Провадження № 2/537/83/2021
Справа № 537/2349/20
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.02.2021 Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді Дядечко І.І., за участі секретаря судового засідання Кошеленко Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, згідно вимог якого з уточненнями просить розірвати шлюб, укладений 27 грудня 2013 року між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Докучаєвського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 147 від 27.12.2013; визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю; стягнути з відповідача судові витрати та витрати на правову допомогу.

В обґрунтування позову зазначено, що між позивачем та ОСОБА_2 27 грудня 2013 року укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Докучаєвського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 147. Під час укладення шлюбу, шлюбний договір між ними не укладався. Від шлюбу у сторін народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З січня 2017 року між сторонами склалися неприязні стосунки, вони стали проживати окремо один від одного, перестали спільно турбуватися про сім`ю. Сім`я припинила існування в січні 2017 року, а тому позивач вважає, що шлюб підлягає розірванню. Після припинення відносин та спільного проживання з відповідачем, донька ОСОБА_4 до липня 2019 року проживала з позивачем, а в період з липня 2019 року по травень 2020 року з відповідачем. З травня 2020 року дитина постійно проживає разом з матір`ю. На даний час дочка ОСОБА_4 навчається в першому класі Кременчуцької гімназії №1, яка територіально розташована за місцем проживання позивача. Позивач вважає, що наявні всі підстави для визначення місця проживання дитини разом з нею, в зв`язку з чим звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11.08.2020 відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою, визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Відповідач ОСОБА_2 31 серпня 2020 року звернувся до суду із зустрічним позовом, відповідно до якого просить ухвалити рішення, яким визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03.09.2020 вимоги зустрічного позову ОСОБА_2 об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1

05.02.2021 ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з батьком, за участі третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області залишено без розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, завчасно подала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати без її участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, завчасно подав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги ОСОБА_1 визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання дочки з позивачем, просить справу розглядати без його участі.

Представники позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились, завчасно подали до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги ОСОБА_1 підтримують, просять їх задовольнити, та справу розглядати без їх участі.

Представник третьої особи ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Згідно ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оскільки відповідач визнав позов і таке визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, то суд підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову не вбачає та вважає за необхідне ухвалити рішення про задоволення позову, оскільки для того наявні законні підстави.

Враховуючи думку сторін викладену в заявах, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов до таких висновків.

Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 27 грудня 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Докучаєвського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №147, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим повторно 09.07.2020 Кременчуцьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).

Від вказаного шлюбу сторони мають малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 09.07.2020 Кременчуцьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).

Сторони шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо.

Як достовірно встановлено в судовому засіданні та зокрема підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №1631-- від 26.06.2020, довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №1631-, договором найму житлового приміщення, укладеного 01.03.2019 між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , малолітня дитина сторін проживає з матір`ю - позивачкою по справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Статтею 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З урахуванням зазначених вище положень закону, враховуючи, що сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу між сторонами є неможливим, суперечить інтересам кожного з них, а тому підлягає розірванню.

Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ч. 2,3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Із системного тлумачення статей 3, 9, 18 Конвенції, ч. 2 та 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Згідно ч. 1,2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Тобто, батьки дитини не тільки мають право на виховання дитини та й обов`язок виховувати дитину у атмосфері поваги до її прав, її людської гідності, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини, сім`ї, свого народу та Батьківщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, параграф 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR, v. UKRAINE, № 10383/09, параграф 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суді від 22 січня 2020 року по справі №140/2348/17, провадження 16-20402св.

Нормами ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до п. 71 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, який визначає механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання (перебування) дитини служба у справах дітей повинна керуватися найкращими інтересами дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Під час розгляду питання про визначення місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про доцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області 16.10.2020 за №1593, вбачається, що орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 .

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про доцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області 16.10.2020 за №1593, 31.07.2020 спеціалістами служби у справах дітей обстежено умови проживання дитини, яка разом з матір`ю проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Встановлено, що за цією адресою проживають: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (мати), малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (дочка), ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (співмешканець). Квартира орендована, що підтверджується договором найму житлового приміщення від 01.03.2019, з усіма комунальними зручностями. Облаштована необхідними меблями та побутовою технікою. Санітарно-гігієнічний стан помешкання на належному рівні. У дитини є окрема кімната в якій створені всі умови для відпочинку та навчання. У достатній кількості продукти харчування, дитячий сезонний одяг та взуття, засоби гігієни, іграшки. У ході бесіди з працівниками служби у справах дітей дитина повідомила, що їй подобається проживати з матір`ю.

ОСОБА_1 має стабільний дохід (з її слів 6-7 тис, грн.), зареєструвала ФОП (роздрібна торгівля непродовольчими товарами у спеціалізованих магазинах), що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 28.08.2020 № 000033356.

Згідно медичної довідки КП «Полтавський обласний центр терапії залежностей Полтавської обласної ради» від 10.09.2020 №179, ОСОБА_1 на диспансерному обліку не перебуває, на лікуванні не знаходиться.

Відповідно до інформації наданої Кременчуцьким міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді № 03.1-07/1574 від 03.09.2020 спеціалістами центру, на підставі абзацу 3 п. 72 постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 (зі змінами від 03.10.2018), з метою складання оцінки потреб сім`ї 01.09.2020 була відвідана родина матері - ОСОБА_1 та батька - ОСОБА_2 . За результатами складеної оцінки потреб сім`ї було з`ясовано, що мати та батько спроможні виконувати обов`язки щодо виховання дитини та догляду за нею. Складних життєвих обставин в родинах матері та батька не виявлено, дані сім`ї не рекомендовані на облік сімей, які опинились в складних життєвих обставинах.

Також, як вбачається з висновку, до служби у справах дітей Крнюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради був запрошений ОСОБА_2 , який у ході бесіди повідомив, що після того, як шлюбні стосунки припинилися, він з малолітньою дочкою за спільною домовленістю з матір`ю дитини, переїхав жити із м. Докучаєвськ Донецької області до м. Кременчук, де проживають його батьки. З літа 2019 року по травень 2020 року проживав за адресою: АДРЕСА_2 . Дитина відвідувала дошкільний навчальний заклад № 68 Кременчуцької міської ради, медичні послуги отримувала в КНМП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» м. Кременчука (декларацію заключав батько). З травня 2020 року мати дитини - ОСОБА_1 також переїхала в м. Кременчук та забрала дитину.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що малолітня ОСОБА_3 проживає з матір`ю, яка забезпечує їй повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про доцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області 16.10.2020 за №1593, думку відповідача ОСОБА_2 , який не заперечує проти визначення місця проживання дочки ОСОБА_4 з матір`ю - позивачкою по справі ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 .

За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір та витрати пов`язані з розглядом справи.

Керуючись ст. 12, 81, 141, 263-266 ЦПК України, ст. 104, 105, 110, 112, 114, 115, 160,161 СК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 27 грудня 2013 року між ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_4 ) у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Докучаєвського міського управління юстиції у Донецькій області за актовим записом №147 - розірвати.

Місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначити з матір`ю - ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_4 ) сплачений судовий збір в сумі 840 грн 80 коп.

Дане рішення суду, після набрання ним законної сили, є документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду через Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Роз`яснити сторонам, що відповідно до п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст рішення складено 11.02.2021.

Суддя І.І.Дядечко