ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/4393/20 Головуючий суддя І інстанції Глібко О. В.
Провадження № 22-ц/818/1474/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: за заповітом
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Котелевець А.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря : Семикрас О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Харківської міської ради на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2020 року, ухвалене у складі головуючого судді Глібко О.В., по справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Браженко Інна Іванівна про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

встановив:

19 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті бабусі ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в два місяці.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його бабуся ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частини квартири, розташованої в АДРЕСА_1 . Згідно заповіту, складеного 07 грудня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори Галіщевою О.А., належну ОСОБА_2 на праві власності частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 вона заповідає онуку ОСОБА_1 .

Вказав, що у зв`язку із запровадженням в Україні карантину, у встановлений законом для прийняття спадщини 6 місячний строк, він не мав можливості звернутися в нотаріальну контору з відповідною заявою, так як була зупинена робота міського транспорту. Крім того, він тривалий час залишався на самоізоляції як законослухняний громадянин, а також під страхом інфікування себе та своєї сім`ї. Крім того 07.06.2020 року у нього піднялася температура до 38 градусів Цельсія, що змусило його продовжити самоізоляцію. 19.06.2020 року він звернувся до приватного нотаріуса Браженко І.І. з заявою про прийняття спадщини, але нотаріус відмовила йому, посилаючись на пропуск строку на подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 02 листопада 2020 року позов було задоволено.

В апеляційній скарзі Харківська міська рада просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення незаконне, необґрунтоване, прийнято при неповному з`ясуванні дійсних та фактичних обставин справи, з невірним застосування норм матеріального та процесуального права.

Вказала, що позивачем не доведено поважність причин для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. ОСОБА_1 повинен був звернутися із заявою про прийняття спадщини до 12 червня 2020 року, проте звернувся лише 19.06.2020 року.

Зазначає, що Харківська міська рада, у випадку не прийняття особою спадщини, на виконання вимог ст.1277 ЦК України, повинна виконати законний обов`язок щодо подання до суду заяви про визнання майна, що належало на праві приватної власності ОСОБА_2 , відумерлою спадщиною та її передачу у комунальну власність територіальної громади м. Харкова.

Вважає, що оскаржуване рішення впливає на майнові права територіальної громади.

Вказує, що позивач не був позбавлений права та мав можливість звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, шляхом подання даної заяви засобами поштового зв`язку.

Посилається на постанову Верховного суду від 25.04.2019 по справі №761/794/15-ц.

У письмовому відзиві представник ОСОБА_1 - адвокат Вінніцький М.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

Вказав, що суд надав належної оцінки доказам у справі і як доводи виклав вимоги та доводи позовної заяви.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, за відсутності усіх учасників судового засідання, належним чином повідомлених про розгляд справи, що з урахуванням принципу пропорційності, ст. 11 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності згідно положень ст. 372 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам оскаржене рішення суду у повній мірі відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновками якого погоджується суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про достатність доказів на підтвердження пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, зокрема, суд прийняв до уваги незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла бабуся позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого 13 грудня 2019 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (а. с. 4)

У зв`язку зі смертю спадкодавця відкрилася спадщина, яка складається із Ѕ частини квартири, розташованої по АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 31.03.2004 року та договором про визначення часток майна у спільній сумісній власності від 03.07.2009 року. ( а. с. 6, 7)

07.12.2004 року ОСОБА_2 на користь онука ОСОБА_1 склала заповіт на належну їй на праві особистої власності частину квартири АДРЕСА_1 , який посвідчено державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори Галіщевою О.А., зареєстровано в реєстрі за № 2-5588. ( а. с. 9)

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємці, які постійно проживали разом зі спадкодавцем, вважаються такими, що спадщину прийняли фактично.

Виходячи зі змісту положень ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який має намір прийняти спадщину та на момент відкриття спадщини не мешкав постійно разом зі спадкодавцем повинен подати в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини.

Постановою приватного нотаріуса Браженко І.І. від 19.06.2020 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої баби ОСОБА_2 , в зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не звернувся до органів нотаріату у встановлений строк шість місяців з дня відкриття спадщини, не подав заяву про прийняття спадщини та не має можливості застосувати норму Закону щодо фактичного прийняття спадщини і встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 з померлою. ( а. с. 10-12)

З постанови нотаріуса вбачається, що після перевірки у спадковому реєстрі наявності заведеної спадкової справи, спадкова справа після померлої ОСОБА_2 не заводилась, заяв про прийняття, відмову від спадщини або видачі свідоцтва про право на спадщину від інших спадкоємців не надходило. Свідоцтво про право на спадщину не видавалося. В спадковому реєстрі наявна інформація про заповіт ОСОБА_2 , інформації щодо зміни або скасування заповіту відсутня.

Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

За змістом статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частинами 1, 3 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За змістом частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 ЦК України).

Главою 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, визначено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини, у тому числі на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першої заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини (пункт 2.1); якщо заява, в якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини (пункт 3.5).

За змістом частин 1 та 3 статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У випадку, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Аналогічні роз`яснення викладені в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17, провадження № 61-41480св18.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Не є поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними.

Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини відносяться причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця таких перешкод для подання заяви не було, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічний правовий висновок зроблений у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85 цс12, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486 цс15 та у постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 372/2383/16-ц (провадження № 61-20920св18), від 22 травня 2019 року у справі № 351/2403/17; від 20 лютого 2020 року у справі № 419/3788/17 (провадження № 61-2969св19); від 16 березня 2020 року у справі № 644/5098/17 (провадження № 61-20806св19); від 17 березня 2020 року у справі № 683/2587/18 (провадження № 61-11406св19).

Встановлені судом обставини справи свідчать про те, що позивач є онуком ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та строк на подання заяви про прийняття спадщини після її смерті сплив ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Однак, спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилась, із заявами про прийняття спадщини її спадкоємці не зверталися.

Позивач ОСОБА_1 на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем ОСОБА_2 та не звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк.

На обґрунтування свого позову як на поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини, позивач зазначав, що він не проживав з ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, не був з нею зареєстрований за однією адресою. В зв`язку із запровадженням в Україні карантину, у встановлений законом для прийняття спадщини 6 місячний строк, він не мав можливості звернутися в нотаріальну контору з відповідною заявою, так як була зупинена робота міського транспорту. Крім того, він перебуває на диспансерному обліку у КЗОЗ Обласному центрі профілактики і боротьби зі СНІДом з 02.06.2015 року з діагнозом В.20.ІІ клінічна стадія, та за станом його здоров`я, який викликаний хворобою, яка вимагає постійного контролю з метою уникнення потрапляння вірусних інфекцій, що підтверджується наданою медичною довідкою, тому він тривалий час залишався на самоізоляції як законослухняний громадянин, 07.06.2020 року стан його здоров`я погіршився, що змусило продовжити самоізоляцію до 18.06.2020 року.

Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» з дня оголошення карантину зупиняється перебіг строків звернення за отриманням адміністративних та інших послуг та строків надання цих послуг, визначених законом. Від дня припинення карантину перебіг цих строків продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Положень щодо поширення дій цього закону на вчинення нотаріальних дій, зокрема й тих, що пов`язані з можливим пропуском передбачених законодавством строків, немає.

Отже, враховуючи, що з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 запроваджені протиепідемічні заходи, у зв`язку з чим на період дії карантину заборонялося здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському, внутрішньо обласному та міжобласному сполученні, зокрема пасажирські перевезення на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі; обмежувався прийом громадян у державних установах тощо, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини дійсно були об`єктивними та непереборними, оскільки позивач не мав реальної можливості скористатися своїм правом звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини в межах вказаного строку.

Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, у судовому засіданні було досліджено медичну документацію та встановлено, що позивач ОСОБА_1 дійсно не звернувся у встановлений законом строк після смерті ОСОБА_2 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, через неможливість самостійно дістатися до нотаріальної контори, в зв`язку із встановленням карантинних обмежень та за станом його здоров`я, який викликаний хворобою, яка вимагає постійного контролю з метою уникнення потрапляння вірусних інфекцій, що підтверджується наданою медичною довідкою. ( а. с. 42) .

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, ОСОБА_1 посилався на свою тривалу хворобу, на підтвердження чого надано відповідні письмові докази, які містяться у матеріалах справи.

Як встановлено під час розгляду справи ОСОБА_3 пропустив строк для прийняття спадщини, але з огляду на те, що ОСОБА_3 незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (з 12 червня 2020 року по 19 червня 2020 року всього 7 днів), а також те, що позивач є єдиним спадкоємцем померлої ОСОБА_2 .

Колегія суддів при розгляді даної справи враховує постанову Верховного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц в якій висловлена правова позиція, що стосується спору за участю спадкоємців за заповітом, як єдиних спадкоємців померлого спадкодавця, колегія суддів зазначає, що у вказаній справі (№ 681/203/17-ц) позивач через десять днів після закінчення строку для подання зави про прийняття спадщини звернувся із відповідним позовом до суду, у даній справі що розглядається судом апеляційної інстанції також незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (з 12 червня 2020 року по 19 червня 2020 року всього 7 днів).

Положеннями частини першої ст. 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Частиною 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Однак, аргументи скарги, що Харківська міська рада, повинна виконати законний обов`язок щодо подання до суду заяви про визнання майна, що належало на праві приватної власності ОСОБА_2 , відумерлою спадщиною та її передачу у комунальну власність територіальної громади м.Харкова, колегія суддів відхиляє, оскільки належними та допустимими доказами не підтверджені, апелянтом не було подано до суду відповідної заяви з вказаних підстав.

Твердження апеляційної скарги Харківської міської ради щодо відсутності у справі належних та допустимих доказів на підтвердження вимог позивача, колегія суддів відхиляє, оскільки її позиція базується на формальних запереченнях без надання відповідних належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не мав об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для вчинення дій, спрямованих на прийняття спадщини у встановлений законодавством строк спростовуються відповідними доказами, які містяться в матеріалах справи.

Посилання апеляційної скарги на постанову Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі № №761/794/15-ц, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки наведена як приклад неоднакового застосування норм матеріального права постанова Верховного Суду, прийнята за інших встановлених судом фактичних обставин справи, а тому не є релевантною.

Отже, ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції врахував аргументи та доводи сторін, встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, зокрема, що позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, довів наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк та дійшов висновку про наявність підстав, передбачених статтею 1272 ЦК України, для визначення позивачу додаткового строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки оскаржене рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права тому відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки апеляційну скаргу Харківської міської ради залишено без задоволення, визначених у ст. 141 ЦПК України підстав для перерозподілу судових витрат не вбачається.

Керуючись ст.259, п. 1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради- залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2020 року -залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 15 лютого 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді А.В.Котелевець.

О.М.Хорошевський.