Справа № 301/3014/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" червня 2021 р. Іршавський районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Гичка О.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Мелай В.Ю.,

представника позивача, він же представник відповідача Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» за зустрічним позовом адвоката Баняс В.В.

представника відповідача, він же представник позивача за зустрічним позовом - адвоката Зейкан Г.І.

розглянувши в порядку загального позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в місті Іршава Закарпатської області в залі судових засідань Іршавського районного суду Закарпатської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» про захист прав споживачів,-

В С Т А Н О В И В :

24 грудня 2020 року представник АТ «ТАСКОМБАНК» звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 26.02.2019 між Позивачем та Відповідачем ОСОБА_1 укладено Заяву-договір №323427-516 про надання кредиту готівкою на власні потреби (надалі Кредитний договір який є невід`ємною частиною кредитного договору (п.3 розділу 1 Кредитного договору). В даному додатку наведене детальний розпис складових загальної вартості кредиту та графік платежів.

19.02.2019 року Відповідачем було підписано опитувальник фізичної особи із зазначенням, в тому числі, кореспондентської інформації та загальних відомостей щодо Позичальника, а також було підписано заяву-анкету на оформлення банківських продуктів. Підписуючи заяву-анкету на оформлення банківських продуктів, Відповідач просив Банк: надати йому послуги/продукти на умовах та в порядку передбаченому в цій заяві-анкеті та в договірних документах, що підписуються для оформлення відповідних послуг/продуктів; укласти з ним договори на оформлення відповідних банківських продуктів/послуг; здійснювати кредитування на загальних умовах кредитування, що погодженні із ним та зазначені в договірних документах.

Кредит було надано у відповідності до п.1 розділу 1 «Замовлення банківських послуг» Кредитного договору в рамках кредитного продукту «Зручна готівка максимум», на наступних умовах: п.п.1.1. сума кредиту: 300000 грн; п.п.1.2. строк кредиту: 48 міс.; проценти за користування кредитом : 0.0001%; п.п.1.4. комісія за обслуговування кредиту: 2.69% щомісячно.

Як йдеться у позові, в порушення умов договору, Відповідач свої кредитні зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 09.10.2020 р. заборгованість за Заявою- договором №323427-516 про надання кредиту готівкою на власні потреби від 26.02.2019 р. становить 416200,39 грн., яка складається з : 287190,03 грн. заборгованості за тілом кредиту (в т. ч. прострочена), 0,36 грн. заборгованості за відсотками (в т.ч. прострочені), 128760,00 грн. заборгованість по комісії (в т.ч.простроченій), штрафу 250,00 грн. за період з 09.10.2019 р. по 08.10.2020 р., які представник банку у позові, просив суд стягнути з відповідача та суму судового збору у розмірі 6243,01 грн. на користь Банку.

У визначений ухвалою суду від 18.01.2021 р., розгляд справи проводиться в порядку загального позовного провадження, строк для подання відзиву, представником відповідача за первісним позовом адвокатом Зейкан Г.І. подано до суду зустрічну позовну заяву про захист прав споживачів. В обгрунтування зустрічного позову зазначено, що дійсно, 26 лютого 2019 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» укладено Заяву-договір №323427-516 про надання кредиту готівкою на власні потреби із Додатком №1, який є невід`ємною частиною кредитного договору. Однак, вказані умови Договору не в повній мірі відповідають вимогам Законодавства, принципу добросовістності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища позивача. За умов Договору вбачається, що кошти були наданні в споживчих цілях для особистих потреб позичальника. Таким чином, оспорюваний кредитний договір являється договором споживчого кредиту. У договорах за участю споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів, тому до кредитного договору підлягають застосування вимог Законів України «Про захист прав споживачів» та «Про споживче кредитування». З чого слідує, що несправедливим є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміну у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, Банк встановивши у Заяві-договорі №323427-516 сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту визначеної п.п.1.4. п.1 розділу «Замовлення банківських послуг», не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Вважає, що встановлення банком в п.п.1.4. кредитного договору щомісячної плати за обслуговування кредиту є незаконним, не відповідає вимогам справедливості та суперечить ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст.11 Закону України «Про споживче кредитування». З даних підстав просить суд визнати недійсним п.1.4. Заяви-договору №323427-516 про надання кредиту готівкою на власні потреби від 26.02.2019 року, укладеного між Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію, визнати пункт Додатку 1 до Заяви-договору №323427-516 в частині визначеної в Графіку щомісячних платежів за кредитним договором плати за обслуговування кредиту недійсним, та зобов`язати АТ «ТАСКОМБАНК» провести перерахунок здійснених з часу укладення Заяви-договору №323427-516 платежів із зарахуванням плати за обслуговування кредиту в сумі 32640,00 грн. у рахунок інших обов`язкових платежів зі сплати заборгованості за сумою кредиту та процентами за користування кредитом.

Представник позивача адвокат Баняс В.В. в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі. Щодо зустрічного позову, вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити.

Представник відповідача за первісним позовом - адвокат Зейкан Г.І. щодо вимог за первісним позовом повідомила, що відповідач ОСОБА_1 визнає вимоги тільки в частині основного боргу, але заперечує про стягнення нарахованої суми по комісії, штрафу, просила відмовити в даній частині позовних вимог. Вимоги щодо зустрічного позову, як представник позивача за зустрічним позовом, підтримала, просила їх задовольнити.

Заслухавши пояснення представника Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» - адвоката Баняс В.В., представника ОСОБА_1 адвоката Зейкан Г.І., дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку.

Між Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 укладено Заяву-договір №323427-516 від 26.02.2019 про надання кредиту готівкою на власні потреби, після чого ОСОБА_1 було надано у спосіб, зазначений в кредитному договорі, суму кредиту в національній валюті України гривні, в сумі 300000 грн., що підтверджується відповідною випискою з особового рахунку (а.с.31 -33).

Відповідно до Додатку до кредитного договору №1 «Детальний розпис складових загальної вартості кредиту та графік платежів», відповідач був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування рахунку та орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК Україниправочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до приписів ст.625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст.ст. 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Цивільний кодекс прямо не визначає будь-яких істотних умов кредитного договору, але зі змісту статті 1054 ЦК України вбачається, що істотними умовами кредитного договору є сума кредиту, проценти за його використання та обов`язок позичальника повернути суму кредиту, що повинен бути виконаний у певний час.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором від 09.10.2020 р. ОСОБА_1 перед АТ «ТАСКОМБАНК» має заборгованість, що становить 416200,39 грн., яка складається з : 287190,03 грн. заборгованості за тілом кредиту (в т. ч. прострочена), 0,36 грн. заборгованості за відсотками (в т. ч. прострочені), 128760,00 грн. заборгованість по комісії (в т.ч. простроченій), штрафу 250,00 грн. за період з 09.10.2019 р. по 08.10.2020 р. (а.с. 29).

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з абзацами 2, 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

За змістом частин першої-третьої, п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчинила правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною першою статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції чинній на момент укладення оспорюваного кредитного договору) передбачалося, що умови договору, що обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими законодавством, визнаються недійсними.

16 жовтня 2011 року набрав чинності Закон України від 22 вересня 2011 року № 3795- VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», яким частину четверту статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» доповнено нормою наступного змісту: кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Згідно з положеннями статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16, постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року, справа № 740/4328/14.

Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості за кредитом не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості за кредитом, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Правове значення для вирішення питання про визнання кредитного договору недійсним має додержання його сторонами вимог закону саме при його укладенні, а не при його виконанні.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18).

Розділом щодо визначення основних умов користування кредитом встановлено обов`язок позичальника сплати на користь банку комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,69% щомісячно від суми кредиту.

З чого слідує, що зазначена сплата комісій є платою за послуги (обслуговування кредитної заборгованості), що супроводжують кредит, а тому дана умова кредитного договору в частині її встановлення, є нікчемною, а позов АТ «ТАСКОМБАНК» в частині стягнення суми заборгованості по комісії за обслуговування кредиту задоволенню не підлягає.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, на думку суду, в разі укладення договору кредитного договору - проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Суд встановив, що у вищевказаній заяві-договорі позичальника від 26.02.2019 року, підписаної останнім вказана процентна ставка за користування кредитом 0,0001% річних відповідно до Додатку №1.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами маються умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), комісії за обслуговування кредиту, також стягнути заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит та штраф за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Відповідно до умов надання та обслуговування кредитної лінії дострокове повернення заборгованості за кредитною лінією може відбуватись за власною ініціативою, а також на вимогу Банку у випадках, передбачених договором.

Судом встановлено, що сторони обумовили у письмовому вигляді : ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Також, суд з`ясував, що повернення кредитних коштів ігнорується відповідачем (позичальником), що підтверджується письмовими повідомленнями-вимогами від 27.10.2020 р. (а.с. 34-35).

Отже, судом встановлено, що базовою величиною кредиту є основна сума кредиту - тіло кредиту, заборгованість за відсотками, штраф за період з 09.10.2019 по 08.10.2020 в сумі 250.00 грн. та заборгованість до складу якого банком включено комісію у розмірі 2,69 % від суми кредиту, що підтверджується розрахунком, який міститься в матеріалах справи.

Враховуючи вищевикладене, визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, суд враховує, що ОСОБА_2 здійснював платежі щодо сплати заборгованості за кредитом, а саме: 10.04.2019 року в сумі 16140, 00 грн. та 04.10.2019 року в сумі 16500 грн. Тобто загалом ОСОБА_3 сплатив на погашення комісії 32640.00 грн, а тому позов АТ «ТАСКОМБАНК» підлягає частковому задоволення, а з ОСОБА_1 на користь банку підлягає стягненню заборгованість у розмірі 254 800, 39 грн. (287190.03 грн. + 0,36грн.+250,00 грн. 32640.00 грн).

Щодо вимог зустрічної позовної заяви суд зазначає.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 червня 2019 року в справі №916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) сформувала висновки про те, що визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним у силу закону з моменту його укладення.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку щодо нікчемності пункту кредитного договору (в частині встановлення комісії) з моменту укладення договору, а також того, що за зустрічним позовом друга та третя вимоги є похідними від першої, а тому зустрічний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог банку у розмірі 254 800, 39 грн, тобто 61,22 % ціни позову, то з відповідача на користь банку має бути сплачено 3821,97 грн судового збору, що є 61,22 % ставки, яка була сплачена позивачем при зверненні до суду з позовом.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України,, ст.ст. 207,526,549,551,626,628,638,1048-1050,1054,1056-1 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з відповідача ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) на користь позивача Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» () заборгованість за кредитним договором № 323427-516 від 26.02.2019р. у розмірі 254 800, 39 (двісті п`ятдесят чотири тисячі вісімсот) гривень 39 коп.

Стягнути з відповідача ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) на користь позивача Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» () судові витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору у сумі 3821,97 (три тисячі вісімсот двадцять одна) гривня 97 коп.

В іншій частині позовних вимог Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» - відмовити

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» про захист прав споживачів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 ч.1 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (Іршавський районний суд Закарпатської області).

Найменування сторін:

Позивач він же відповідач за зустрічним позовом : Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» (місце знаходження 01032, м. Київ, вул. С. Петлюри, 30);

Відповідач він же позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 (останнє місце реєстрації АДРЕСА_1 ).

Повне судове рішення складено 18.06.2021 року.

Суддя Іршавського

районного суду : О. Б. Гичка