Справа № 203/3832/20
Провадження № 2/0203/227/2021
КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2021 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська, в особі головуючого судді Колесніченко О.В., розглянувши у спрощеному порядку в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу у паперовій формі ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СОС КРЕДИТ» про визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року позивач, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), з підстав непідписання та неукаладання кредитного договору з відповідачем, пред`явив через суд вимоги на предмет визнання недійсним кредитного договору.

ОСОБА_1 в обґрунтування підстав позову посилається на те, що з початку березня 2020 року співробітники відповідача здійснюють дзвінки, відправляють смс на його номер телефону із наполегливими вимогами про сплату боргу. Зазначає, що жодних фінансових взаємовідносин із відповідачем або його представниками в нього не було, як і не було укладання будь-якого кредитного договору з відповідачем третіми особами від імені позивача. При цьому зазначає, що пропозиції від відповідача про укладення договору він не отримував, зазначений договір не підписував ні власноручно, ані за допомогою електронного удосконаленого підпису, який підтверджується особистим сертифікатом ключа та однозначно ідентифікує особу, як і не отримував примірника договору. Вважає, що відсутні будь-які докази того, що оскаржуваний договір був дійсно укладений та підписаний сторонами відповідно до вимог чинного законодавства України, як і відсутні факти, які підтверджували б передачу грошей відповідачем позивачеві. Зазначає, що відповідачем здійснюється нечесна підприємницька практика, що суперечить вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ЗУ «Про електронну комерцію». Правочин, здійснений з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсним. На підставі викладеного, вважає що оскаржуваний договір є недійсним, оскільки порушує вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів» та підпадає до вимог ч.3 ст.215 ЦК України.

Відповідач на виконання вимог ст. 178 ЦПК України 16 грудня 2020 року подав засобами поштового зв`язку до суду відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог позивача, обґрунтовуючи це тим, що 13 листопада 2019 року укладено між ТОВ «СОС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 електронний кредитний договір в розумінні ЗУ «Про електронну комерцію», який підписано позивачем з використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Процедура оформлення такого кредиту міститься на сайті відповідача та передбачає спочатку подачу клієнтом заявки про видачу коштів, в якій він висловлює бажання на отримання певної суми, зазначивши кількість днів, на яку він просить оформити кредит. Після погодження товариством видачу кредиту клієнт за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який отримує за допомогою СМС-повідомлення на свій номер телефону, який вказує при реєстрації на сайті, підписує заяву-приєднання до Договору (оферти) про надання фінансового кредиту, в якій передбачено, що клієнт ознайомився з договору про надання фінансового кредиту, Внутрішніми правилами надання ТОВ «СОС КРЕДИТ» коштів у позику, Паспортом кредиту, Згодою на обробку персональних даних та іншими нормативними документами та правовими актами, що регулюють надання Послуг товариством.

Оскільки позивач підписав Заяву-приєднання електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора, з виявленням попереднього бажання отримати кошти у позику шляхом верифікації на сайті товариства, такі дії клієнта вважаються відповідачем повним погодженням з умовами договору про надання фінансових послуг.

Крім того, позивачем укладено з відповідачем чотири Додаткові угоди до договору про надання фінансових послуг, шляхом вчинення сукупних дій, зокрема, оплати загальної суми за продовження з використанням платіжної картки, реквізити якої зазначені клієнтом у платіжному фреймі та із використанням функціоналу платіжного фрейму через свій Особистий кабінет, яким він продовжив дію договору з обов`язковою сплатою відсотків, нарахованих за користування кредитом. При цьому свідченням вчинення такої оплати буде отримання товариством повідомлення про успішну авторизацію на суму, що була запитана у банку. Твердження позивача, що кредит був оформлений третіми особами шахрайським шляхом є безпідставними, оскільки для третіх осіб це було б пролонгацією кредиту зі сплатою для цього власних коштів. Тому відповідач вважає, що договір був укладений з позивачем з дотриманням вимог та у відповідності чинного законодавства України, а примірник договору позивач мав можливість роздрукувати в паперовому вигляді зі свого особистого кабінету на сайті відповідача https://soscredit.ua/uk.

Позивач на виконання ст. 179 ЦПК України 30 грудня 2020 року засобами поштового зв`язку надіслав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що заявок на отримання кредиту не надсилав, в електронних системах не реєструвався, верифікацію на сайті та процедуру підписання договору не проходив, смс-повідомлень на свій номер телефону не отримував, що відповідачем не спростовано та не надано цьому доказів до відзиву на позов. У ксерокопіях договорів, які надані відповідачем, відсутній підпис позивача, а зазначено лише прізвище ОСОБА_1 без зазначення РНОКПП, номеру та серії його паспорту, при цьому відповідачем до відзиву на позов надана ксерокопія фотокартки лише першої сторінки паспорта на ім`я ОСОБА_1 , що, на думку позивача, свідчить про отримання ксерокопії цього документу з інших джерел, а не від позивача особисто.

Крім того, відповідачем не надано належних та допустимих доказів перерахування коштів на рахунок позивача, оскільки відсутні банківські виписки, квитанції цієї операції, як і не надано первинної банківської документації на підтвердження здійснення господарської операції з надання відповідачем позивачеві грошових коштів, підписання документів саме позивачем електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора, що свідчить про безпідставність тверджень відповідача.

З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 06 листопада 2020 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень та без потреби у витребуванні доказів чи у сприянні в поданні доказів іншим чином.

Суд, дослідивши зібрані докази, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами з відмовою у позові, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦУ України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При цьому за змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ч.2 ст.638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Разом із цим, відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно ч.1,3-6,8,10,12,13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар визначається згідно з положеннями Цивільного кодексу України про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено цим Законом.

У разі якщо предметом електронного договору є надання послуг у сфері електронної комерції, обов`язок постачальника перед споживачем вважається виконаним у момент, коли надана постачальником послуга відповідає властивостям, визначеним договором або законодавством.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

-електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

-електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

-аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У ході судового розгляду встановлено, що ТОВ «СОС КРЕДИТ», у відповідності до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є юридичною особою з основним видом зайняття діяльності за КВЕД: 64.92 Інші вид кредитування.

Надана відповідачем разом з відзивом на позов заява-приєднання від 13 листопада 2019 року до Договору про надання фінансового кредиту від 13 листопада 2019 року, укладена між позивачем та відповідачем в мережі інформаційно-телекомунікаційної системи, в графі «Підпис» містить прізвище ОСОБА_1 та дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності 8d6q4k8c, що відповідає електронному підпису ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором. Також в графі «Клієнт» міститься РНОКПП, адреса місця реєстрації клієнта, номер його платіжної картки та номер телефону, що перевіряється фінансовою установою при отриманні заявки від клієнта, згідно укладеного з банком клієнта відповідного договору на обслуговування платіжної картки.

Твердження позивача про те, що Заява-приєднання та Договір (оферти) про надання фінансового кредиту №12042313 від 13 листопада 2019 року не містить відомостей про підписання саме ОСОБА_1 цих документів та відсутність верифікації на сайті відповідача, не відповідає дійсності з наступних підстав.

До відзиву на позов відповідачем надано Заяву-приєднання до Договору (оферти) про надання фінансового кредиту №12042313 від 13 листопада 2019 року; Договір про надання фінансового кредиту №12042313 від 13 листопада 2019 року; Додаток №1 до Договору про надання фінансового кредиту №12042313 від 13 листопада 2019 року, що містить Графік погашення боргу; Паспорт кредиту - Інформація, яка надається споживачу до укладання договору; Заяву-приєднання до Додаткової угоди №1 від 13 грудня 2019 року до Договору (оферти) про надання фінансового кредиту №12042313 від 13 листопада 2019 року; Додаткову угоду №1 від 13 грудня 2019 року до Договору про надання фінансового кредиту №12042313 від 13 листопада 2019 року; заяву-приєднання до Додаткової угоди №2 від 12 січня 2020 року до Договору про надання фінансового кредиту №12042313 від 13 листопада 2019 року; Додаткову угоду №2 від 12 січня 2020 року до Договору про надання фінансового кредиту №12042313 від 13 листопада 2019 року; Додаткову угоду №3 від 11 лютого 2020 року до Договору про надання фінансового кредиту №12042313 від 13 листопада 2019 року; Заяву-приєднання до Додаткової угоди №4 від 12 березня 2020 року до Договору про надання фінансового кредиту №12042313 від 13 листопада 2019 року та Внутрішні правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «СОС КРЕДИТ», затверджених Рішенням Загальних зборів ТОВ «СОС КРЕДИТ» протоколом №27 від 25 вересня 2019 року.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо укладання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему відповідача можливе за допомогою електронного цифрового підпису позивача електронним підписом одноразового ідентифікатора.

Так, у Внутрішніх правилах надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «СОС КРЕДИТ», які є складовою кредитного договору, зазначено повну процедуру реєстрації клієнта у системі із обов`язковим зазначенням реквізитів платіжної картки та обов`язковим підтвердження використання клієнтом цієї платіжної картки у платіжному фреймі, про що клієнтом особисто зазначається в Особовому кабінеті на сайті фінансової установи, що можливо лише після проходження всієї процедури реєстрації з використанням електронному підпису одноразовим ідентифікатором та перевіркою персональних даних фінансовою установою, наданих заявником, у тому числі і платіжні картки, заявлені у заявці, на які фінансова установа перераховує кредитні кошти у разі схвалення заявки клієнта та підписання договору(п.п.2.4.1-2.4.9 Внутрішніх правилах), що також узгоджується і з розділом правил щодо формування та подачі заявки (п.п.2.5.1-2.5.8.5 Внутрішніх правилах).

Саме те, що клієнт самостійно зазначає реквізити своєї банківської картки, а фінансова установа перевіряє та підтверджує користування саме цим клієнтом цієї банківської картки, на що клієнт надає свою згоду в порядку реєстрації, свідчить про звернення до фінансової установи цього клієнта також з підтвердженням його особи сканкопіями його паспорта та довідки РНОКПП, що спростовує твердження позивача.

Аналогічні висновки зробив Верховний Суд у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19, в якій визначив законність укладання кредитних договорів за мікрокредитами.

Відповідно, суд належить дійти висновку, що ОСОБА_1 пройшов процедуру оформлення Договору про надання фінансового кредиту на сайті ТОВ «СОС КРЕДИТ», що підтверджено належними та допустимими письмовими доказами укладення електронного договору ОСОБА_1 в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції ТОВ "СОС КРЕДИТ", з належним прийняттям пропозиції укласти такий договір, з відповідною верифікацією та ідентифікацією особи в такій системі та наданням відповіді про прийняття пропозиції (акцепт) у встановленому ч.6 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» порядку.

Крім того, суд відхиляє доводи позивача про те, що хоча в Заяві-приєднанні від 13 листопада 2019 року і міститься прізвище ОСОБА_1 , однак до відзиву на позов відповідачем не додано жодного документу про зарахування позивачем коштів на виконання ч. 2 ст. 1068 ЦК України на користь позивача, оскільки відповідач в даному випадку є фінансовою установою, яка надає можливість отримати кредитні кошти на будь-яку банківську карту цієї особи, яка звертається з пропозицією укласти кредитний договір в електронній формі, реквізити якої ОСОБА_1 самостійно повідомив відповідачеві в порядку проходження процедури реєстрації, верифікації та ідентифікації особи на сайті відповідача.

Положеннями статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що заявки, які є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), були підписані ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором (8d6q4k8c), надісланим смс-повідомленням на належний йому фінансовий номер телефону НОМЕР_2 , із зазначенням ним особисто реквізитів платіжної банківської карти для отримання кредитних коштів, перерахованих відповідачем, що перевірено відповідачем при проходженні реєстрації з надісланням на цей номер смс-повідомленням та підтвердження ОСОБА_1 користування цим номером телефону та належності зазначеної ОСОБА_1 банківської картки саме йому, з чого суд приходить до висновку про укладання 13 листопада 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «СОС КРЕДИТ» Договору про надання фінансового кредиту №12042313, де ОСОБА_1 отримав від ТОВ «СОС КРЕДИТ» кредитні кошти у розмірі 4000 грн. із зазначеним Графіком процентів та Графіком погашення кредиту, з подальшим укладання Додаткових угод з подовження дії кредитного договору, в розумінні та з дотриманням всіх вимог ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», ст.ст.3,11,12 Закону України «Про електронну комерцію», ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг".

Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 11-13, 81, 141, 209, 258, 263-265, 268, 274, 279 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СОС КРЕДИТ» про визнання кредитного договору недійсним - відмовити.

Судовий збір віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги у паперовій формі до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текс складено 05.02.2021.

Суддя О.В. Колесніченко