Справа № 716/2271/20
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.06.2021 Заставнівський районний суд Чернівецької області у складі:
головуючого судді Пухарєвої О.В.,
секретаря - Кульки О.М.,
представника позивачки ОСОБА_1 ,
представниці відповідача Спіжавки А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Заставна питання про розподіл судових витрат після ухвалення судового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів, визначених рішенням суду та стягнення додаткових витрат на утримання дитини , -
Під час проведення судового засідання вищевказаної цивільної справи по суті представники сторін адвокати Тарновецький В.І. та Спіжавка А.Ю. звернулися до суду із заявами в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України про розподіл судових витрат. У зв`язку з чим на 12:00 год 10.06.2021 призначено судове засідання для вирішення питання про судові витрати, а також встановлено представникам строк для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат до 31.05.2021. Судове рішення по даній цивільній справі ухвалено 26.05.2021. Від представника позивачки 02.06.2021 до суду надійшла письмова заява про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат (відшкодування витрат на правову допомогу). В підтвердження понесених позивачкою витрат на правничу допомогу представником надано: копію договору про надання правової допомоги від 20.07.2020, копію свідоцтва про реєстрацію фізичної особи-підприємця, копію рахунку №1 від 31.05.2021, копію квитанції №1 від 31.05.2021.
В підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу відповідача відповідно до встановленого судом строку, 31.05.2021 до суду надійшло клопотання представниці відповідача про долучення до матеріалів справи копії додатку до договору №3 від 05.01.2021, копію акту виконаних робіт, копію квитанції.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, надані представниками сторін заяви та докази, якими вони обґрунтовані, вирішуючи питання про розподіл витрат на правничу допомогу між сторонами, суд приходить до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, 26.05.2021 Заставнівським районним судом Чернівецької області ухвалено рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів, визначених рішенням суду та стягнення додаткових витрат на утримання дитини, яким позов задоволено частково.
Вирішено змінити встановлений судовим наказом Заставнівського районного суду Чернівецької області від 18.12.2019 по справі №716/2196/19 спосіб стягнення із ОСОБА_3 аліментів на утримання двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягувати із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 по 1200 гривень щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення кожною дитиною повноліття.
Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1200 гривень щомісячно, починаючи із 11.01.2021 (дати досягнення нею повноліття) і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 (двадцяти трьох) років.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За приписами частини 3 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:
- Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);
- За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;
- Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;
- адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;
- адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;
- Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного суду від 05.03.2019 в справі №922/1163/18, згідно якого, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Як вбачається із тексту договору від 20.07.2020, у ньому наявний пункт 3.1 щодо порядку визначення адвокатського гонорару за погодженням сторін, на розмір якого впливають витрачений адвокатом час, з урахуванням обсягу складності надання правової допомоги та інші фактори.
Не зважаючи на відсутність визначення у даному договорі форми гонорару, за умови визначення в рахунку №1 від 31.05.2021 вартості виконаних робіт в залежності від їх виду і витраченого на нього часу та підтвердження оплати позивачкою наданих послуг, у суду наявна об`єктивна можливість пересвідчитися у домовленості між адвокатом і його клієнткою щодо розміру та порядку адвокатського гонорару.
Враховуючи вищенаведене, суд не приймає до уваги заперечення іншої сторони та використовуючи свої дискреційні повноваження, не вважає цю обставину підставою для зменшення заявлених до відшкодування судових витрат позивачки на правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч.3-4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно ч.ч.5-6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, приписами ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Дослідивши надані представником позивачки документи, судом встановлено, що в них зазначено конкретний обсяг наданих послуг, наявний обґрунтований розрахунок витраченого адвокатом часу щодо надання кожного виду послуг та їх вартість з урахуванням кількості заявлених позовних вимог та складності справи.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат відповідача ОСОБА_3 на правничу допомогу, яка надавалася адвокатом Спіжавкою А.Ю. суд виходить із наступного.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);
3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Згідно з частинами першою та другою статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі не подання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Отже цією статтею визначено право (не обов`язок) суду відмовити у відшкодуванні витрат, яке реалізується судом з урахуванням обставин справи.
Заявами по суті справи згідно з ч. 2 статті 174 ЦПК України є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзив. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексах випадках.
Приписами ч.8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За змістом ст. 246 ЦПК України встановлено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
Представник відповідача адвокат Спіжавка А.Ю. вступила у справу 01.04.2021, подала на підтвердження своїх повноважень ордер СЕ № 1020994 (а.с. 50). 01.04.2021 нею подано заяви про відкладення розгляду справи у зв`язку з відпусткою та ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 48,49). В подальшому адвокат Спіжавка А.Ю. приймала участь в судових засіданнях 21.04.2021, 26.05.2021, що підтверджується протоколами судових засідань.
Оскільки відповідачем не подано до суду відзиву на позовну заяву (що є його правом, а не обов`язком), то попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат також суду не надано. В судовому засіданні 21.04.2021 представницею відповідача ОСОБА_7 надано письмові пояснення та в порядку ст.222 ЦПК долучено до матеріалів справи докази, на спростування доводів, викладених в позовній заяві. У судовому засіданні 26.05.2021 до ухвалення рішення по справі представниця відповідача відповідно до ч.1 ст.246 ЦПК України скористалася правом на подання заяви про розподіл судових витрат, про що звернулася до суду з усною заявою та
31.05.2021 подала суду докази про понесені відповідачем витрати на правничу допомогу в межах встановленого судом строку. Таким чином представницею відповідача своєчасно подано заяву в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України та своєчасно надано суду докази щодо понесених судових витрат відповідача на правничу допомогу.
Оскільки у разі неподання попереднього розрахунку судових витрат у суду є право, а не обов`язок відмови у їх відшкодуванні, то суд вважає, що вчинення стороною відповідача дій, передбачених ч.8 ст.141 ЦПК України та подання доказів понесених витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення свідчить про вжиття цією стороною заходів, спрямованих на відшкодування з іншої сторони витрат на правничу допомогу, що не дає суду безумовних підстав для відмови у задоволенні клопотання відповідача про їх відшкодування.
За таких обставин витрати ОСОБА_3 на професійну правничу допомогу підтверджуються доказами надання адвокатом правничих послуг у справі, розмір яких відповідає складності справи та предмету спору, що складається із трьох позовних вимог, заявлених з різних підстав.
Зазначені витрати суд вважає спів мірними із часом, витраченим адвокатом та обсягом її послуг, наданих у зв`язку із доведенням правової позиції відповідача щодо заперечення наведених позивачкою обставин та підстав заявлених позовних вимог.
Інші аргументи та мотиви, викладені в клопотанні представника позивачки про зменшення витрат відповідача на правову допомогу суд не приймає до уваги при вирішенні питання про їх відшкодування, оскільки вони не відповідають матеріалам справи і не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.
Ураховуючи складність справи та виконаних адвокатом Спіжавкою А.Ю. робіт, час, витрачений на виконання відповідних робіт, обсяг наданих послуг та виконаних робіт, значення справи для відповідача , реальність надання адвокатських послуг (їх дійсність та необхідність), виходячи з конкретних обставин справи, ураховуючи принципи співмірності, суд вважає, що відсутні підстави для обмеження такого розміру з огляду на розумну необхідність судових витрат для справи.
Приписами ч.10 ст.141 ЦПК України встановлено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи вищенаведене, на підставі ч.10 ст.141 ЦПК України при розподілі судових витрат між сторонами, суд приходить до висновку, що з позивачки ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь відповідача ОСОБА_3 різниця у сумах понесених сторонами судових витрат у розмірі 8991,1 грн.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.76-82, 133, 137, 141, 246, 247, 258-259, 263-265, 270, 272, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-
Заяви представників сторін про розподіл судових витрат на правничу допомогу задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (ІПН НОМЕР_1 ), жительки АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (ІПН НОМЕР_2 ), жителя АДРЕСА_2 різницю у сумах понесених сторонами судових витрат в розмірі 8991,1 грн.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного додаткового рішення суду до Чернівецького апеляційного суду через Заставнівський районний суд Чернівецької області.
Учасник справи, якому повне додаткове рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя О.Пухарєва