Справа № 357/5020/20
Провадження 2/357/1241/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Цукуров В. П. ,

секретар судового засідання Чайка О.В., ,

за участю позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним - ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Собчук О.О., відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним ОСОБА_2 , представника відповідача адвоката Чередніченко В.А., представника третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №1, в місті Біла Церква Київської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (за первісним позовом «Позивач» та за зустрічним - «Відповідач») звернулась з позовом до ОСОБА_2 (за первісним позовом «Відповідач» та за зустрічним - «Позивач»), третя особа - Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на наступні обставини.

Позивач перебувала у фактичних шлюбних відносинах з Відповідачем.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію про народження відповідно до ст.ст.126, 133, 135 СК України, де батьком дитини за заявами сторін вказано Відповідача.

Спільне життя не склалося, оскільки Відповідач постійно принижував Позивача та вчиняв бійки. Однак, під час вагітності Позивача так і після народження дитини, Відповідач не переставав її ображати, принижувати та бити.

Навесні 2019 року Відповідач вигнав Позивача з квартири без речей, а сина ОСОБА_5 забрав.

Вже рік Позивач не має можливості забрати до себе сина ОСОБА_5 . Відповідач не надає можливості вільно спілкуватися з дитиною, не дозволяє приходити до свого місця проживання і бачитися з дитиною, займатися його вихованням.

Після довгих умовлянь Позивачу вдалося домовитися з Відповідачем про зустріч з дитиною, проте лише на кілька годин на вулиці та під його пильним наглядом.

При цьому, Відповідач не належно доглядає за сином. ОСОБА_5 часто буває одягнутий в брудні речі, Відповідач не займається належною гігієною дитини, не вмиває його, належним чином не купає, не дбає про його здоров`я, не забезпечує належним харчуванням, одягом та не приділяє належної уваги його розвитку. Дуже часто залишає його на бабусю. При відвідуванні дитини Позивач дуже часто застає Відповідача в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння.

Позивач неодноразово зверталася до поліції для врегулювання спору, проте її звернення були безрезультатними. В грудні 2019 року вона звернулась до служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області для вирішення спору про визначення місця проживання сина ОСОБА_5 .

Тому Позивач вимушена звернутися до суду та просила визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 17.06.2020 року було відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження (а.с.16).

14.07.2020 року через канцелярію суду Відповідачем було подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини разом з ним ( а.с.22-25).

23.07.2020 року ухвалою суду було прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини до спільного розгляду разом із первісним (а.с.49-50).

У судових засіданнях Позивач ОСОБА_1 свій позов підтримала. Пояснила, що дитина народилася с вадами серця та нервової системи, потребує постійної медичної допомоги та лікування. Наразі дитина для свого віку недостатньо розвинута, оскільки їй не створені належні умови для цього. У неї є старший син від першого шлюбу, якому зараз 6,5 років. Позивач проживає разом зі своїми батьками та старшим сином в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності її батькам. Останні 1,5 роки вона вимушена проживати окремо від дитини. Відповідач дозволяв бачити дитину лише за його присутності. 11.01.2021 року, коли вона прийшла до дитячого садочка вихователь не віддала їй дитину повідомивши, що батько це заборонив. Вона викликала поліцію, також прийшов Відповідач, який і забрав дитину. Вона не привітала дитину особисто з днем народження у лютому місяці оскільки, чергувала по місту роботи в Київському інституті раку, де вона працює медичною сестрою. Більше вона не бачила дитину оскільки, боялась погроз Відповідача, які надходили на її адресу, та адресу її батьків. До поліції вона зверталась близько 10 разів, там з Відповідачем було проводилися бесіди, але безрезультатно. Обидва її сина були свідками насилля відносно неї з боку Відповідача. У Відповідача також є інша дитина від іншого шлюбу, дочка, яка проживає разом з мамою. Позивач проживала з Відповідачем до квітня 2019 року, а потім той побив її та вигнав, і вона з дитиною переїхала до квартири своєї матері. Там вона проживала з дитиною доки Відповідач не забрав у неї дитину в осені 2019 року. Вона вийшла з дитиною на прогулянку на прохання Відповідача, де той розпочав конфлікт з нею та насильно забрав дитину на руки та убіг. З тих пір вона бачить дитину лише тоді коли дозволяє Відповідач, а це відбувається нерегулярно та без урахування графіку її роботи. Іноді той спеціально призначає такі зустрічі під час її чергувань на роботі. При зустрічах з дитиною Відповідач забороняє їй обіймати та цілувати сина, це викликає у нього агресію. Останній раз вона бачила дитину 07.06.2021 року, коли привозила їжу, дитина хворіла і вона приїжджала в лікарню. При цьому, лікар приписав ліки та порадив звернутися до психолога, щоб заспокоїти дитину, вона поводиться агресивно і потрібен нагляд спеціалістів. Втім, Відповідач коштів на це не має. Також у Відповідача є донька від першого шлюбу, яка проживає зі своєю матір`ю, а Відповідач має перед нею заборгованість по сплаті аліментів. Позивач з серпня 2019 року по цей час працює медичною сестрою в Київському інституті раку. Вона дуже хвилюється за стан дитини і просить визначити місце проживання з нею. Просила її позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просила відмовити в повному обсязі.

У судових засідання представник Позивача підтримала позовні вимоги, у задоволенні зустрічного просила відмовити.

У судових засіданнях Відповідач ОСОБА_2 первісний позов не визнав, зустрічний позов підтримав. Пояснив, що до сина Позивач не з`являється 4 місяці. Він їй не перешкоджає у зустрічах з дитиною. Позивач каже неправду. Дитина повністю перебуває на його утримання. Чи є він рідним батьком ОСОБА_5 , він не впевнений, метою подачі цього позову Позивачем, є стягнення аліментів з нього. Позивач сама залишила дитину з ним. На день народження дитини Позивач перерахувала на картку матері Відповідача 400 грн. Бачитися з дитиною він їй не забороняє. Коли він перебуває на роботі, за дитиною доглядала його бабуся, яка вже померла, а тепер мати. На цей час дитина пішла до дитячого садочка.

Також Відповідач пояснив, що він працював в ГО «Всеукраїнська асоціація учасників бойових дій» з грудня 2019 року по лютий 2021 рік. На цей час він офіційно не працевлаштований, але підробляє неофіційно підсобником. Він має намір звернутися до психолога, щоб той навчив його як доглядати за дитиною.

У судових засідання представник Відповідача заперечувала у задоволенні позовних вимог, підтримала зустрічний позов просила його задовольнити.

У судових засіданнях представник третьої особи - Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області зазначила наступне. Позивач неодноразово зверталася до служби у справах дітей з приводу перешкоджання Відповідачем у спілкуванні з дитиною та повідомляла, що той допускає насилля до неї. Відповідач запрошувався до служби, з ним проводились бесіди. Він збирався звернутися до суду, втім першою звернулася мати. Представник служби особисто була у приміщенні, де проживає Відповідач. Там умови виявилися умовно-задовільними: частково не було шпалер, Відповідач проживав з сином в одній кімнаті, меблі були брудні, навколо був. У той же час, дитина потребує нагляду та лікування. Дитина ще й досі носить підгузки. Умови житла матері були також обстежені. У батьків Позивача є власний будинок. Позивач працює, про що вона надала документи, а Відповідач не працевлаштований. Відповідач неспроможний матеріально підтримувати дитину, а Позивач офіційно працевлаштована, має дохід та забезпечена житлом. Орган опіки вважає, що в інтересах дитини постійно проживати з матір`ю Позивачем. Підтримала висновок повідомила, що обставини які б змінили позицію органу опіки немає.

11.02.2021 року допитана в судовому засіданні за клопотанням Позивача за первісним позовом у якості свідка ОСОБА_6 пояснила суду наступне. Позивач є її дочкою, а Відповідач колишнім співмешканцем дочки. В інтересах дитини буде доцільним проживання з Позивачем. Відповідач їй неодноразово погрожував і особисто і телефонуючи. З цього приводу вона зверталася до поліції. Він погрожував закидати гранатами, запустивши дрон. Пред`явила суду мобільний телефон, у якому містилось відповідне смс-повідомлення. При цьому ОСОБА_7 підтвердив суду факт направлення цього повідомлення на адресу матері Позивача. Також пояснила, що дитину Відповідач забрав жити з собою насильно. Її дочка постійно надає допомогу дитині, покупає речі, передає кошти. Дитина зараз потребує лікування, але Відповідач цього не забезпечує. Вона є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , на території якого містяться 2 будинка, в одному з яких планується проживання дочки з онуком. Також вона купила дочці кімнату в гуртожитку у м.Біла Церква, яка також повністю обладнана спальними місцями, санвузлом, кухнею, площею 22 кв.м. У Відповідача є донька від першого шлюбу, яка проживає окремо від нього.

11.02.2021 року допитана в судовому засіданні за клопотанням Відповідача за первісним позовом у якості свідка ОСОБА_8 , пояснила, що вона є матір`ю Відповідача ОСОБА_2 . Дитина наразі проживає з Відповідачем, а Позивач із-за конфлікту, дитину не бачить, а лише цікавиться сином. Якщо дитині щось потрібно, то свідок каже про це Позивачу. Останні раз Позивач була в дитячому садочку, але дитину їй не дали, вона дійсно хотіла бачити сина. Іноді Позивач пересилає дитині кошти, це було разів 4-5. Останній раз вона перерахувала 400 грн. на картку свідка для свого сина. Дійсно, Відповідач дозволяє побачення Позивача та дитини лише у його присутності.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, представника третьої особи та свідків, дослідивши доказі у справі в їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, а позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини та зміст спірних правовідносин.

ІНФОРМАЦІЯ_1 під час фактичних шлюбних відносин у сторін народився син ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію про народження відповідно до ст.ст.126, 133, 135 СК України, де батьком дитини за заявами сторін вказано Відповідача (а.с.28, 29).

Згідно з довідкою про місце проживання та склад сім`ї №601 від 29.01.2020 року, виданою Управлінням Адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем реєстрації його батька (а.с.30, 32).

Як убачається з довідки №329 від 28.02.2020 року, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , знаходиться під наглядом кардіолога (а.с.33).

Відповідно до рішення №560 Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 08.9.2020 року, вирішено вважати доцільним і таким, що відповідає інтересам дитини проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з його матір`ю ОСОБА_1 . Контроль за виконанням рішення покласти на заступника міського голови Возненко К.С. (а.с.69).

Згідно з акту обстеження умов проживання Позивача від 10.03.2021 року, затвердженого начальником служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Інною ухвалено висновок вважати, що за адресою: АДРЕСА_1 , створені належні умови для проживання, навчання та всебічного розвитку малолітньої дитини - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.98).

Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права.

Відповідно до ч.1 ст.18, ч.1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Частиною першою ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У частині першій ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У той же час, згідно з ч.2, 8, 9, 10 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ч.4, 5 ст.19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У ст.141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Частиною першою статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно з ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Як убачається із ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Визначаючи місце проживання дитини, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суд при вирішенні спору надає першочергове значення саме інтересами дитини. При винесенні даного рішення судом враховується малолітній вік дитини, стан її здоров`я, майновий стан сторін, пояснення сторін у судових засіданнях, пояснення представника органу опіки та піклування та наявні у справі письмові докази, в тому числі висновок органу опіки та піклування. А тому, враховуючи всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання дитини, необхідно визначити місце проживання дитини із матір`ю Позивачем за первісним позовом.

Крім того, суд зауважує, що батько дитини, при визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити.

Судові витрати у вигляді сплати судового збору, понесені Позивачем, необхідно залишити за нею згідно з її заявою, занесеною до протоколу судового засідання 15.06.2021 року.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 3, 13, 81, 141, 254, 263, 264-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 ), третя особа - Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), третя особа - Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини відмовити.

Судові витрати позивача за первісним позовом залишити за нею.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду безпосередньо або через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 17.06.2021 року.

СуддяВ. П. Цукуров