Справа № 182/1789/20
Провадження № 2/0182/816/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2021 року Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Рибакової В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист гідності, честі та ділової репутації, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями (а.с.65), вказану справу передано в провадження судді Рибакової В.В.

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який уточнював (а.с.2-21,79-97), посилаючись на наступні обставини.

07.03.2020 року о 12 годині 44 хвилини в соціальній інтернет-мережі «Facebook» (www.facebook.com) на сторінці з доменним іменем «Денис Герман Слуга народу Округ 35» за веб-адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 було розміщено публікацію щодо проведення опитування серед місцевого населення на тему: «Приєднання села до Покровської ОТГ або до ОТГ міста Покров». 08.03.2020 року о 21 годині 27 хвилин ОСОБА_2 від своєї сторінки в соціальній інтернет-мережі «Facebook» з доменним іменем «Олег Севидов» за веб-адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 розмістив під вищевказаною публікацією наступний коментар негативного змісту: « ОСОБА_3 я знаю достатньо про Вас! Як банкрутував колгосп Горького, Агросвіт скільки там було несплачено? Скільки не сплачено з угод по купівлі землі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 чоловіком? Ще я не забув про 2 $ з га голові РДА ОСОБА_6 ! Не забув про 11 тис га земель запасу і резерву які Ви з чоловіком віддавали близьким людям дуже безкоштовно! Ще нагадати? Чи Ви закриєте свого дурного рота і не будете добивати свого чоловіка?».

Коментар доступний за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3

Позивач обирався депутатом Нікопольської районної ради Дніпропетровської області ХХІ, ХХІІ та ІІІ, V скликань, депутатом Дніпропетровської обласної ради VII скликання (дата обрання 2015 рік). З 2010 року він Генеральний директор Приватного підприємства «Таврія». У 19982003 та 20052010 роках дійсно займав посаду голови Нікопольської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, але жодної судимості за кримінальні правопорушення ніколи не мав. Завдяки його ініціативі на території Нікопольського району Дніпропетровської області побудовані міні-котельні для опалення шкіл і дитячих садків, впроваджено комп`ютеризацію шкіл, облаштовано медичні установи та заклади культури, реконструйовано Меморіальний комплекс кошового АДРЕСА_1 АДРЕСА_1 посіла друге місце в обласному змаганні з врожайності ранніх зернових культур, збільшилося валове виробництво м`ясо-молочної продукції та яєць та багато іншого. Завдяки цьому він-позивач був неодноразово нагороджений.

Сторінка з доменним іменем «Денис Герман Слуга народу Округ 35» за веб-адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 в соціальній інтернет-мережі «Facebook» з відмітками «Нравится 681 человеку» та « ОСОБА_7 » знаходиться у вільному (відкритому) доступі, зі змістом публікацій на такій сторінці та їх коментарями може ознайомитись необмежене коло осіб. Поширена відповідачем недостовірна інформація вводить в оману громадськість та аудиторію читачів соціальної мережі «Facebook» (тобто невизначене коло осіб), ганьбить ділову репутацію ОСОБА_1 як депутата обласної ради та генерального директора приватного підприємства, зокрема, щодо добросовісності та професіоналізму, принижує його діяльність в громадській думці з точки зору дотримання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі, а тому завдає моральної шкоди.

Твердження ОСОБА_2 «…про 2 $ з га голові РДА Евтушенку…» та «…про 11 тис га земель запасу і резерву які …віддавали близьким людям дуже безкоштовно…» містять конкретну інформацію про вчинення позивачем злочинів і порушенням ним законодавства, які не доведені жодними доказами. Хоча висловлювання Відповідача щодо Позивача є такими, що можуть бути перевірені на їх правдивість, оскільки підпадають під ознаки кримінально-караного діяння, що, у свою чергу, виключає віднесення розповсюдженої інформації до оціночних суджень чи критичних зауважень. Існування таких фактів не залежить від суб`єктивного сприйняття ОСОБА_2 через думки та погляди. Тому поширена інформація представлена у формі тверджень, носить фактичний характер, оскільки поширення ОСОБА_2 інформації стосовно ОСОБА_1 у вказаний спосіб має обвинувальний нахил звинувачення останнього у вчиненні злочинів (кримінальних правопорушень). Вважає, що, поширена відповідачем інформація є саме твердженням, а не оціночним судженням. Поширена ОСОБА_2 інформація є недостовірною, доведена до широкого кола осіб з метою формування негативної думки щодо діяльності позивача, порушує його права на повагу честі, гідності, ганьбить ділову репутацію, а тому завдає моральної шкоди та підлягає спростуванню.

Крім цього, Відповідач 17 лютого 2020 року о 17 годині 15 хвилин на своїй сторінці в соціальній інтернет-мережі «Facebook» (www.facebook.com) з доменним іменем « ОСОБА_8 » за веб-адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 розмістив відео під назвою «Сила в правде или как Евтушенко В пытается создать для себя феодальную вотчину!», у якому з 4 хвилини 26 секунд по 4 хвилину 40 секунд показав приватний будинок Позивача за адресою в АДРЕСА_2 , а 18 лютого 2020 року о 07 годині 19 хвилин на сторінці в соціальній інтернет-мережі «Facebook» (www.facebook.com) з доменним іменем «ТОВ Агростратегія», яку він створив, за веб-адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 поділився в якості публікації розміщеним на своїй сторінці відео.

Дане відео доступне за посиланням:

ІНФОРМАЦІЯ_5

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, засновником ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРОСТРАТЕГІЯ» () є дружина відповідача - ОСОБА_9 , але в якості засобу для зв`язку даного товариства зазначено номер телефону ОСОБА_2 . Зазначене відео від 17.02.2020 року опубліковано: «Доступно всем», «Просмотры: 2 тыс.119 чел.», «Поделились: 9 чел.» знаходиться у вільному (відкритому) доступі, тобто з його змістом на сторінках в соціальній інтернет-мережі «Facebook» з доменними іменами « ІНФОРМАЦІЯ_6 » та « ІНФОРМАЦІЯ_7 » може ознайомитись необмежене коло осіб. Вважає, що розміщення вище вказаного відео порушує його право на повагу до приватного і сімейного життя, а також до свого житла. Статус публічності не позбавляє фізичну особу захисту від втручання в особисте життя, а тому постає питання про межі правомірності такого втручання.

Послався на те, що в результаті цілеспрямованих дій ОСОБА_2 щодо поширення недостовірної інформації, відео в мережі Інтернет про нього-позивача, зокрема, про його приватне життя (адреса приватного будинку та зйомка самого будинку без його згоди) і усвідомлення при цьому ним наслідків своїх дій, що опорочили честь, гідність та ділову репутацію, йому було спричинено значну моральну шкоду внаслідок приниження його честі, гідності та ділової репутації як депутата обласної ради та генерального директора приватного підприємства, ускладнення подальшого активного громадсько-політичного життя, ускладнення стосунків із громадськістю.

На підставі наведеного, просить:

- визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, порушує особисті немайнові права, ганьбить честь та гідність, завдає шкоди діловій репутації, інформацію стосовно ОСОБА_1 , поширену ОСОБА_2 у своєму коментарі від 08.03.2020 року наступного змісту: « ОСОБА_3 я знаю достатньо про Вас! Як банкрутував колгосп Горького, Агросвіт скільки там було несплачено? Скільки не сплачено з угод по купівлі землі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 чоловіком? Ще я не забув про 2 $ з га голові РДА ОСОБА_6 ! Не забув про 11 тис га земель запасу і резерву які Ви з чоловіком віддавали близьким людям дуже безкоштовно! Ще нагадати? Чи Ви закриєте свого дурного рота і не будете добивати свого чоловіка?», що розміщений о 21 годині 27 хвилин під публікацією за 07.03.2020 року (12 год. 44 хв.) щодо проведення опитування серед місцевого населення на тему: «Приєднання села до Покровської ОТГ або до ОТГ міста Покров» в соціальній інтернет-мережі «Facebook» (www.facebook.com) на сторінці з доменним іменем «Денис Герман Слуга народу Округ 35» за веб-адресою https://www.facebook.com/sluganarodu325/;

- зобов`язати ОСОБА_2 протягом семи днів з дня набрання рішенням законної сили видалити свій коментар від 08.03.2020 року наступного змісту: « ОСОБА_3 я знаю достатньо про Вас! Як банкрутував колгосп Горького, Агросвіт скільки там було несплачено? Скільки не сплачено з угод по купівлі землі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 чоловіком? Ще я не забув про 2 $ з га голові РДА ОСОБА_6 ! Не забув про 11 тис га земель запасу і резерву які Ви з чоловіком віддавали близьким людям дуже безкоштовно! Ще нагадати? Чи Ви закриєте свого дурного рота і не будете добивати свого чоловіка?», що розміщений о 21 годині 27 хвилин під публікацією за 07.03.2020 року (12 год. 44 хв.) щодо проведення опитування серед місцевого населення на тему: «Приєднання села до Покровської ОТГ або до ОТГ міста Покров» в соціальній інтернет-мережі «Facebook» (www.facebook.com) на сторінці з доменним іменем «Денис Герман Слуга народу Округ 35» за веб-адресою https://www.facebook.com/sluganarodu35/;

- зобов`язати ОСОБА_2 протягом семи днів з дня набрання рішенням законної сили опублікувати на своїй особистій сторінці в соціальній інтернет-мережі «Facebook» з доменним іменем «Олег Севидов» за веб-адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 спростування поширеної ним недостовірної інформації наступного змісту: « ОСОБА_10 , ОСОБА_2 , заявляю, що інформація, поширена мною шляхом розміщення коментаря від 08.03.2020 року наступного змісту: « ОСОБА_3 я знаю достатньо про Вас! Як банкрутував колгосп Горького, Агросвіт скільки там було несплачено? Скільки не сплачено з угод по купівлі землі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 чоловіком? Ще я не забув про 2 $ з га голові РДА ОСОБА_6 ! Не забув про 11 тис га земель запасу і резерву які Ви з чоловіком віддавали близьким людям дуже безкоштовно! Ще нагадати? Чи Ви закриєте свого дурного рота і не будете добивати свого чоловіка?», під публікацією за 07.03.2020 року (12 год. 44 хв.) щодо проведення опитування серед місцевого населення на тему: «Приєднання села до Покровської ОТГ або до ОТГ міста Покров» в соціальній інтернет-мережі «Facebook» (www.facebook.com) на сторінці з доменним іменем «Денис Герман Слуга народу Округ 35» за веб-адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка стосується ОСОБА_1 , не відповідає дійсності, а саме ОСОБА_1 ніхто не платив по 2 $ з га як голові Нікопольської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, а також ані ОСОБА_1 , ані його жінка, займаючи посади на місцевому рівні, не роздавали близьким людям 11 тис. га земель запасу і резерву»;

- зобов`язати ОСОБА_2 протягом семи днів з дня набрання рішенням законної сили видалити відео під назвою «Сила в правде или как Евтушенко В пытается создать для себя феодальную вотчину!», що розміщене на сторінках в соціальній інтернет-мережі «Facebook» ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ) з доменними іменами « ОСОБА_8 » за веб-адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 17.02.2020 року о 17 год. 15 хв. та «ТОВ Агростратегія» за веб-адресою https://www.facebook.com/%D0%A2%D0%9E%D0%92-%D0%90%D0%B3%D1%80%D0%BE%D1%81%D1%82%D1%80%D0%B0%D1%82%D0%B5%D0%B3%D1%96%D1%8F-44648/ 18.02.2020 року о 07 год. 19 хв.;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 140000,00 грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати.

Ухвалою судді від 15.04.2020 року (а.с.70-71), заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_11 задоволено; заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист гідності, честі та ділової репутації повернуто без розгляду заявнику; зобов`язано Управління Державної казначейської служби України у м. Нікополі Дніпропетровської області повернути позивачу ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , сплачений ним судовий збір по квитанції про сплату № 15314 від 23.03.2020 року у відділенні АТ «Ощадбанк», номер терміналу 20010031 на рахунок № НОМЕР_2 , МФО 899998, в розмірі 420 грн. 40 коп. (чотириста двадцять грн. 40 коп.).

Ухвалою судді від 15.04.2020 року (а.с.72-73), заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_11 про залишення заяви про забезпечення позову без розгляду та повернення судового збору повернуто заявнику без розгляду.

Ухвалою судді від 26.06.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист гідності, честі та ділової репутації прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відкрито провадження по справі, позивачем у позовній заяві поставлено відповідачу ОСОБА_2 наступні питання:

1. На яких підставах Ви розмістили коментар від 08.03.2020 року наступного змісту: «ОСОБА_3 я знаю достатньо про Вас! Як банкрутував колгосп Горького, Агросвіт скільки там було не сплачено? Скільки не сплачено з угод по купівлі землі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 чоловіком? Ще я не забув про 2 $ з га голові РДА ОСОБА_6 ! Не забув про 11 тис га земель запасу і резерву які Ви з чоловіком віддавали близьким людям дуже безкоштовно! Ще нагадати? Чи Ви закриєте свого дурного рота і не будете добивати свого чоловіка?», під публікацією за 07.03.2020 року (12 год. 44 хв.) щодо проведення опитування серед місцевого населення на тему: «Приєднання села до Покровської ОТГ або до ОТГ міста Покров» в соціальній інтернет-мережі «Facebook» (www.facebook.com) на сторінці з доменним іменем «Денис Герман Слуга народу Округ 35» за веб-адресою https://www.facebook.com/sluganarodu35/?

2. Чи є у Вас докази про вчинення ОСОБА_1 дій, що підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, зазначених у Вашому коментарі від 08.03.2020 року наступного змісту: «ОСОБА_3 я знаю достатньо про Вас! Як банкрутував колгосп Горького, Агросвіт скільки там було несплачено? Скільки не сплачено з угод по купівлі землі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 чоловіком? Ще я не забув про 2 $ з га голові РДА ОСОБА_6 ! Не забув про 11 тис га земель запасу і резерву які Ви з чоловіком віддавали близьким людям дуже безкоштовно! Ще нагадати? Чи Ви закриєте свого дурного рота і не будете добивати свого чоловіка?», під публікацією за 07.03.2020 року (12 год. 44 хв.) щодо проведення опитування серед місцевого населення на тему: «Приєднання села до Покровської ОТГ або до ОТГ міста Покров» в соціальній інтернет-мережі «Facebook» (www.facebook.com) на сторінці з доменним іменем «Денис Герман Слуга народу Округ 35» за веб-адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 ?

3. Чи повідомляли Ви правоохоронні органи про вчинення ОСОБА_1 дій, що підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, зазначених у Вашому коментарі від 08.03.2020 року наступного змісту: «ОСОБА_3 я знаю достатньо про Вас! Як банкрутував колгосп Горького, Агросвіт скільки там було несплачено? Скільки не сплачено з угод по купівлі землі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 чоловіком? Ще я не забув про 2 $ з га голові РДА ОСОБА_6 ! Не забув про 11 тис га земель запасу і резерву які Ви з чоловіком віддавали близьким людям дуже безкоштовно! Ще нагадати? Чи Ви закриєте свого дурного рота і не будете добивати свого чоловіка?», під публікацією за 07.03.2020 року (12 год. 44 хв.) щодо проведення опитування серед місцевого населення на тему: «Приєднання села до Покровської ОТГ або до ОТГ міста Покров» в соціальній інтернет-мережі «Facebook» (www.facebook.com) на сторінці з доменним іменем «Денис Герман Слуга народу Округ 35» за веб-адресою https://www.facebook.com/sluganarodu35/?

4. На яких підставах Ви розмістили відео під назвою «Сила в правде или как Евтушенко В пытается создать для себя феодальную вотчину!» на сторінках в соціальній інтернет-мережі «Facebook» ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ) з доменними іменами « ОСОБА_8 » за веб-адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 17.02.2020 року о 17 год. 15 хв. та «ТОВ Агростратегія» за веб-адресою https://www.facebook.com/%D0%A2%D0%9E%D0%92-%D0%90%D0%B3%D1%80%D0%BE%D1%81%D1%82%D1%80%D0%B0%D1%82%D0%B5%D0%B3%D1%96%D1%8F-44648/ 18.02.2020 року о 07 год. 19 хв.? Відповідачу ухвалено надати до суду вичерпну відповідь окремо на кожне питання по суті з урахуванням вимог ст.93 ЦПК України - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали (а.с.106-109).

03.08.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити з наступних підстав (а.с.124-135). Як вбачається з тексту коментаря, який наводить позивач, інформація викладена в ньому, не має логічної побудови та послідовного викладення конкретних обставин з визначенням певного місця, певного часу та певних умов, за які вони відбулись. З огляду на характер використаних в коментарі мовних засобів, останній не містить фактичних даних щодо оцінки дій позивача в контексті вчинення конкретних правопорушень або злочинних дій. Доводи позивача, що інформація, викладена у спірному коментарі носить фактичний характер, оскільки має обвинувальний нахил звинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, ґрунтуються виключно на власному розумінні позивача і зводяться до власного трактування ним чужого висловлювання, що з урахуванням характеру використаних в коментарі мовних засобів не спростовує його зміст як оціночного судження. Оскаржуваний коментар розміщений в форматі громадського опитування на сторінці інтернет-ресурсу, який передбачає обговорення анонсованої теми опитування виключно в формі коментарів, тобто висловлення учасниками обговорення думок, суджень, критики, у тому разі негативної. З урахуванням вказаного, позивач не позбавлений можливості реалізувати право на відповідь, викласти власний погляд на дискусійні проблеми з метою обґрунтування власної позиції та доведення перед аудиторією помилковості висловлених в коментарі суджень, надавши їм свою оцінку. Позивачем не доведено, що дана сторінка в соціальній мережі www.facebook.com створена з пристроїв, веб-сайтів та ІР-адреси, які належать відповідачу. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що саме відповідач поширив щодо нього неправдиву інформацію. Позивач ОСОБА_1 є публічною особою, тому відкритий для суворої критики і пильного нагляду громадськості, межа допустимою критики щодо нього є значно ширшою. До відзиву на позовну заяву відповідачем додано заяву про відмову від надання відповіді на поставлені в позові запитання (а.с.136-141), посилаючись на те, що позивачем не надано до позову належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що саме відповідачем було розміщено оскаржуваний коментар, що шкодить його діловій репутації і принижує його честь та гідність, що сторінка « ІНФОРМАЦІЯ_6 » на інтернет-ресурсі соціальна мережа www.facebook.com, від якої розміщений коментар, створена саме відповідачем.

Ухвалою суду від 21.08.2020 року (а.с.146-147) у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про розгляд справи в порядку загального позовного провадження відмовлено.

28.08.2020 року від представника позивача ОСОБА_11 надійшли клопотання про поновлення пропущеного строку на подання відповіді на відзив та відповідь на відзив, згідно якої просить задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі (а.с.150,151-158). Вказала, що поширена інформація представлена у формі тверджень, носить фактичний характер, оскільки поширення відповідачем інформації стосовно позивача у вказаний спосіб має обвинувальний нахил звинувачення останнього у вчиненні злочинів (кримінальних правопорушень). Належним відповідачем у разі поширення інформації в мережі інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу, тобто ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 17.09.2020 року (а.с.163-164) клопотання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_11 про поновлення пропущеного строку на подання відповіді на відзив задоволено; поновлено ОСОБА_1 строк для подання відповіді на відзив, визнавши причину його пропуску поважною; відповідь на відзив ОСОБА_1 і додані до відповіді на відзив докази прийнято.

Під час розгляду даної справи, судом було забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (стаття 129 Конституції України).

Оскільки відповідно до положень ЦПК України розгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши матеріали справи, оглянувши представлені позивачем CD диски, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.

Згідно зі ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК (в редакції закону 2004 року), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.30 копії посвідчень), ОСОБА_1 обирався депутатом Нікопольської районної ради народних депутатів Дніпропетровської області 21 скликання 1990-1995 роки, 22 скликання 1994-1998 роки, був депутатом у 1998-2002 роках, 5 скликання; згідно посвідчення №д-35, виданого 17.12.2015 року (а.с.31 - копія) депутатом Дніпропетровської обласної ради VII скликання.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.27-29), ОСОБА_1 має нагородження.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.44-45), ОСОБА_1 є засновником Приватного підприємства «ТАВРІЯ» (ПП «ТАВРІЯ»).

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.46-47) ОСОБА_9 є засновником ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРОСТРАТЕГІЯ».

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.22-26), 07.03.2020 року о 12 год. 44 хв. в соціальній інтернет-мережі «Facebook» (www.facebook.com) на сторінці з доменним іменем Денис Герман Слуга народу Округ 35- Публікації за веб-адресою ІНФОРМАЦІЯ_9 було розміщено публікацію щодо проведення опитування серед місцевого населення на тему: «Приєднання села до Покровської ОТГ або до ОТГ міста Покров». 08.03.2020 року о 21 год. 27 хв. на сторінці в соціальній інтернет-мережі «Facebook» з доменним іменем «Олег Севидов» за веб-адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 розміщено під вищевказаною публікацією наступний коментар негативного змісту: « ОСОБА_3 я знаю достатньо про Вас! Як банкрутував колгосп Горького, Агросвіт скільки там було несплачено? Скільки не сплачено з угод по купівлі землі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 чоловіком? Ще я не забув про 2 $ з га голові РДА ОСОБА_6 ! Не забув про 11 тис га земель запасу і резерву які Ви з чоловіком віддавали близьким людям дуже безкоштовно! Ще нагадати? Чи Ви закриєте свого дурного рота і не будете добивати свого чоловіка?».

17.02.2020 року о 17 год. 15 хв. на сторінці в соціальній інтернет-мережі «Facebook» (www.facebook.com) з доменним іменем « ОСОБА_8 » за веб-адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 було розміщено відео під назвою «Сила в правде или как Евтушенко В пытается создать для себя феодальную вотчину!» (мовою оригіналу) (а.с.33-35). 18.02.2020 року о 07 год. 19 хв. на сторінці в соціальній інтернет-мережі «Facebook» (www.facebook.com) з доменним іменем «ТОВ Агростратегія» за веб-адресою https://www.facebook.com/ТОВ-Агростратегія -44648/ скинуто посилання на публікацію відео розміщену на сторінці в соціальній інтернет-мережі «Facebook» ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ) з доменним іменем « ОСОБА_8 » за веб-адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.37,38).

Викладене також підтверджується представленими позивачем CD дисками (а.с.162) на яких міститься відео фіксація контенту сторінок у соціальній інтернет-мережі «Facebook», в тому числі з доменним іменем « ОСОБА_8 ».

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим, відповідно до статті 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв`язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Суд звертає увагу на те, що при вирішенні спору про захист гідності, честі та ділової репутації необхідно забезпечити баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Враховуючи положення ст.9 Конституції України, та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції і прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», безумовному застосуванню при вирішенню цього спору підлягають положення п.1 ст.10 вказаної Конвенції, за якими кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Зокрема, суд враховує основоположні принципи в цій сфері, наведені Європейським судом з прав людини у рішенні від 10 серпня 2006 року за результатами розгляду справи «Ляшко проти України» (Заява № 21040/02):

(a) свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до "інформації" чи "ідей", які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе "демократичне суспільство". Як передбачено в статті 10, ця свобода має винятки, які, проте, повинні чітко тлумачитись, та потреба в таких обмеженнях має бути переконливо встановлена (cf., Jersild v. Denemark, рішення від 23 вересня 1994, Series A no. 298, р. 23, п. 31; Janowski v. Poland [GC], no. 25716/94, п. ЗО, ECHR 1999-I; Nilsen and Johnen v. Norway [GC], no. 23118/93, п. 43, ECHR 1999-VIII; and Fuentes Bobo v. Spain, no. 39293/98, п. 43, 29 лютого 2000).

(b) Преса відіграє важливу роль в демократичному суспільстві. Хоча вона не повинна переступати певні межі, зокрема, що стосується захисту репутації та прав інших, а також розголошення конфіденційної інформації, обов`язком преси, тим не менш, є поширення інформації та ідей у спосіб, сумісний із її обов`язком і відповідальністю, щодо всіх питань, що становлять громадський інтерес, включаючи питання правосуддя (див. De Haes and Gijsels v. Belgium, рішення від 24 лютого 1997, Reports 1997-I, рр. 233-34, п. 37 та, mutatis mutandis, Cumpana and Mazare v. Romania [GC], no. 33348/96, пп. 92-110, ECHR 2004-...). Це не тільки завдання преси - поширювати подібну інформацію та ідеї - суспільство також має право отримувати їх. Інакше чи здатна була б преса відігравати цю життєво важливу роль "вартового пса демократії" (див. Thorgeir Thorgeirson v. Iceland, рішення від 25 червня 1992, Series A no. 239, р. 27, п. 63). Стаття 10 захищає не тільки ідеї як такі або висловлену інформацію, а також форму, в якій їх подано (див. Oberschlick v. Austria (no. 1), рішення від 23 травня 1991, Series A no. 204, р. 25, п. 57). Свобода журналістських висловлювань також припускає певний ступінь перебільшення чи навіть провокації (див. Prager and Oberschlick v. Austria, рішення від 26 квітня 1995, Series A no. 313, р. 19, п. 38, and Thoma v. Luxemburg, no. 38432/97, пп. 45 та 46, ECHR 2001-III).

(с) Свобода преси надає громадськості один з найкращих засобів отримання інформації та формування ідей та ставлення до політичних лідерів. Більш загально, свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію ( 995_004 ). Межі припустимої критики відповідно ширші, коли йдеться про політика, ніж коли йдеться про пересічного громадянина. На відміну від останнього, кожне слово та дія першого неминуче та свідомо стають об`єктом ретельного вивчення з боку журналістів та громадськості, і, отже, він повинен виявляти вищий ступінь толерантності (див. Lingens v. Austria, рішення від 8 липня 1986, Series A no. 103, п. 42).

(d) Межі припустимої критики за певних обставин можуть бути ширшими, коли йдеться про державного службовця, що виконує свої повноваження, ніж коли йдеться про фізичних осіб. Проте не можна стверджувати, що державні службовці свідомо піддають ретельному обстеженню кожне своє слово чи дію в тій самій мірі, як це роблять політики, і, отже, до них повинні застосовуватись ті самі механізми, що й до останніх, коли йдеться про критику їх діяльності. Державні службовці повинні користуватися громадською довірою в умовах, позбавлених надзвичайного занепокоєння, що зробить вдалим виконання ними своїх завдань. Отже, може постати необхідність у їх захисті від образливих словесних нападок під час виконання ними своїх обов`язків (див. Janowski, процитоване вище, п. 33, and Nikula v. Finland, no. 31611/96, п. 48, ECHR 2002-II).

(e) Більше того, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (див. Lingens, cited above, р. 28, п. 46).

(f) Природа та суворість покарання також є факторами, які слід брати до уваги під час визначення пропорційності втручання (cf, Ceylan v. Turkey [GC], no. 23556/94, п. 37, ECHR 1999-IV та Tammer v. Estonia, no. 41205/98, п. 69, ECHR 2001-I). Більше того, домінуюча позиція, яку посідає Уряд, змушує його більш зважено вдаватися до кримінальних проваджень, зокрема в тих випадках, коли є змога вдатися до інших засобів у відповідь на невиправдані нападки чи критику його противників чи ЗМІ. Однак вжиття на власний розсуд заходів, навіть кримінальних за природою, що покликані належним чином (але не надмірно) реагувати на дифамаційні звинувачення, що позбавлені підстав чи недобросовісно сформульовані, залишається правом органів влади відповідної держави як гарантів громадського порядку (див. Castells v. Spain, рішення від 23 квітня 1992, Series A no. 236, п. 46).

Честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством (стаття 201 ЦК України).

Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

За змістом частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

За змістом ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Згідно роз`яснень п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Згідно п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецендентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції.

Доведення того, що інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ судами України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та практика Європейського суду з прав людини мають використовуватися як джерела права.

Європейський Суд звернув увагу на необхідність розрізнення фактів та оціночних суджень: «На думку суду, слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна», зазначив суд у рішеннях по справах Лінгенс проти Австрії (п. 46) від 18.07.1986 та «Українська Пресс-Група» проти України (п. 41) від 29.03.2005. Тобто, якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню.

Імплементуючи зазначене у національному законодавстві, зокрема, у ст. 30 Закону України «Про інформацію», законодавець вказав, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02. 2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Крім того, у рішенні від 07.12.1976 у справі «Хендісайд проти Сполученого Королівства», Європейський Суд з прав людини зазначив і знову підкреслив у п. 41 свого рішення від 08.07.1986 у справі Лінгенс проти Австрії, що свобода вираження поглядів, гарантована ч. 1 ст. 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання ч. 2 ст. 10 Конвенції свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій.

Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Також, у разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації, а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція).

У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Статтею 10 Конвенції з прав людини встановлено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Право на свободу вираження поглядів є не лише основною засадою демократії, але і передумовою здійснення багатьох інших прав і свобод, що гарантуються Конституцією.

Крім того, у разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальної сфери, спорту чи в будь-якій іншій галузі).

Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація про нього була поширена з явним злим умислом, тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості особистих тверджень про наміри і позицію таких лідерів.

За положеннями статті 29 Закону України «Про інформацію» суспільство має право на отримання суспільно необхідної інформації і предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

При цьому суспільство також має право на отримання інформації, яка відповідає дійсності та надає можливість суспільству здійснити її оцінку самостійно на основі усіх фактів та різноманіття думок щодо оцінки такої інформації та її значення для суспільства, тому так важливо, щоб інформація, яка розповсюджується будь-ким, а особливо засобами масової інформації або лідерами суспільної думки, посадовими особами, державними службовцями, відповідала дійсності з одного боку, а з іншого була суспільно значуща та задовольняла попит суспільства на необхідність контролю за діяльністю державних органів та їх посадових осіб.

Аналогічні мотиви навів Верховний суд у Постанові від 27.05.2020 року по справі № 537/5625/17, провадження № 61-48617св18. А саме, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв`язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК України), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК України) тощо.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в України, неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.

Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження.

Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Зазначені норми процесуального права узгоджуються і з положеннями статті 20 ЦК України, згідно якої право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Ознайомившись зі змістом коментаря до публікації щодо проведення опитування серед місцевого населення на тему: «Приєднання села до Покровської ОТГ або до ОТГ міста Покров» датованого 08.03.2020 року о 21 год. 27 хв. на сторінці в соціальній інтернет-мережі «Facebook» з доменним іменем «Олег Севидов» за веб-адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд звертає увагу на стиль у який викладена дана інформація, її зміст, та приходить до висновку, що вказані вислови та стилістика викладення вказаної інформації не дають підстав вважати такі вислови фактичними твердженнями, а є оціночними судженнями, вираженням суб`єктивної думки і поглядів, направлених на критичну оцінку певних дій, які не підлягають спростуванню. Крім того, доведення правдивості суджень, є обмеженням вираження поглядів. Таким чином у задоволенні позовних вимог щодо визнання недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, порушує особисті немайнові права, ганьбить честь та гідність, завдає шкоди діловій репутації, інформацію стосовно ОСОБА_1 , поширену ОСОБА_2 у його коментарі від 08.03.2020 року слід відмовити.

Так як в цих вимогах позивачу відмовлено, то не підлягають задоволенню і вимоги позову про зобов`язання ОСОБА_2 протягом семи днів з дня набрання рішенням законної сили видалити коментар від 08.03.2020 року та зобов`язання ОСОБА_2 протягом семи днів з дня набрання рішенням законної сили опублікувати на своїй особистій сторінці в соціальній інтернет-мережі «Facebook» з доменним іменем «Олег Севидов» за веб-адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 спростування поширеної ним інформації, які тісно пов`язані з вимогами, у задоволенні яких позивачу відмовлено.

Оскільки позивач є публічною особою, відіграє певну роль у суспільному житті, то він у розумінні Європейського суду з прав людини вирішив апелювати до довіри громадськості та погодився «виставити» себе на публічне політичне обговорювання та підлягає ретельному громадському контролю, потенційно може зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів, вчинків, висвітлення приватного життя, і повинні це усвідомлювати. Тому вимоги позову щодо зобов`язання ОСОБА_2 протягом семи днів з дня набрання рішенням законної сили видалити відео під назвою «Сила в правде или как Евтушенко В пытается создать для себя феодальную вотчину!» (мовою оригіналу), що розміщене на сторінках в соціальній інтернет-мережі «Facebook» ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ) з доменним іменем « ОСОБА_8 » за веб-адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 не підлягають задоволенню.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання інформації недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, порушує особисті немайнові права, ганьбить честь та гідність, завдає шкоди діловій репутації ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди також не підлягають задоволенню, оскільки вказані вимоги є похідними.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову повністю.

Так як позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог, то у відповідності до ст.141 ЦПК України, не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір.

Керуючись ст.ст. 3,28,32, 34,62,68 Конституції України, ст.10,30 Закону України «Про інформацію», ст.ст. 1,13,15,20 201,269,270,275- 277,299 ЦК України, ст.ст.12,13,76-78,81,89,141,259,263-265,268, п.п.15.5п.15 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_4 ; місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) про захист гідності, честі та ділової репутації відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: В. В. Рибакова