Справа № 203/2146/20
Провадження № 2/0203/103/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2021 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Єдаменко С.В.,

при секретарі Пилипенко А.С.,

за участю представника позивачки адвоката Сурмило Р.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно

встановив:

19 червня 2020 року позивачка звернулась до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про визнання право власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що згідно рішення виконавчого комітету Кіровської районної ради народних депутатів від 15 вересня 1989 року № 1185 було затверджені частки домоволодіння АДРЕСА_1 (на той час Дніпропетровську): за ОСОБА_3 29/100 часток, за ОСОБА_4 14/100 часток, за ОСОБА_5 18/100 часток, за ОСОБА_6 24/100 часток, за ОСОБА_1 15/100 часток. Позивачка одержала в спадщину після смерті її батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , 29/100 часток вказаного домоволодіння, а згідно заповіту після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , одержала 24/100 часток вказаного домоволодіння. Також, ОСОБА_7 згідно заповіту одержав в спадщину після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , 14/100 часток домоволодіння. Таким чином, позивачка та її сім`я набули у власність 82/100 часток домоволодіння. Решта 18/100 часток вказаного домоволодіння належали ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Спадщину після його смерті прийняла ОСОБА_8 , яка відмовилась від 18/100 домоволодіння по АДРЕСА_1 на користь позивачки, склавши про це розписку. Після смерті ОСОБА_8 спадщину одержала відповідачка ОСОБА_2 . Оскільки позивачка відкрито, безперервно, добросовісно володіє цією часткою домоволодіння, на яку ніхто не претендує, вона просила визнати за нею право власності на ці 18/100 часток спірного домоволодіння (а.с. а.с. 1 8).

Ухвалою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 22 липня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі, яку було призначено до судового розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Задоволено клопотання позивачки та витребувано матеріали цивільної справи № 203/3529/19, яка перебувала в провадженні Кіровського районного суду міста Дніпропетровська (а.с. а.с. 33 34).

Розгляд справи проведено Кіровським районним судом міста Дніпропетровська в порядку виключної підсудності на підставі ч. 2 ст. 30 ЦПК України у зв`язку зі знаходженням спірного нерухомого майна у Центральному районі міста Дніпро (а.с. а.с. 19 22).

В підготовче судове засідання 27 серпня 2020 року з`явились представник позивачки та відповідачка. За клопотанням представника позивача від П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори витребувано додаткові докази (а.с. а.с. 41 43).

27 серпня 2020 року відповідачка подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що повністю підтримує позовні вимоги позивачки (а.с. 46).

07 вересня 2020 року від П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори надійшла відповідь № 1164/01-16 про те, що витребувані матеріали передані на зберігання до Державного нотаріального архіву Дніпропетровської області (а.с. 49).

В підготовче судове засідання 18 вересня 2020 року з`явився представник позивачки, за клопотанням якого судом було витребувано від Державного нотаріального архіву Дніпропетровської області додаткові докази (а.с. а.с. 50 51, 53 54).

В підготовче судове засідання 12 жовтня 2020 року з`явився представник позивачки, за клопотанням якого розгляд справи було відкладено у зв`язку з ненадходженням з Державного нотаріального архіву Дніпропетровської області витребуваних доказів (а.с. 57).

В підготовче судове засідання 16 листопада 2020 року з`явився представник позивачки, за клопотанням якого розгляд справи було відкладено у зв`язку з ненадходженням з Державного нотаріального архіву Дніпропетровської області витребуваних доказів (а.с. 59).

В підготовче судове засідання 04 грудня 2020 року з`явився представник позивачки, за клопотанням якого розгляд справи було відкладено у зв`язку з ненадходженням з Державного нотаріального архіву Дніпропетровської області витребуваних доказів (а.с. 62).

11 грудня 2020 р. від Державного нотаріального архіву Дніпропетровської області надійшов лист від 26 листопада 2020 року № 2010/01-21 про те, що відповідний запит направлено до П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори (а.с. 64).

В підготовче засідання 22 грудня 2020 року з`явився лише представник позивачки. Судом було призначено справу до розгляду в судовому засіданні (а.с. а.с. 66 75).

В судовому засіданні 22 грудня 2020 року з`явився лише представник позивачки, судом враховано заяву відповідачки про розгляд справи за її відсутності. Було допитано свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 . В судовому зсідання було оголошено перерву до 13 січня 2021 року.

В судове засідання 13 січня 2021 року учасники справи не з`явились, у зв`язку з чим судове засідання було відкладено на іншу дату.

27 січня 2021 року від Державного нотаріального архіву Дніпропетровської області надійшла запитувана копія спадкової справи після смерті ОСОБА_5 .

В судове засідання 28 січня 2021 року, в якому розгляд справи було завершено, з`явився лише представник позивачки, який позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Заслухавши пояснення представника позивачки, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали цивільної справи № 203/3529/19, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Будинок АДРЕСА_1 було побудовано в 1952 році, що підтверджується п. 2 рішення виконавчого комітету Кіровської районної ради народних депутатів від 17 листопада 1989 року № 1484 (а.с. 10).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Кіровської районної ради народних депутатів від 15 вересня 1989 року № 1185 «Про затвердження акту ідеальних часток користування в домоволодінні в домоволодінні АДРЕСА_2 » було затверджені частки вказаного домоволодіння: за ОСОБА_3 29/100 часток, за ОСОБА_4 14/100 часток, за ОСОБА_5 18/100 часток, за ОСОБА_6 24/100 часток, за ОСОБА_1 15/100 часток (а.с 9).

Згідно рішення виконавчого комітету Кіровської районної ради народних депутатів від 17 листопада 1989 року № 1484 «Про узаконення, прийняття в експлуатацію та видачу права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 » було узаконено та прийнято в експлуатацію вказане домоволодіння (а.с. а.с. 10 11).

22 січня 1990 року ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право особистої власності на будинок на 18/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с. а.с. 23 24).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом за реєстром № 3-1642, виданого 19 листопада 2013 року державним нотаріусом П`ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г., позивачка одержала в спадщину після смерті її батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , 29/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 ) (а.с. 15).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом за реєстром № 3-1643, виданого 19 листопада 2013 року державним нотаріусом П`ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г., позивачка одержала в спадщину після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , 24/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 ) (а.с. 14).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом за реєстром № 1-71, виданого 09 січня 2003 року державним нотаріусом П`ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори Ужвою Т.М., ОСОБА_7 одержав в спадщину після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , 14/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 ) (а.с. 16).

Таким чином, позивачка та її сім`я набули у власність 82/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 .

18/100 часток вказаного домоволодіння належали ОСОБА_5 . ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією актового запису про смерть № 12 (а.с. 25).

Згідно заповіту ОСОБА_5 , посвідченого 10 жовтня 1996 року державним нотаріусом П`ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори Бондаренко С.В., все його майно, у тому числі частку в домоволодінні АДРЕСА_2 , він заповів ОСОБА_8 (а.с. 82).

Відповідно до матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_5 спадщина на частку вказаного вище домоволодіння не оформлялась (а.с. а.с. 79 96). Разом з тим, згідно свідоцтв про право на спадщину за заповітом ОСОБА_8 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 (а.с. а.с. 91 92).

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_8 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 09 березня 2006 року відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 2087 (а.с. 26).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом за реєстром № 4-2860, виданого 13 вересня 2006 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Крупською Л.В., спадщину після смерті ОСОБА_8 одержала відповідачка ОСОБА_2 (а.с. 27).

Правовідносини між вказаними вище особами були врегульовані як Цивільним кодексом Української РСР, чинним до 31 грудня 2003 року, так і Цивільним кодексом України 2002 року.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 534 Цивільного кодексу Української РСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно ч. 2 ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до статей 1216 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

При таких обставинах, враховуючи, що ОСОБА_8 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 , а відповідачка ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_8 , суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 є належним відповідачем у спорі щодо права власності на 18/100 часток домоволодіння АДРЕСА_2 , які належали померлому ОСОБА_5 .

В судовому засіданні представник позивачки пояснив, що згідно домовленостей між членами родини ОСОБА_8 не здійснювала оформлення спадщини на 18/100 часток вказаного домоволодіння та вони залишились позивачці. На підтвердження вказаної домовленості надана розписка ОСОБА_8 від 22 вересня 1998 року (а.с. 17). Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 підтвердили, що позивачка та її родина після смерті ОСОБА_5 весь час користувались всім будинком як своїм власним, облаштовували та ремонтували його. Про те, що частина будинку залишилась неоформленою позивачка дізналась випадково, коли здійснювала переоформлення документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Виходячи з аналізу норм ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести саме позивач, є: законний об`єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Право власності за давністю володіння, перш за все, може виникнути на придбане для володіння майно, яке відноситься до будь-якої форми власності, крім того, яке вилучено з цивільного обороту. В силу ч. 1 ст. 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать у тому числі об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знеціненні та зміни їх призначення. Також, обов`язковою ознакою нерухомого майна, як об`єкту матеріального світу, в розумінні вимог матеріального закону, є будівництво об`єкту нерухомості у встановленому законом порядку.

Добросовісність є однією із засад цивільного законодавства, наряду зі справедливістю та розумністю (ст. 3 ЦК України). Аналіз вимог чинного законодавства, в яких йдеться про недостовірних учасників цивільних правовідносин, дозволяє зробити висновок, що особу слід вважати добросовісною у тому випадку, коли вона діє без умислу причинити шкоду іншій особі, а також не допускає легковажності або самонадійності чи необережності по відношенню до можливого завдання шкоди. З матеріалів даної цивільної справи вбачається, що фактичне володіння спірним майном не завдало шкоди правам та охоронюваним законом інтересам третіх осіб, а сам факт володіння таким майном з боку позивача не спрямований на спричинення шкоди іншим особам. Відповідачка не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Оскільки позивачка набула володіння спірним майном і володіла ним понад 20 років (у тому числі, більше 15 років після набрання чинності Цивільним кодексом 2003 року), суд вважає, що позивачка мала підстави вважати, що користування майном протягом настільки тривалого строку і без будь-яких вимог з боку третіх осіб щодо повернення цього майна, свідчить про правомірність такого володіння.

Безперервність володіння повинна бути протягом визначених законом строків і цей строк диференціюється в залежності від об`єкта, в даному випадку для нерухомого майна є таким, що становить 10 років. Також обов`язковою ознакою, необхідною для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України є факт відкритого володіння, очевидного для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним, але це не означає, що володілець зобов`язаний спеціально інформувати оточуючих про своє володіння річчю. При цьому перебіг строку набувальної давності починається з моменту володіння.

Згідно матеріалів справи вбачається, відповідачка не вимагає витребування у позивачки та її сім`ї відповідного майна.

З огляду на вказані вимоги чинного законодавства та фактичні обставини справи, зокрема наявності фактичного, без титульного, відкритого та безперервного володіння позивачкою та членами її сім`ї нерухомим майном 18/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог та визнання за позивачкою право власності за набувальною давністю на вказане майно.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та враховуючи волевиявлення позивача щодо відсутності необхідності стягувати з відповідача сплачений судовий збір, суд приходить до висновку, що судові витрати у справі відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 321, 328, 344, 1216 1218, 1223, 1233 ЦК України, ст. 524, 534, 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР, ст. ст. ст. 4, 10, 141, 247, 264, 268 ЦПК України суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) право приватної власності на 18/100 (вісімнадцять сотих) часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 84,6 кв.м., житловою площею 44,8 кв.м., яке в цілому складається з: житлового будинку А-1, саман. обкл. цеглою, літня кухня літ. П, саман, убиральні літ. К.Т., дерев., літня кухня Г, сарай Д, літ. Е-2, гараж-сарай, цегла, шл. бетон, споруди № 1 29, 31 37, І V.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня підписання його повного тексту.

Повний текст рішення підписано 08.02.2021 р.

Суддя С.В. Єдаменко