Ухвала

18 червня 2021 року

м. Київ

справа № 640/12203/18

провадження № 61-9321ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 05 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», треті особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бонус-Трейд», ОСОБА_3 , про визнання договору іпотеки недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк» або Банк), треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бонус-Трейд», ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору іпотеки.

Позов обґрунтовано тим, що 18 квітня 2007 року між Публічним акціонерним товариством Комерційного банку «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № HAG7GA00000006, згідно з умовами якого відповідач надав позичальнику кредитні кошти у вигляді відновлюваної кредитної лінії з лімітом 399 650,00 дол. США зі строком повернення 18 квітня 2017 року зі сплатою 12,72 % річних.

У подальшому, як зазначає, позивач, йому стало відомо з інформації на сайті http://reyestr.court.gov.ua щодо судової справи № 922/2416/17, про те, що у забезпечення виконання вказаних зобов`язань 19 квітня 2007 року між ОСОБА_2 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В. А. та зареєстрований в реєстрі за № 1856.

Предметом іпотеки за договором іпотеки є п`ятикімнатна квартира загальною площею 271,6 кв. м, житловою площею 96,6 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач вказував, що з 1987 року він і ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі. Спірна квартира належить ОСОБА_2 , на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2006 року у справі № 7149/06/04. Таким чином, позивач стверджував, що на момент укладення договору іпотеки вказане майно перебувало у спільній власності подружжя, а отже розпорядження ним має відбуватися виключно за згодою подружжя, про що має бути нотаріально засвідчена заява.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 05 травня 2021 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним договір іпотеки від 19 квітня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В. А. та зареєстрований в реєстрі за № 1856, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк». Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 409,60 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов висновку, що на момент укладення оспорюваного правочину законом була передбачена обов`язковість нотаріального посвідчення згоди другого з подружжя на укладення такого договору.

04 червня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Київського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 05 травня 2021 року у вищевказаній справі, в якій посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Як підставу касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме застосування норм права без врахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 27 березня 2019 року у справі № 533/1001/16-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 200/6140/15-ц, від 20 травня 2020 року у справі № 0541/4463/2012, від 16 вересня 2020 року у справі № 203/693/18; рішеннях Верховного Суду України від 26 березня 2008 року у справі № 6-25432св07, від 20 серпня 2008 року у справі № 6-5349сво8, від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс113, від 01 липня 2015 року у справі №6-612цс15, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15, від 07 грудня 2016 року у справі № 6-1568цс16 та від 15 листопада 2017 року у справі № 6-2921цс16, та постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-533цс16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Перевіривши наведені заявником доводи, Верховний Суд дійшов висновку, що посилання заявника на постанову Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-533цс16, як на підставу для відкриття касаційного оскарження не можуть братись до уваги, оскільки Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 вирішила відступити від наведених у ній висновків.

Також заявник посилається, на те що суди порушили норми процесуального права, оскільки не дослідили докази, наявні у матеріалах справи (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

За змістом частини сьомої статті 394 ЦПК України та відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі, в якій вирішує питання про витребування матеріалів справи.

Враховуючи, що судом не встановлено підстав для залишення касаційної скарги без руху, відмови у відкритті касаційного провадження чи повернення касаційної скарги, зважаючи на те, що доводи касаційної скарги містять посилання на передбачені законом підстави касаційного оскарження судових рішень, отже наявні підстави для відкриття касаційного провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, та витребування матеріалів указаної вище справи.

Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», треті особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бонус-Трейд», ОСОБА_3 , про визнання договору іпотеки недійсним, за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 05 травня 2021 року.

Витребувати з Київського районного суду м. Харкова матеріали вищезазначеної цивільної справи № 640/12203/18.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, в 10-денний строк з дня отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик