Справа № 521/5363/21
Провадження № 2/521/3160/21
29 квітня 2021 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Мирончук Н.В.,
секретаря судового засідання Юраш К.Ю.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Одеська нова біржа, про визнання договору купівлі-продажу дійсним,
До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Одеська нова біржа, про визнання договору купівлі-продажу дійсним.
В обґрунтування своїх вимог, позивач вказала, що 24.04.1997 року між нею ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 172/97, згідно якого ОСОБА_2 , що була членом Одеської нової біржі, продала, а ОСОБА_4 , яка, також, була членом Одеської нової біржі, купила квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , про що був укладений договір купівлі-продажу та зареєстрований на Одеській новій біржі в «Журналі реєстрації біржових договорів з нерухомістю», реєстраційний № 172/97 від 24.04.1997 року.
Як вказала ОСОБА_1 , на час укладення договору, вона була неповнолітньою, але за дозволом її батька ОСОБА_5 , договір нею було підписано.
Також, позивач стверджує, що за нею право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу, від 24.04.1997 року.
Крім того, позивач вказала, що вона звернулася до нотаріуса з метою переоформлення договору, але їй було відмовлено, оскільки вказаний договір не відповідає вимогам законодавства.
Позивач стверджує, що угода була в повному обсязі виконана сторонами, не містить протизаконних дій, а тому є необхідність визнати його дійсним, у зв`язку з чим вона звернулася з позовом до суду.
Позивач в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі, в якій вона позовні вимоги просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, будь-яких заяв чи клопотань щодо розгляду справи від неї не надійшло.
Представник третьої особи, до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, будь-яких заяв чи клопотань щодо розгляду справи від нього не надійшло.
У зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.
Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 24.04.1997 року між неповнолітньою ОСОБА_4 , з дозволу батька ОСОБА_5 , та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 172/97, відповідно до якого ОСОБА_2 , що була членом «Одеської нової біржі» продала, а ОСОБА_4 , яка, також, була членом «Одеської нової біржі», купила квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , про що був укладений договір купівлі-продажу та зареєстрований на Одеській новій біржі в «Журналі реєстрації біржових договорів з нерухомістю», реєстраційний № 172/97 від 24.04.1997 року (а. с. 6 7).
Право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_6 було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу, від 24.04.1997 року.
Зі змісту довідки з будинкової книги про склад сім`ї № 5110 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (а. с. 9).
25.07.1998 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про одруження, серії НОМЕР_1 , про що було складено відповідний актовий запис № 51. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка « ОСОБА_10 », дружини - « ОСОБА_10 » (а. с. 10).
Відповідно до Довідки № С5-182462-ф/л від 13.12.2018 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 11).
Судом встановлено, що на даний час позивач не може реалізувати своє право на розпорядження нерухомим майном, оскільки у діючих на час укладання зазначеного договору у 1997 році та діючих правових нормах на даний час, є протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору.
Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» №1957 ХІІ від 10.12.91 року, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Відповідно до ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, встановлених законом. Суд, за позовом сторони, яка виконала усі умови угоди, може визнати таку угоду дійсною.
Згідно з п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне, або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978 року, зі змінами №15 від 15.05.1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними, з підстав недодержання нотаріальної форми», визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі - продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.
Суд вважає, що сторони домовилися про усі істотні умови договору купівлі - продажу квартири, виконання договору відбулося.
Статтею 41 Конституції України, встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 334 ЦК України, право власності на нерухоме майно виникає з моменту посвідчення договору, або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору дійсним, якщо договір відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації.
Виходячи з системного аналізу вищенаведених норм права та доказів, вивчених у судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо визнання договору купівлі-продажу дійсним.
Керуючись ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» №1957 ХІІ від 10.12.91 року, ст. ст. 16, 220, 334, 638, 658 Цивільного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 81, 223, 259, 264, 280 - 284 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: «Одеська нова біржа», про визнання договору купівлі-продажу дійсним, задовольнити.
Визнати дійсним договір купівліпродажу нерухомого майна № 172/97, від 24 квітня 1997 року, зареєстрований на Одеській новій біржі в «Журналі реєстрації біржових договорів з нерухомістю», відповідно до якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_4 , купила квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ..
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів, з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя: Н.В. Мирончук