КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 761/3493/20 Головуючий 1 інстанція - Савицький О.А.
Провадження № 22-ц/824/4072/2021 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

15 червня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Сержанюка А.С., Мостової Г.І.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Київського національного університету імені Тараса Шевченка на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київського національного університету імені Тараса Шевченка про стягнення заробітної плати,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київського національного університету імені Тараса Шевченка про стягнення заробітної плати.

В обґрунтування позову зазначив, що працював у КНУ ім. Т.Шевченка на посаді техніка I категорії. Наказом Ректора КНУ ім. Т.Шевченка від 14.07.2005 року №08-722-04 ОСОБА_1 , слюсаря по ремонту теплопунктів 6 р. сантехнічної служби Інституту міжнародних відносин,було прийнято з 11.07.2005 рокуна умовах сумісництва на посаду чергового слюсаря 6р. (0,5 ст.) сантехнічної служби Інституту міжнародних відносин з оплатою від посадового окладу 482,00грн., з виконанням дільниці роботи за межами основного робочого часу. Як черговому слюсарю 6 р., позивачу був встановлений графік роботи за сумісництвом з понеділка по п`ятницю з 18:00 год. до 22:00 год. Згідно копії табелю за вересень 2014 року, позивач працював 16 годин, як технік в основний робочий час і ще 4 години, як черговий слюсар на умовах сумісництва, з виконанням дільниці роботи за межами основного робочого часу. Однак, відповідач за нічні зміни 3, 11, 15, 19, 23 вересня 2014 рокупозивачу зарахував, як 2 години роботи, а не фактичні 4 години відпрацьовані, а тому нарахував за 2 години робочого часу лише 293,89 грн., у той час як необхідно було 412, 5 грн.

З урахуванням зазначеного, позивач вважаючи, що йому було недоплачено відповідачем за відпрацьовані години в нічний час, та посилаючись на вимоги ст.ст. 94, 106, 108, 116 КЗпП України, просив стягнути з відповідача на його користь недоплачену заробітну плату за нічний час за вересень 2014 року в розмірі 118,61 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 до Київського національного університету імені Тараса Шевченка про стягнення заробітної плати задоволено.

Стягнуто з Київського національного університету імені Тараса Шевченка на користь ОСОБА_1 недоплачену заробітну плату в сумі 118 грн. 61 коп., судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказав, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги докази, надані відповідачем та помилково дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Суд не врахував надані відповідачем докази про режим роботи позивача за обома займаними посадами. Апелянт звернув увагу на ту обставину, що позивач визнав свій графік роботи за сумісництвом. Суд не надав жодної оцінки наданій відповідачем розрахунково - платіжній відомості ОСОБА_1 за вересень 2014 року, яка підтверджує проведення з ним повного розрахунку за відпрацьований у вересні 2014 року час.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з тим, вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від встановленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом було встановлено, щозгідно наказуРектора КНУ ім. Т.Шевченка Скопенка В.В. від 14.07.2005 року №08-722-04 ОСОБА_1 , слюсаря по ремонту теплопунктів 6 р. сантехнічної служби Інституту міжнародних відносин, прийнято з 11.07.2005 рокуна умовах сумісництва на посаду чергового слюсаря 6 р. (0,5 ст.) сантехнічної служби Інституту міжнародних відносин з оплатою від посадового окладу 482 грн., з виконанням дільниці роботи за межами основного робочого часу.

Наказом Проректора КНУ ім. Т.Шевченка Томіна Є.Ф. № 08-1993-04 від 09.12.2009 року ОСОБА_1 - техніка 1 кат.корпусу по АДРЕСА_1 сантехнічної служби,з 12.11.2009 рокупереведено на посаду техніка 1 кат. сантехнічної служби Інституту міжнародних відносин, з посадовим окладом 1 468,00 грн.

Згідно Графіка роботи за сумісництвом ОСОБА_1 , як черговому слюсарю 6 розряду сантехнічної служби Інституту міжнародних відносин, встановлено п`ятиденний робочий день з 18:00 год. до 22:00 год.

Відповідно до копії табелю виходу на роботу працівників сантехслужби ІМВ, за 3, 11, 15, 19, 23 вересня 2014 року (наданоювідповідачемяк доказ в іншій судовій справі)ОСОБА_1 відпрацював 20 годин за добу, з яких 4 години нічний час, а 16 годин денний час.

За вересень 2014 рокуОСОБА_1 булонараховано доплату за 56 годин нічного часу в сумі 293,89 грн., що підтверджується розрахунковим листом позивача.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції вважав їх доведеними та обґрунтованими, а тому дійшов висновку, що відповідач при нарахуванні позивачу доплати за роботу в нічний час у вересні 2014 року, враховував за відпрацьовані ним зміни 3, 11, 15, 19, 23 вересня по дві години, замість фактично відпрацьованих чотири години нічної зміни.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони є законними та обґрунтованими, відповідають встановленим у справі обставинам, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до статті 97 КЗпП Україниоплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт.

Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудового колективу органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами,колективними договорами.

Положення статті 108 КЗпП Українивизначають, що робота у нічний час (стаття 54) оплачується у підвищеному розмірі, встановлюваному генеральною, галузевою (регіональною) угодами та колективним договором, але не нижче 20 відсотків тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи у нічний час.

Статтею 57 КЗпП Українивизначено, що час початку і закінчення щоденної роботи передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіку змінності у відповідності з законодавством.

Судом було достеменно встановлено, що згідно з Графіком роботи за сумісництвом ОСОБА_1 , як черговому слюсарю 6 розряду сантехнічної служби Інституту міжнародних відносин було встановлено п`яти денний робочий день з 18:00 год. до 22:00 год.

Із матеріалів справи вбачається, що за 3, 11, 15, 19, 23 вересня 2014 року ОСОБА_1 відпрацював 20 годин за добу, з яких 4 години нічний час, а 16 годин денний час.

За відпрацьований нічний час у вересні 2014 року відповідач повинен був сплатити позивачу 412,5 грн. (350 грн. (за 56 год.) + 62,5 грн. (за 10 год.)), при врахуванні за відпрацьовані нічні зміни 3, 11, 15, 19, 23 вересня 2014 року по 4 години.

За вересень 2014 рокупозивачу булонараховано доплату відповідачем за 56 годин нічного часу в сумі 293,89 грн. При нарахуванні позивачу доплати за роботу в нічний час у вересні 2014 року відповідач враховував за відпрацьовані ним зміни 3, 11, 15, 19, 23 вересня цього року по дві години, замість фактично відпрацьованих чотири години нічної зміни.

Отже, відповідач повинен був сплатити працівнику за відпрацьований нічний час у вересні 2014 року 412,5 грн. (при врахуванні за відпрацьовані нічні зміни 3, 11, 15, 19, 23 вересня 2014 року по 4 години), а сплатив лише 293,89 грн., а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідачем позивачу не доплачено 118,61 грн. оплати за роботу в нічний час у вересні 2014 року враховував за відпрацьовані ним зміни 3, 11, 15, 19, 23 вересня.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд навів у ньому мотиви з яких вбачав підстави для задоволення позову. Під час розгляду справи суд першої інстанції дотримався вимог закону, повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав правову оцінку доводам і запереченням сторін та зібраним у справі доказам, вірно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, з огляду на що, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було надано оцінку доказам про режим роботи позивача за обома займаними посадами колегія суддів відхиляє як необґрунтовані. Відповідач посилаючись на зазначене не спростував факту непроведення із позивачем належного розрахунку за відпрацьовані ним зміни у нічний час.

У свою чергу, відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Жодних доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції матеріали справи не містять. Таких доказів не додано позивачем до апеляційної скарги, не отримано таких доказів судом апеляційної інстанції у ході розгляду справи.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів, також не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Справу було розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Питання щодо розподілу судових витрат пов`язаних із розглядом справи суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.7,367, 369, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київського національного університету імені Тараса Шевченка залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: А.С. Сержанюк

Г.І. Мостова