Справа № 309/3076/20
Провадження № 2/309/1607/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 червня 2021 року м. Хуст
Хустський районний суд Закарпатської області
в складі головуючого-судді Довжанин М.М.
за участю секретаря судового засідання Орос Г.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно та усунення перешкод у володінні та користуванні ним, покладання на відповідача обов`язку не чинити перешкод в користуванні житлом, -
ОСОБА_1 звернувся в Хустський районний суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати за ним право власності на 1/4 (одну четверту) частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 (з належними до неї господарськими будівлями і спорудами), зобов`язати відповідача не перешкоджати йому користуватися квартирою АДРЕСА_1 (з належними до неї господарськими будівлями і спорудами), в тому числі, але не виключно забезпечити вільний доступ до квартири, користування комунальними мережами, приміщеннями загального користування, господарськими будівлями і спорудами та стягнути на його користь з відповідача судові витрати у справі в розмірі сплаченого судового збору 1695,05 грн.
Позов обґрунтовує тим, що його баба ОСОБА_3 , мати ОСОБА_4 , він та брат ОСОБА_2 набули у приватну спільну власність квартиру АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_3 її частку у праві власності на квартиру одержала ОСОБА_4 як донька померлої спадкоємець першої черги, про що їй 01 березня 2001 року Хустською державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частку у праві власності на квартиру. Тому, після смерті одного з учасників спільної власності на квартиру та отримання спадщини другим учасником, частки співвласників квартири у праві власності розподілилися так: ОСОБА_4 1/2 частка, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 1/4 частці кожному. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Одразу ж після її похорон відповідач ОСОБА_2 із членами своєї сім`ї вселився у квартиру. Позивача в квартиру не пустив. З того часу між ними існує конфліктна ситуація з приводу вселення та користування квартирою. Він неодноразово звертався до відповідача з проханням впустити його у квартиру, щоб забрати свої речі, а також просив надати йому документи на квартиру, які зберігалися у матері, щоб перереєструвати своє право власності на частку у праві власності на квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки свідоцтво про право власності на житло видано в одному примірнику і за життя матері зберігалося в неї. Відповідач у категоричній формі йому відмовив. Незважаючи на його звернення до поліції з проханням забезпечити вхід у квартиру, відповідач у квартиру його не допустив. Працівником поліції було проведено з ним профілактичну бесіду, але після цього відповідач повністю відмовився від спілкування з ним: заблокував його телефон, поміняв замок на вхідних дверях, ухиляється від будь-яких контактів з ним. З дня похорон матері він не був жодного разу допущений у квартиру, співвласником якої є. Оскільки у нього немає правовстановлюючого документа на право власності на квартиру, він не може підтвердити свої права на квартиру і у належний спосіб здійснити захист свого права.
Юридично він є співвласником квартири, його право власності зареєстровано в Хустському державному підприємстві технічної інвентаризації у відповідності до чинного на той час законодавства, проте фактично він не може ані користуватися своєю власністю, ані розпоряджатися нею, оскільки правовстановлюючий документ на квартиру утримує в себе відповідач, а тому вважає, що йому необхідне спеціальне визнання судом права власності на майно.
Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися. Позивач подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання жодного разу не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить роздруківка з вебсайта «Укрпошти» про рух поштового відправлення з позначкою «відправлення вручено адресату (одержувачу) особисто об`єктом поштового зв`язку ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Причини неявки відповідача суду невідомі. Відзив чи заперечення проти позову від відповідача не надходили.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення про заочний розгляд даної справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За таких обставин, суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності сторін без фіксування судового процесу.
Заяв та клопотань від сторін до суду не поступало. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не проводилось.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовну заяву слід задовольнити, виходячи з наступних підстав.
В судовому засіданні належними доказами встановлено, що за свідоцтвом про право власності на житло, виданим 30 грудня 1996 року Хустською міською Радою народних депутатів, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 члени однієї сім`ї, на підставі розпорядження органу приватизації Хустської міської Ради народних депутатів від 30 грудня 1996 року № 818/216 набули у приватну спільну власність квартиру АДРЕСА_1 .(а.с. 7 8).
Право власності на вказану квартиру зареєстровано органом, яким на той час здійснювалась державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна Хустським ДПТІ в реєстрову книгу № 18 дод. стор. № 52 м. Хуст від 13 лютого 1997 року за реєстром № 446, а також видано на ім`я ОСОБА_3 технічний паспорт.(а.с. 9, 14).
Після смерті ОСОБА_3 ї частку у праві власності на квартиру успадковує ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про право на спадщину від 01 березня 2001 року на 1/4 частку у праві власності на квартиру, зареєстрованим в реєстрі нотаріальних дій за № 1362, а 17 травня 2007 року в реєстрі прав власності на нерухоме майно, що стверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 11-13).
Таким чином, судом встановлено, що частки у праві власності на квартиру після смерті одного співвласника визначились наступним чином: ОСОБА_4 належить 1/2 частка у квартирі, а позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2 по 1/4 частці у квартирі АДРЕСА_1 , що вбачається з доказів наявних у матеріалах справи.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла (копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , а.с. 10).
Відповідач не визнає за позивачем права на частину квартири, перешкоджає йому користуватися житлом за місцем його постійного проживання, зареєстрованого у цій квартирі (копія паспорту серії НОМЕР_2 , виданого Хустським РВ УМВС України в Закарпатській області 11 серпня 1997 року з відміткою про зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , а.с. 15, 16), не допускає його у житлове приміщення утримує в себе правовстановлюючі документи на квартиру, без яких позивач не має можливості провести реєстрацію права власності на належну йому частку квартири.
Відповідно до ст. 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.
Частиною 1 ст. 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», в редакції чинній на момент приватизації спірної квартири, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 вищезазначеного Закону передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири.
Згідно зі ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової власності або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Відповідно до роз`яснення, наданого у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.
Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено в статті 41 Конституції України, в якій гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом.
Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК України власники вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Звертаючись до суду, позивач довів суду належними доказами підставність його позовних вимог, натомість відповідачем не доведено суду обставин, які б спростовували тверджень позивача та не подано з приводу таких обставин відповідні докази.
Зважаючи на наведене, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 , яким не доведено суду протилежне, чинить перешкоди позивачу ОСОБА_1 у користуванні квартирою, не допускає його у квартиру, не надає ключів від вхідних дверей, що унеможливлює користування позивачем належною йому власністю, утримує в себе і не надає на вимогу позивача правовстановлюючий документ на квартиру, суд приходить висновку про необхідність визнати за позивачем право власності на одну четверту частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , а також зобов`язати відповідача не перешкоджати позивачу користуватися квартирою та забезпечити вільний доступ до квартири, користування комунальними мережами, приміщеннями загального користування, господарськими будівлями і спорудами.
З відповідача на користь позивача також слід стягнути понесені судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України в сумі 1695,05 гривень.
Керуючись ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 280-284, 354 ЦПК України, суд,
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на 1/4 (одну четверту) частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , з належними до неї господарськими будівлями і спорудами.
Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , не перешкоджати ОСОБА_1 користуватися квартирою АДРЕСА_1 , з належними до неї господарськими будівлями і спорудами, в тому числі, але не виключно: забезпечити вільний доступ до квартири, користування комунальними мережами, приміщеннями загального користування, господарськими будівлями і спорудами.
Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати на користь ОСОБА_1 в сумі 1695,05 гривень сплаченого судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хустського районного суду Закарпатської області.
Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду через Хустський районний суд Закарпатської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Хустського

районного суду: Довжанин М.М.