П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2021 року м. Київ

Справа №756/1160/20

Резолютивна частина постанови оголошена 10 лютого 2021 року

Повний текст постанови складено 11 лютого 2021 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Довгополої А.В.

учасники справи: позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

третя особа Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Омега»

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , подану адвокатом Гуріч Олегом Вікторовичем, на рішення Оболонського районного суду м. Києва, ухваленого суддею Луценко О.М. 25 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа: Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Омега» про стягнення матеріального збитку та моральної шкоди, -

Справа №756/1160/20
№ апеляційного провадження:22-ц/824/3492/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Луценко О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Омега», про стягнення матеріального збитку та моральної шкоди.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 29.10.2019 року о 09 год. 50 хв. ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом, а саме: автомобілем « Mitsubishi Grandis» д.н.з. НОМЕР_1 в м. Буча, Київської області на перехресті нерівнозначних доріг вул.. Б. Хмельницького та вул. Вишнева, рухаючись по другорядній дорозі, виїжджаючи на головну дорогу, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 « Дати дорогу», не надав дорогу автомобілю « BMW і3» д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі та допустив з ним зіткнення, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим відповідач порушив п. 16.11 Правил дорожнього руху України.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 20.11.2019р. встановлено вину ОСОБА_2 у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів за ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «BMWі3» д.н.з. НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження.

Згідно звіту № 78/11/19 про оцінку вартості збитку від 29 листопада 2019 року, складеного ФОП ОСОБА_3 , вартість матеріального збитку, завданого автомобілю позивача в результаті його пошкодження в ДТП становить 359 528,48 грн.

Крім того позивач поніс витрати на оплату послуг проведення оцінки автомобіля 3 000,00грн. та витрати пов`язані з евакуацією автомобіля для проведення його огляду в розмірі 1800,00грн.

Крім того, позивач звернувся до страхової компанії про виплату страхового відшкодування, та йому було здійснену страхову виплату в розмірі 100 000,00гривень.

Таким чином відповідач повинен відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою в розмірі 264328,47гривень. Крім того, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди власник автомобіля « BMW і3» д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , зазнав душевних страждань у зв`язку із заподіянням пошкодження його майна, яку оцінює в 30 000,00 грн.

Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав та з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просив суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача суму збитків в розмірі 283 695,54 грн., моральну шкоду 30 000,грн. витрати на правничу допомогу в розмірі 50005,15 грн. та судовий збір.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА», про стягнення матеріального збитку та моральної шкоди, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 283 695,54 гривень, моральну шкоду в розмірі 2000,00 гривень витрати на правничу допомогу в розмірі 50 005,15грн. та судовий збір в розмірі 2943,29гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представником відповідача адвокатом Гуріч О.В. подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення справи та неправильно встановлено обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів.

В судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_2 адвокат Гуріч О.В. та ОСОБА_4 підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Пісоцька О.А. проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 29.10.2019 року о 09 год. 50 хв. ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом, а саме: автомобілем « Mitsubishi Grandis» д.н.з. НОМЕР_1 в м. Буча, Київської області на перехресті нерівнозначних доріг вул.. Б. Хмельницького та вул.. Вишнева, рухаючись по другорядній дорозі, виїжджаючи на головну дорогу, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 « Дати дорогу»,не надав дорогу автомобілю « BMW і3» д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі та допустив з ним зіткнення, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим відповідач порушив п. 16.11 Правил дорожнього руху України (т.1 а.с.13).

Власником автомобіля «BMW і3» д.н.з. НОМЕР_2 на момент дорожньо- транспортної пригоди є позивач по справі, що пітверджується свідоцтвом про реєстрацію НОМЕР_3 (т.1 а.с. 112).

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 20.11.2019р. встановлено вину ОСОБА_2 у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів за ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Згідно з вимогами ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином вина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди встановлена вище наведеною постановою та в силу ч. 4 ст. ст. 82 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Разом з тим, представник відповідача в апеляційній скарзі наводить аргументи, що у ДТП, яка мала місце 29 жовтня 2019 року, винні як відповідач так і позивач у рівній мірі, що виключає відповідальність відповідача за заподіяні матеріальні збитки, посилаючись на висновок експерта №08/20 від 06 березня 2020 року за результатами комплексного авто-технічного та транспортно-трасологічного дослідження дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 29 жовтня 2019 року за участю автомобілів «Mitsubishi Grandis» д.н.з. НОМЕР_1 та «BMW і3» д.н.з. НОМЕР_2 .

Колегія суддів відхиляє аргументи представника відповідача, з огляду на наступне.

Як зазначалось вище, постановою Ірпінського міського суду Київської області від 20 листопада 2019 року у справі № 367/8858/19, ОСОБА_2 визнано винним у ДТП, що мала місце 29 жовтня 2019 року. Як убачається зі змісту постанови суду, ОСОБА_2 визнав вину у вчиненні правопорушення.

Дана постанова набрала законної сили 03 грудня 2019 року. ОСОБА_2 постанову суду не оскаржував, будь-яких заперечень, пояснень, посилань на взаємну вину водіїв не надавав.

Наведене свідчить, що в межах адміністративного провадження, ОСОБА_2 повністю визнавав свою вину у вчиненні ДТП.

Отже, постанова від 20 листопада 2019 року має преюдиційне значення, що знімає із позивача обов`язок доказування вини ОСОБА_2 .

Разом з тим, висновок експерта №08/20 від 06 березня 2020 року не містить будь-яких висновків, які б свідчили про вину водія ОСОБА_1 , зокрема про причинний зв`язок його дій і настанням ДТП.

Крім того, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Як зазначено у розділі «Вступ», даний висновок виконано експертом ОСОБА_5 - судовим експертом з правом проведення автотехнічних і транспортно-трасологічних експертиз. До Висновку № 08/20 від 06 березня 2020 року додано свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, зокрема: Свідоцтво про кваліфікацію судового експерта з правом проведення транспортно-трасологічної експертизи, яке було видано 15 лютого 2012 року та дійсне до 31 грудня 2017 року; Свідоцтво про кваліфікацію судового експерта з правом проведення експертизи обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод, яке було видано 23 березня 2011 року та дійсне до 31 грудня 2016 року.

Свідоцтво від 15 лютого 2012 року містить примітку, що воно дійсне при перебуванні власника на посаді, передбаченій штатною структурою підрозділу Експертної служби МВС України.

У даному випадку Висновок експерта № 08/20 від 06 березня 2020 року складено від ПП «Центр судових досліджень «Експерттранссервіс» (код за СДРПОУ 25402604), а не відповідним підрозділом Експертної служби МВС України.

Таким чином, свідоцтва ОСОБА_5 , на які він посилається у Висновку № 08/20 та які додано до матеріалів справи, станом на дату проведення експертизи, є недійсними.

Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Частиною першою статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Позивачем заявлені вимоги про відшкодування матеріальної шкоди відповідачем у розмірі 283 695 грн. 54 коп., з яких: 304 804,11 грн. - вартість відновлювального ремонту КТЗ; 54 724,36 грн.- величина втрати товарної вартості, 3 000,00грн.- оплата послуг проведення оцінки автомобіля; 1800,00 грн. - вартість евакуатора; 19367,07грн.- фактична вартість відновлювального ремонту.

Згідно звіту № 78/11/19 про оцінку вартості збитку від 29.11.2019 р., складеного ФОП ОСОБА_3 , вартість матеріального збитку, завданого автомобілю позивача в результаті його пошкодження в ДТП становить 359 528,48 грн. (а.с. 15).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення заподіяної матеріальної шкоди в сумі 283695 грин.54 коп., врахувавши суму страхової виплати в сумі 100000 гривень.

Відповідно до абзацу другого ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Колегія суддів вважає необґрунтованими аргументи представника відповідача що до вартості ремонтних робіт включена вартість робіт, які не пов`язані із відновленням пошкодженого транспортного засобу, зокрема такі як складання кошторису, утилізація лобового скла, мийка кузова, допоміжні роботи при виконанні мийки, надбавка часу до основної роботи та інші види робіт та послуг, оскільки відповідно до акту виконаних робіт від 10 січня 2020 року, саме ввесь комплекс робіт був направлений на відновлення пошкодженого транспортного засобу та порушеного права позивача на вільне користування, володіння своїм майном, яке було пошкоджено внаслідок неправомірниї дій відповідача.

Задовольняючи позов у частині відшкодування моральної шкоди на підставі ст.ст. 23, 1167 ЦК України та стягуючи з відповідача 2000 гривень, суд першої інстанції виходив із засад розумності, виваженості та справедливості в зв`язку з пошкодженням транспортного засобу.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що висновок суду про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 є правильним, розмір відшкодування, 2000 гривень, з урахуванням обставин дорожньо-транспортної пригоди, обставин справи та вимушених змін у житті, відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.

Також, є вірним висновок суду про задоволення позовних вимог щодо понесених витрат на правову допомогу, що відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Гуріч Олегом Вікторовичем - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна