н/п 2/490/460/2021 Справа № 490/7485/20
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
УХВАЛА
про закриття провадження
14.06.2021 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Гуденко О. А., при секретарі Дудник Г. С., розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2020 року позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, в якому просить стягнути із відповідача збитки в розмірі 10605,12 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що після звільнення військовослужбовця старшого лейтенанта ОСОБА_1 у військовій частині НОМЕР_1 Департаментом внутрішнього аудиту південного територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю проводився внутрішній фінансовий аудит та аудит фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 01.01.2015 по 30.06.2016 року, за результатами якого встановлено, що виявлено переплату грошового забезпечення військовослужбовців, що самовільно залишили військову частину. У зв`язку зі своєчасно не проведеним службовим розслідуванням старшим лейтенантом ОСОБА_1 нанесено збитків державі на загальну суму 10605,12 грн.

Позивач зазначає, що відповідачем під час проходження військової служби було порушено положення Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Чулупа О. С. від 23.11.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі.

19.02.2021 року на підставі розпорядження керівника апарату Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.02.2021 року № 609 на підставі Рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя України від 25.11.2020 р. №3242/3дп/15-20 здійснено повторний автоматизований розподіл справи, за результатами якого головуючим у справі визначено суддю Гуденко О. А.

22.02.2021 року матеріали справи передані на розгляд судді Гуденко О. А.

Ухвалою від 23.02.2021 року ОСОБА_2 прийнято до провадження справу, призначено підготовче судове засідання на 14.06.2021 року.

У підготовче засідання учасники справи не з`явилися.

Разом з тим, суд дійшов висновку про неможливість розгляду вказаної справи в порядку цивільного судочинства та закриття провадження у справі, оскільки такий спір повинен розглядатись за правилами адміністративного судочинства, виходячи з такого.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є відшкодування майнової шкоди, яка виникла в результаті порушення відповідачем під час проходження ним військової служби у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 обов`язків, встановлених Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Щодо визначення предметної та суб`єктної юрисдикції справи необхідно зазначити таке.

Частина 1 статті 19 ЦПК України передбачає,що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, те, що за своєю правовою природою вони виникають у приватноправових відносинах і містять наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однасторона здійснюєпублічно-владніуправлінські функції,в томучислі навиконання делегованих повноважень, і спірвиник узв`язку ізвиконанням абоневиконанням такоюстороною зазначенихфункцій (пункти 1, 2 частини 1статті 4 КАС України).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (пункти 1, 2 частини 1 статті 19 КАС України).

Отже, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

У пунктах 2, 7, 17 частини першої статті 4 КАС України надано визначення таких термінів:

- публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

- публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

До компетенції адміністративних судів належить розгляд спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, що передбачено у пунктах 1 та 2 частини першої статті 19 КАС України, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Поняття публічної служби є широким, оскільки включає в себе державну службу, службу в органах місцевого самоврядування та службу в публічних установах.

Сутність публічної служби полягає в трьох аспектах, а саме: у функціональному аспекті вона постає як діяльність з метою виконання загальнодержавних завдань управління; в інституційному - окреслює певне коло осіб, оскільки виконання публічних справ становить їх соціальну функцію; у юридичному - охоплює правове регулювання особливих публічно-правових, службових відносин.

Під «публічною службою» необхідно розуміти врегульовану виключно Конституцією та законами України професійну публічну діяльність осіб, які заміщують посади в державних органах і органах місцевого самоврядування щодо реалізації завдань і функцій держави та органів місцевого самоврядування.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювалася щодо юрисдикційності справ за позовами, що стосуються обрання, перебування та звільнення з публічної служби.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

У рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 813/1045/18).

У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 761/33941/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначала, що публічна служба є різновидом трудової діяльності, відносини публічної служби як окремий різновид трудових відносин існують на стику двох галузей права - трудового та адміністративного, тому правовідносини, пов`язані з прийняттям на публічну службу, її проходженням та припиненням, регламентуються нормами як трудового, так і адміністративного законодавства, а спори, які виникають з таких правовідносин, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

З аналізу зазначених норм випливає, що законодавець урегулював питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням), спеціальними нормативно-правовими актами.

Зазначеними нормами права прямо передбачено, що військова служба є публічною службою.

Як убачається із встановлених судом обставин, позивач звернувся із позовом до відповідача, який перебував на військовій службі до 25.03.2016 року, і саме у зв`язку із виконанням обов`язків військовослужбовця та проходження ним військової служби. Відповідач був виключений зі списку особового складу військової частини з підстав його звільнення наказом № 115/2016 від 25.03.2016 року. Саме під час проходження військової служби відповідачем було порушено вимоги ст.11 статутут "Внутрішньої служби", як стверджує позивач, що призвело до збитків державі на загальну суму 10605,12 грн., що полягають в неналежному виконанні відповідачем вимог Інструкціїп ро порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам, затв. наказом МО України від 11.06.2008 року № 260.

Наведене вище свідчить про те, що спір у цій справі фактично виник між особою, яка проходила військову службу під час виконання нею службових обов`язків, та суб`єктом владних повноважень, а тому є публічно-правовим та повинен вирішуватися в порядку адміністративного судочинства.

Отже, враховуючи вищевикладене, у межах цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адмі ністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Такий висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 813/1045/18.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. З огляду на вказане, провадження у справі підлягає закриттю, оскільки цей спір не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255, 353-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:
Провадження по справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди закрити.

Роз`яснити позивачу, що вказаний спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Миколаївського апеляційного суду.

СУДДЯ О. А. ГУДЕНКО