Провадження №22-ц/824/1045/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 квітня 2020 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Національна страхова компанія «Оранта» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку зворотної вимоги,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року позивач звернувся до суду з вище зазначеним позовом, обґрунтовуючи його наступним:

09 липня 2018 року на перехресті вул. Д.Янченка та вул. Армії УНР в м. Бровари, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Лексус», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в АТ «СГ «ТАС», та автомобіля «Вольксваген», державний номерний знак НОМЕР_2 , який був застрахований в ПАТ «НАСК «Оранта» згідно з договором добровільного стархування транспортного засобу № УБ/1240347 від 16 січня 2018 року (страхувальник ТзОВ «Науково-виробнича компанія «Техімпекс»).

Постановою Броварського міськрайонного суду Кивської області від 31 липня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.

Внаслідок ДТП було завдано шкоди автомобілю «Вольксваген». З метою визначення розміру завданого в результаті ДТП вказаному транспортному засобу збитку, позивачем було замовлено проведення автотоварознавчого дослідження. Згідно оцінки, розрахунку СТО, страховго акту № СТО-18-8742/1 від 24.07.2018 року про визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, вартість завданого автомобілю «Вольксваген» збитку визначено у розмірі 35 567 грн. Вказаний збиток було відшкодовано позивачем відповідно до платіжного доручення №99404 від 28.09.2018 року.

Оскільки цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Лексус» була застрахована в АТ «СГ «ТАС», ПАТ «НАСК «Оранта» звернулося до такої страхової компанії з вимогою виплати страхового відшкодування. 28.09.2018 року АТ «СГ «ТАС» сплатило на користь ПАТ «НАСК «Оранта» 32 794 грн. 24 коп. страхового відшкодування.

Позивач вважає, що відповідач в порядку ст. 1194 ЦК України має відшкодувати різницю між виплаченим ПАТ «НАСК «Оранта» страховим відшкодуванням (35 567 грн. 00 коп.) та страховим відшкодуванням, отриманим від АТ «СГ «ТАС» (32 794 грн. 24 коп.), а саме - 2 772 грн. 76 коп., що й стало підставою звернення до суду із цим позовом.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 08 квітня 2020 року вищевказаний позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, оскаржуване рішення суду вважає незаконним, та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що судом не взято до уваги доводи та заперечення відповідача, які належно обґрунтовують відсутність підстав для задоволення позову. При цьому висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просить апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки у справі ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму, а дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що наведеним вимогам вказане рішення не відповідає.

В своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції було невірно застосовано норми матеріального права, а також застосовані висновки Верховного Суду України, які станом на день розгляду справи вже не є діючими та не мають застосовуватися судами. Таку позицію апелянта поділяє й колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З наведених норм вбачається, що відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою ліміту відповідальності страховика.

Зазначена правова позиція кореспондується з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц та 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в АТ «СГ «ТАС» відповідно до полісу № АМ/5936938, чинного на час ДТП. За вказаним полісом ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, складає 100000,00 грн., розмір франшизи - 0,00 грн. За таких умов розмір ліміту відповідальності страховика, який застрахував відповідальність відповідача, перевищує розмір спричиненої внаслідок ДТП шкоди, відтак правові підстави для покладення обов`язку її повного чи часткового відшкодування на відповідача відсутні.

З аналізу матеріалів справи, зокрема листа АТ «СГ «ТАС» від 25.09.2018 року (а.с. 60, суд вбачає, що розмір страхового відшкодування у відповідності до положень ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розраховано та виплачено на підставі представлених позивачем документів з врахуванням коефіцієнту зносу замінених складових. Дана позиція відповідає й положенням ст. 1192 ЦК України, відповідно до якої при пошкодженні майна розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. При цьому пошкоджена річ має бути відновлена до стану, в якому вона була на час завдання їй шкоди, відтак застосування в даних правовідносинах коефіцієнту зносу замінених деталей є обґрунтованим.

Відповідно до п. 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 вартість матеріального збитку (реальні збитки) від пошкодження колісного транспортного засобу (КТЗ) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Позивачем як не зазначалося, так і не було представлено до суду жодного доказу з приводу того, що різниця між страховим відшкодуванням, виплаченим АТ «СГ «ТАС», та заявленою суму позову має відношення до втрати товарної вартості автомобіля «Вольксваген». За таких умов підстави для висновку про те, що сплачене АТ «СГ «ТАС`страхове відшкодування не відповідає розміру спричиненої автомобілю «Вольксваген» в результаті ДТП шкоди, відсутні. В свою чергу це, з врахуванням вищевикладених правових норм та позицій Великої Палата Верховного Суду, обумовлює відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення по справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Приписами ст.141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 квітня 2020 рокускасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Національна страхова компанія «Оранта» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку зворотної вимоги відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Національна страхова компанія «Оранта» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) 2 881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одну) грн. 50 коп. - судового збору та 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп. - понесених витрат на правничу допомогу, а всього 5 881 (п`ять тисяч вісімсот вісімдесят одну) грн. 50 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів крім випадків, передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

К.П. Приходько