Номер провадження: 22-ц/813/4893/21
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Комлевої О.С.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , про відшкодування майнової та моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року, ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди грошові кошти у розмірі 8 400 (вісім тисяч чотириста) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 на відшкодування моральної шкоди 1 000 (одну тисячу) гривень.

В решті вимог у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди залишено без задоволення. Роз`яснено заявнику, що у разі непогодження з висновком суду, він має можливість оскаржити рішення до Одеського апеляційного суду в загальному порядку. У цьому випадку строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2020 року.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від сторін не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання, призначене на 27.05.2021 року з`явилися: апелянт ОСОБА_1 , його представник адвокат Комісар О.В. та позивач ОСОБА_2

Третя особа ОСОБА_3 до суду не з`явилася, хоча була повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 60333983, житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 належить на праві власності дружині позивача ОСОБА_3 .

07.01.2019 року приблизно 00 годин 23 хвилин, за адресою АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння з хуліганських мотивів розбив вікна в будинку ОСОБА_5 , висловлювався нецензурною лайкою в його адресу, погрожував фізичною розправою, внаслідок своїх дій вчинив правопорушення, передбачено ст. 173 КпАП України.

В результаті чого ДОП СП Київського ВП ГУМП в Одеській області було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ГР№ 366336 від 21 січня 2019 року.

Постановою судді Київського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2019 року, залишеною без змін постановою судді Одеського апеляційного суду від 22 травня 2019 року, справа № 520/2370/19, ОСОБА_1 визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, і піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 119 гривень в дохід держави.

За нормою частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною шостою цієї ж статті визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, районий суд виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_2 є частково обгрунтованими, у звязку із чим суд вважав за можливе стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди грошові кошти у розмірі 8400 грн. та 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактиним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, яке включає в себе: шкоду, протиправне діяння особи, яка її заподіяла, причинний зв`язок між ними та вину заподіювача шкоди.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

З наведено слідує, що для відшкодування шкоди завданої майну фізичної особи необхідно встановити обставину заподіяння такої майнової шкоди (належність майна, розмір шкоди), неправомірність дій заподіювача шкоди та безпосередній причинний зв`язок між діями заподіювача шкоди та спричиненням майнової шкоди.

Згідно з ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судовим розглядом справи встановлено, що на підтвердження розміру відшкодування матеріальної шкоди за проведенняи відновлювального ремонту та заміни пошкодженного майна, ОСОБА_2 надано до суду оригінал Накладної №263 від 11.01.2019 року та Товарний чек від 11.01.2019 року, які завірені суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_6 (а.с. 23, 24). З наданих документів вбачається, що загальна вартість проведення відновлювального ремонту та заміни пошкодженого майна складає 8 400 грн., з яких: встановлення відливів - 600 грн., демонтаж відливів - 700 грн., шпаклівка відливів - 700 грн., демонтаж москітних сіток - 100 грн., встановлення москітних сіток - 300 грн., демонтаж склопакетів - 300 грн., монтаж склопакетів - 400 грн., москітні сітки - 600 грн., склопакети - 2700 грн., заміна рами з штапиками - 2000 грн.

Апеляційний суд погоджується із висновком районного суду, що розмір матеріальної шкоди позивачем повністю доведено та підтверджується матеріалами справи, у звязку із чим позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 8400 гривень є обгрнутованими та підлягають задоволенню.

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що ОСОБА_2 підробив документи щодо суми матеріального збитку, задля отримання значно більшої суми грошових коштів ніж ним могли бути витрачені, оскільки його знайома замінила вікно за розмірами схожими як у позивача і при цьому сплатила меншу суму.

Проте вказані доводи апелянта є безпідставними, з огляду на наступне.

Так, згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ретельно перевіривши матеріали справи, апеляційний суд встановив, що в них відсутні докази на спростування невідповідності суми відновлювального ремонту та заміни пошкодженного майна позивача, а надана до суду першої інстанції порівняльна таблиця цін та послуг на вікна в м.Одесі відповідачем не спростовує правильність висновків суду.

Більш того, не погоджуючись із визначеним розміром матеріальної шкоди, відповідачем не заявлялося клопотання про проведення відповідної судової експертизи з метою визначення вартості відновлення (ремонту) ушкоджень нерухомого майна.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності своєї вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Крім того, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Так, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Відповідно до роз`яснень, вказаних в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної ), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав.

Відповідно до п. 4 даної Постанови, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди має бути зазначена, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 свої вимоги в цій частині обґрунтував тим, що у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача, а саме із знищенням та пошкодженням майна, побиттям вікна в зимовий період, його сім`я зазнала душевних страждань , у тому числі діти, які були налякані діями відповідача.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача грошові кошти на відшкодування моральної шкоди у сумі 1000 грн.

При цьому, судом взято до уваги, що відповідачем частково було визнано позов в цій частині та він був згоден компенсувати моральну шкоду у розмір 1000 гривень, які суд вважав за можливим стягнути з відповідача на користь позивача (а.с. 43).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів у справі, та незгоди з висновками суду першої інстанції. Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , про відшкодування майнової та моральної шкоди залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 07.06.2021 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

О.С. Комлева