Житомирський апеляційний суд
Справа №288/1417/19 Головуючий у 1-й інст. Рудник М. І.
Категорія 53 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Коломієць О.С., Талько О.Б.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №288/1417/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега -Гарант» про стягнення матеріальної та моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 26 квітня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Рудника М.І. в смт Попільні,

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, який 06.02.2020 уточнив та просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на свою користь 36488,79 грн матеріальної шкоди та 15000,00 грн моральної шкоди. Позовні вимоги мотивував тим, що 22 квітня 2019 року о 00.35 годині ОСОБА_2 у с.Кам`янка по вул. Джерельна, Попільнянського району, Житомирської області, керуючи автомобілем КІА SORENTO, д/н НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_3 , не врахував дорожньої обстановки та не справився з керуванням автомобіля, виїхав за межі узбіччя та скоїв наїзд на гараж та автомобіль марки ВАЗ 11930, д/н НОМЕР_2 , власником якого є позивач. Внаслідок наїзду було завдано матеріальні збитки. Постановою Попільнянського районного суду Житомирської області від 16.05.2019, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4, 124 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. Згідно акту виконаних робіт та складеної калькуляції ФОП ОСОБА_4 від 10.06.2019, вартість запчастин та послуг на ремонт автомобіля марки ВАЗ 111930, д/н НОМЕР_2 , який належить позивачу складає 71900,00 грн, які були сплачені позивачем. Крім того, внаслідок ДТП було завдано і моральну шкоду, яку позивач оцінює в 15000,00 грн.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 26 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 36488,79 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 5000,00 грн - моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 6000,00 грн, 2300,00 грн витрат на проведення автотоварознавчої експертизи та сплачений судовий збір в розмірі 768,40 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, так як, позивач просив стягнути матеріальну шкоду, а не витрати на ремонт. Також не було вирішено питання про передачу автомобіля у пошкодженому стані, особі, яка відшкодовує фактично його вартість до ДТП. Судом безпідставно стягнуто з ОСОБА_2 частину шкоди у розмірі 7482,24 грн, яка згідно страхового акту повинна покладатися до стягнення із страхової компанії АТ СК «Мега-Гарант». Також зазначав, що судом не взято до уваги, що позивач отримав страхове відшкодування у розмірі 35411,21 грн, погодився із виплаченою сумою, та у порушення вимог ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не оскаржував вказану суму, а безпідставно поклав недоплачену суму страховиком на відповідача. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то позивач заявлену суму доказами не підтвердив. Витрати на правову допомогу є безпідставними, оскільки не відповідають дійсним витратам робочого часу адвоката.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 040645 від 23.06.2019, ОСОБА_2 22.06.2019 о 00.35 год. у с. Кам`янка по вул. Джерельна, керуючи автомобілем КІА SORENTO, д/н НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_3 , не врахував дорожньої обстановки та не впорався з керуванням автомобіля, виїхав за межі узбіччя та скоїв наїзд на гараж та автомобіль марки ВАЗ 11930, д/н НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 , внаслідок чого, було завдано матеріальні збитки, чим порушив п.10.1, 12.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст.124 КУпАП.

Постановою Попільнянського районного суду Житомирської області від 16 травня 2019 року в справі № 288/691/19, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4, 124 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.

В акті виконаних робіт по ремонту автомобіля ФОП ОСОБА_4 вказано вартість деталей та проведених ремонтних робіт автомобіля Лада Каліна д/н НОМЕР_2 , на суму 67767,00 грн.

Відповідно до переліку матеріалів малярних на автомобіль д/н НОМЕР_2 , власник ОСОБА_1 , сплатив 4133,00 гривень.

Згідно полісу № АО/3092281, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля КІА SORENTO, д/н НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , застрахована акціонерним товариством «Страхова компанія «Мега-Гарант».

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За висновком автотоварознавчої експертизи №2272 від 07.06.2019, проведеної судовим експертом Землюком В.В., який попереджений про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України, вартість відновлювального ремонту автомобіля ВАЗ-111930, реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 60370,40 грн. Експерт також зазначив, що вартість відновлювального ремонту з врахуванням фізичного зносу автомобіля ВАЗ-111930, реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 44893,45 грн, ринкова вартість автомобіля ВАЗ 111930, реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на дату огляду становить 72945,78 грн.

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи №1/20-25 від 07 грудня 2020 року, проведеного експертом Житомирського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ринкова вартість автомобіля ВАЗ 111930, реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 78 879,12 грн, а вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахування коефіцієнта фізичного зносу становить 45115, 13 грн.

Як вбачається із довідки АТ «Приватбанк» від 23.07.2019, АТ СК «Мега- Гарант» сплачено 19.07.2019 року ОСОБА_1 кошти в розмірі 35411,21 грн страхового відшкодування.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_5 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із ОСОБА_2 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

За наведених обставин, суд першої інстанції правильно вважав, що саме ОСОБА_2 як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19), від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 підстав відступати від яких колегія суддів не вбачає.

В акті виконаних робіт по ремонту автомобіля ФОП ОСОБА_4 від 20 липня 2019 року вказано вартість деталей та проведених ремонтних робіт автомобіля Лада Каліна д/н НОМЕР_2 , на суму 67767,00 грн.

Відповідно до переліку матеріалів малярних на автомобіль д/н НОМЕР_2 , власник ОСОБА_1 , сплатив 4133,00 гривень.

З копій розрахункових квитанцій №238702/2, № 283702/3 від 20 липня 2019 року вбачається, що ФОП ОСОБА_4 сплачені кошти за ремонт (запчастини, матеріали) автомобіля ВАЗ Лада Каліна д/н НОМЕР_2 в розмірі 33117,00 грн та 34650,00 грн., а всього 67767,00 грн.

Разом з тим, за висновком № 2272 автотоварознавчої експертизи №2272 від 07.06.2019, проведеної судовим експертом ОСОБА_6 який попереджений про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України вартість відновлювального ремонту автомобіля ВАЗ-111930, реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 60370,40 грн.

З вказаного вбачається, що в акті виконаних робіт від 20 липня 2019 року, на яку посилається позивач, було включено пошкодження, не пов`язані із дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася 22 квітня 2019 року.

Таким чином, суд першої інстанції, визначаючи розмір матеріальної шкоди не врахував, що не всі пошкодження, зазначені у акті виконаних робіт від 20 липня 2019 року, відносяться до цієї дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 22 квітня 2019 року, у зв`язку з чим, не зменшив розмір матеріальної шкоди, а задовольнив позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди повністю.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні із зменшення розміру відшкодування матеріальної шкоди з 36 488,79 грн до 24 959,19 грн (60370,40 грн - 35411,21 грн).

Апеляційний суд вважає законним рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення позову про відшкодування моральної шкоди з наступних підстав.

В силу частини 4 статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до пунктів 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 травня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанова № 4) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до пункту 9 Постанови № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції правильно враховав характер та обсяг душевних страждань, які зазнав позивач внаслідок неправомірних дій відповідача, тривалість цих негативних наслідків, вимушеність змін у життєвих стосунках позивача та необхідність докладати додаткових зусиль для можливості відновлення порушеного права.

А тому, із врахуванням вимог виваженості, розумності та справедливості, а також враховуючи, що відшкодування моральної шкоди потерпілому не має призводити до безпідставного збагачення, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість зменшення моральної шкоди та правильно визначив розмір моральної шкоди в сумі 5000,00 гривень.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 подав суду: договір про надання правової допомоги від 24.04.2019, укладений між адвокатським об`єднанням «Віктора Слівінського» та ОСОБА_1 , додаткову угоду до договору про надання правової допомоги №9 від 24.04.2019, розрахунок гонорару, меморіальний ордер від 25.04.2019, квитанцію №0.0.6.1 від 25.04.2019, за якою ОСОБА_1 сплачено кошти 6000,00 грн АБ «Віктора Слівінського», а також документи, що посвідчують право адвоката на зайняття адвокатською діяльністю (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, витяг з Єдиного реєстру адвокатів України, у якому зареєстровано адвоката, яка надавала правничу допомогу заявнику).

З огляду на зазначене, апеляційний суд дійшов висновку про доведеність позивачем понесених витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді першої інстанції у загальному розмірі 6 000,00 грн та їх співмірність складності справи та виконаним адвокатом робіт, часу, виплаченого гонорару.

При цьому заявником дотримано строк і порядок подання доказів про розмір судових витрат, визначені у частині восьмій статті 141 ЦПК України.

Заперечення ОСОБА_2 у цій частині є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами цивільної справи.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду першої інстанції змінено, тому сума судового збору, яка підлягала стягненню з відповідача на користь позивача підлягає зменшенню з 768 грн 40 коп. до 447 грн 20 коп. (ціна позову 51488,79 грн, стягнено 29959,19 грн-задоволено позов на 58,2%; 768,40 х 58,2% :100% = 447,20 грн).

При поданні апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатив 1153 грн 00 коп. судового збору. Оскільки рішення суду першої інстанції в частині стягнення матеріальної шкоди змінено, а тому судовій збір в сумі 832 грн 46 коп. підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь відповідача (29959,19 грн х 100% : 41488,79 грн - оспорювана сума = 72,2% задоволено апеляційну скаргу; 1153,00 грн х 72,2% : 100% = 832,46 грн).

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 26 квітня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди, судового збору змінити, зменшивши розмір матеріальної шкоди з 36 488,79 грн до 24 959,19 грн, судового збору з 768,40 грн до 447,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 832,46 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий

Судді