким чином, апеляційний суд не погодився з висновками районного суду про застосування до всього заявленого позивачем періоду нарахування заборгованості позовної давності.

Враховуючи вказане, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за житлово-комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з листопада 2017 року по вересень 2020 року у розмірі 12 523,86 грн.та внесок за обслуговування вузлів комерційного обліку у розмірі 21,04 грн.

Позивач крім суми заборгованості за житлово-комунальні послуги просив також стягнути з позивача інфляційні втрати та 3 % річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18.

Тому колегія суддів перевірила розрахунок позивача та дійшла висновку про стягнення з відповідача інфляційних втрат за період з листопада 2017 року по вересень 2020 року у сумі 716,58 грн. та 3 % річних у розмірі 481,83 грн., виходячи з розрахунку щомісячних розмірів заборгованості та періоду, протягом якого відповідач має нести відповідальність за порушення грошового зобов`язання (а.с. 9-10).

Поряд з цим відповідачем до районного суду не надано власного розрахунку заборгованості на спростування доводів і розрахунку позивача або об`єктивних доказів про погашення заборгованості та її відсутності.

Посилання відповідача на неврахування пільг відповідача спростовується наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості, у якому позивач розрахував заборгованість з урахуванням пільг за кожен місяць заявленого ним періоду до вересня 2019 року включно.

Доводи відповідача щодо наявності у неї пільги - 50 % знижки плати за комунальні послуги з водопостачання як члену сім`ї військовослужбовця та учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році 2 категорії колегія суддів відхилила з огляду на те, що з 01 жовтня 2019 року набрав чинності Порядок надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг придбання твердого палива, скрапленого газу у грошовій формі, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 373, за яким передбачено монетизацію (надання у грошовій формі) пільг.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за період з листопада 2017 року по вересень 2020 року та ухвалення нового про задоволення позову частково та стягнення заборгованості за послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення, інфляційних втрат та 3 % річних на підставі ст. 625 ЦК України за вказаний період.

Щодо судових витрат.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути пропорційно до частини задоволених вимог (37,83 %) 795,17 грн. судового збору за розгляд справи районним судом та 1192,77 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом, сплата яких підтверджується платіжними дорученнями у матеріалах справи (а.с. 6, 77).

З огляду на положення частини 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 березня 2021 року - скасувати у частині відмови у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, інфляційних втрат та 3 % річних за період з листопада 2017 року по вересень 2020 року, ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (ідентифікаційний код юридичної особи 03327664) заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з листопада 2017 року по вересень 2020 року у сумі 12 544 грн. 90 коп., інфляційні втрати у сумі 716 грн. 58 коп. та 3 % річних у розмірі 481 грн. 83 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (ідентифікаційний код юридичної особи 03327664) 795 грн. 17 коп. судового збору за розгляд справи районним судом та 1192 грн. 77 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова