Дата документу 18.06.2021 Справа № 310/4908/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №310/4908/20 Головуючий у 1 інстанції: Морока С.М.
Провадження № 22-ц/807/2169/21 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«18» червня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє як законний представник малолітнього ОСОБА_3 , до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» про стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2020 року ОСОБА_1 , яка діє як законний представник малолітнього ОСОБА_3 , звернулась до суду з позовом до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» про стягнення страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 29 червня 2019 року сталось дорожньо-транспортна пригода, під час якої автомобіль марки «Daewoo Lanos», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , рухаючись на перехресті вулиць Нагірна та Довганюка у м. Бердянськ, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 від отриманих тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_1 помер в лікарні.

Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «Daewoo Lanos», р.н. НОМЕР_1 , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована згідно полісу АМ/9667599 у ПАТ «НАСК «ОРАНТА».

28 жовтня 2019 року на адресу ПАТ «НАСК «ОРАНТА» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах матері загиблого - ОСОБА_6 , дружини загиблого - ОСОБА_1 , та неповнолітнього сина загиблого - ОСОБА_3 , 2013 року народження. В ПАТ «НАСК «ОРАНТА» зареєстровано страхову справу № 19-08-9870.

Загальна сума страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування складає 200 000,00 грн., з яких: 50 076,00 грн. - моральна шкода, 150 228,00 грн. (149 924,00 грн. - сума в межах страхового ліміту) - відшкодування на утримання неповнолітньої дитини.

Страховою компанією здійснено часткову виплату страхового відшкодування потерпілим в розмірі 69 461,80 грн., що включає: відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 076,00 грн.; відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника у розмірі 19 385,80 грн.

Наступні виплати страхового відшкодування на утримання неповнолітньої дитини загиблого у розмірі 130 538,20 грн. страхова компанія розстрочила на щомісячні платежі, які будуть сплачуватись у період з червня 2020 року по лютий 2027 року.

Вважала, що вказане рішення страхової компанії щодо розтермінування виплати страхового відшкодування на утримання неповнолітніх дітей загиблого суперечить положенню ст.36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

ПАТ «НАСК «ОРАНТА» всупереч ст.27.2 та 36.2 Закону здійснено виплату страхового відшкодування на утримання дитини одноразово у розмірі 19 385,80 грн., що є незаконним, оскільки вказана сума є меншою ніж 36 мінімальних заробітних плат.

Вважала, що оскільки з моменту отримання страховою компанією заяви про виплату страхового відшкодування пройшло більше 90 днів, страховик на підставі п.36.5 Закону зобов`язаний сплатити потерпілій пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ.

Також, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначеного просила стягнути з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на її користь суму страхового відшкодування в розмірі 130 538,20 грн., пеню в сумі 1512,25 грн., 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 375,52 грн., та витрати на правову допомогу в сумі 12000 грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 березня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що судом першої інстанції не враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 25 листопада 2020 року у справі № 747/522/19, ЦК України є законом загальної дії, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачає можливості виплати страхового відшкодування частинами, має місце порушення відповідачем прав дитини, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

ПАТ «НАСК «ОРАНТА» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що здійснює виплати страхового відшкодування, станом на липень 2021 року залишок страхового відшкодування становить 11250,20 грн., обставини справи № 747/522/19 відрізняються від обставин цієї справи, судом першої інстанції обґрунтовано враховано позицію Верхового Суду, викладену в постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 326/440/19.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 05 червня 2021 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 06 червня 2021 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходів з того, що страхова компанія правомірно визначила розмір щомісячних платежів з розрахунку виплати всієї суми відшкодування на час досягнення дитиною повноліття.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Матеріалами справи підтверджено, що 29 червня 2019 року відбулась дорожньо-транспортна пригода, під час якої автомобіль марки і «Daewoo Lanos», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який рухаючись на перехресті вулиць Нагірна та Довганюка у м. Бердянськ, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 від отриманих тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_1 помер в лікарні.

Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «Daewoo Lanos», р.н. НОМЕР_1 , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована згідно полісу АМ/9667599 у ПАТ «НАСК «ОРАНТА».

Постановою слідчого СВ Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області Гапєєва В.І. кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001719 від 29.06.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за фактом дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої смертельно травмовано ОСОБА_5 , закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_4 складу злочину.

28 жовтня 2019 року на адресу ПАТ «НАСК «ОРАНТА» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах матері загиблого - ОСОБА_6 , дружини загиблого - ОСОБА_1 , та неповнолітнього сина загиблого - ОСОБА_3 , 2013 року народження. В результаті чого в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» зареєстровано страхову справу № 19-08-9870.

Загальна сума страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування складає 200 000,00 грн., з яких: 50 076,00 грн. - моральна шкода, 150 228,00 грн. (149 924,00 грн. - сума в межах страхового ліміту) - відшкодування на утримання неповнолітньої дитини.

Страховою компанією здійснено часткову виплату страхового відшкодування потерпілим в розмірі 69 461,80 грн., що включає: відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 076,00 грн.; відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника у розмірі 19 385,80 грн.

Наступні виплати страхового відшкодування на утримання неповнолітньої дитини загиблого у розмірі 130 538,20 грн. страхова компанія розстрочила на щомісячні платежі, які будуть сплачуватись у період з червня 2020 року по лютий 2027 року.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За вимогами статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Статтею 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Положення статей 1200 та 1202 ЦК України закріплені у книзі п`ятій - зобов`язальне право, главі 82 - відшкодування шкоди, розділі 2 - відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Системний аналіз статей 1200 та 1202 ЦК України дає підстави для висновку, що одна із них визначає перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, інша - порядок відшкодування такої шкоди. Таким чином, вказані норми необхідно розглядати у взаємозв`язку, оскільки вони підлягають застосуванню як елементи єдиного механізму правового регулювання відносин із відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого.

Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону № України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

У системному зв`язку із статтями 1200, 1202 ЦК України положення пункту 27.2 статті 27 та пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, необхідно розуміти таким чином: страховик (у випадках передбачених Законом - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами; перший платіж здійснюється не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Крім цього, пунктом 27.5 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.

Вказаною нормою передбачено право страховика, а не обов`язок (у випадках передбачених Законом - МТСБУ) відшкодувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 1200 ЦК України за наявності обставин, які мають істотне значення, та із урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки.

Отже, для відступу від загального порядку (щомісячними платежами) відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, використовуючи принципи, закладені у частині першій статті 1200 ЦК України, заявник повинен вказати на наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем, а страховик, в сою чергу, надати оцінку цим обставинам та прийняти відповідне рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верхового Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 326/440/19 та в постанові Верхового Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 753/7486/17.

Законодавець визначивши такий спосіб відшкодування шкоди дитині, яка втратила утримання, передбачив саме триваючий спосіб виплати відшкодування виходячи з нагальних та триваючих потреб дитини для забезпечення її існування до моменту, коли вона саме зможе себе забезпечити.

В іншому випадку, одночасна виплата такого відшкодування не може гарантувати відповідне утримання та забезпечення дитини до досягнення нею повноліття.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що страхова компанія у чіткій відповідності до вказаної норми закону визначила загальний розмір вказаного відшкодування, який позивачем не оспорюється, і визначила розмір щомісячних платежів з розрахунку виплати всієї суми відшкодування на час досягнення дитиною повноліття.

В зв`язку наведеним, судом апеляційної інстанції не встановлено як порушення прав позивача на отримання страхового відшкодування так і неправомірних дій відповідача, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 130 538,20 грн., пені в сумі 1512,25 грн., 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 375,52 грн.

За приписами ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу.

Посилання в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 747/522/19 не можуть бути взяті до уваги, оскільки у вказаній справі встановлені інші фактичні обставини.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, вважає, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи.

Належних, достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 березня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 18 червня 2021 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова