ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року

м. Черкаси

справа № 711/7983/17 провадження № 22-ц/821/115/21 категорія 307000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Василенко Л.І., Єльцова В.О.

секретаря: Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача - адвокат: Топор Ігор Олександрович

відповідачі: ОСОБА_2

ОСОБА_3

представник відповідачів - адвокат: Шимановський Артем Володимирович

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвоката Шимановського Артема Володимировича на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Державний реєстратор Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради Велика Олена Володимирівна про скасування державної реєстрації права власності на майно та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, у складі: головуючого судді Казидуб О.Г., дата складання повного тексту 10 листопада 2020 року.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Державний реєстратор Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради Велика О.В. про скасування державної реєстрації права власності на майно та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_4 . 26.07.2017 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийнята спадщини після померлого батька. За його заявою відкрита спадкова справа. У заяві позивач вказав, що крім нього спадкоємцями першої черги є його мати (дружина померлого) ОСОБА_2 та його сестра (донька померлого) ОСОБА_3 .

За життя ОСОБА_4 заповітів не складав.

Вказує, що після смерті відкрилась спадщина у вигляді будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 , проте вказану спадщину він отримати не може, оскільки вказаний будинок зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_2 (дружиною померлого).

Реєстрація права власності здійснена державним реєстратором Департаменту організаційного забезпеченні Черкаської міської ради Великою О.В. 18 травня 2017 року.

Позивач вказує, що вказана реєстрація проведена незаконно, а тому підлягає скасування. В даному випадку житловий будинок по АДРЕСА_1 будувався в період шлюбу батьків, а тому є об`єктом прав спільної сумісної власності.

Вважає, що ОСОБА_2 не мала права реєструвати за собою право власності на весь будинок, так як 1/2 частина даного майна належала батькові, ОСОБА_4 .. Саме ця частина повинна успадковуватись спадкоємцями, в тому числі позивачем.

Не зважаючи на даний факт, державний реєстратор зареєстрував право власності на весь будинок за відповідачкою ОСОБА_2 .

В даному випадку державна реєстрація права власності проведена всупереч вимогам чинного законодавства, так як здійснена лише на підставі технічного паспорта без серії та номера від 17.10.2013 року, виданого ПП «Тінктура», що не входить до переліку правовстановлюючих документів. Вказане свідчить про незаконність даної реєстраційної дії.

Позивач вказує, що ні покійний батько, ні мати не здавали в експлуатацію спірний житловий будинок, а тому він не міг бути зареєстрований. Даний факт також свідчить про незаконність державної реєстрації.

Для оформлення відповідних документів та подання декларації про готовність об`єкта та введення його в експлуатацію необхідно бути спадкоємцем цього майна.

Житловий будинок був збудований, але дозволів на його будівництво не було. Тобто даний будинок є самочинно збудований і тому не міг бути зареєстрований на праві власності.

Зазначено, що оскільки позивач є спадкоємцем за законом, то до нього також переходять права забудовника, у тому числі із оформленням правової документації, щодо вказаного самочинно збудованого житлового будинку.

Вважає, що за ним можливо визнати право власності на будівельні матеріали, які використані для будівництва самочинного майна, так як нічиїх прав це не порушить. Оскільки житловий будинок будувався в період шлюбу, то 1/2 частина будівельних матеріалів належить ОСОБА_2 , інша 1/2 частина будівельних матеріалів повинна бути розподілена між спадкоємцями, тобто по 1/6 частині на кожного.

В зв`язку з вищевикладеним просив суд:

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), прийняте державним реєстратором Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради Великою О.В., номер запису про право власності 20560127 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на нерухоме майно - домоволодіння по АДРЕСА_1 ;

визнати за ним в порядку спадкування за законом після померлого батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на будівельні матеріали, що були використані в процесі будівництва 1/6 частини самочинно збудованого житлового будинку з підвалом по АДРЕСА_1 та право забудовника, у тому числі із оформлення правової документації, щодо вищевказаного майна.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації права власності на майно та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом задоволено частково.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 35335649 від 24.05.2017, 10 год. 47 хв. 35 сек., прийняте державним реєстратором Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради Великою Оленою Володимирівною, номер запису про право власності 20560127 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на нерухоме майно - домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після померлого батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на будівельні матеріали, що були використані в процесі будівництва 1/6 частини самочинно збудованого житлового будинку з підвалом по АДРЕСА_1 .

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що декларація про готовність спірного об`єкта до експлуатації органом державного архітектурно-будівельного контролю не розглядалась та рішення про її реєстрацію або повернення не приймалось, а отже, спірне будівництво не введено в експлуатацію відповідно до вимог чинного законодавства.

Суд прийшов до висновку, що рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на нерухоме майно - домоволодіння по АДРЕСА_1 підлягає скасуванню, оскільки відповідачка ОСОБА_2 не надала доказів правомірності процедури реєстрації права власності.

В частині визнання за ОСОБА_1 права забудовника відмовлено, оскільки, домоволодіння по АДРЕСА_1 є самочинно збудоване (дозвіл та проект на будівництво спірного будинку відсутні).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У грудні 2020 року представник відповідачів - адвокат Шимановський А.В. подав до Апеляційного суду скаргу, в якій просив рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в частині задоволених позовних вимог повністю.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки прийняте із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та не правильне застосування норм матеріального права.

Вказує, що під час розгляду справи суд не встановив та не вказав у своєму рішенні в чому полягає порушення майнових прав позивача, не встановив якими діями чи бездіяльністю відповідачів порушені права позивача, та виніс рішення яким незаконно, тобто за позовом особи, яка не має права вимагати скасування права власності, позбавив відповідачку ОСОБА_2 права власності на житло.

Крім того, із змісту судового рішення вбачається, що суд з метою уникнення свого обов`язку зробити висновки про наявність чи відсутність факту порушення прав позивача застосував пряму фальсифікацію пояснень відповідачів та їх представника, які вони надавали в судових засіданнях, і вказав, що відповідачі визнали факт порушення прав позивача.

Визнання права власності позивача на частину будматеріалів з мотивів спадкування ним прав ОСОБА_4 , якого суд визнав забудовником чужої земельної ділянки, є судовою помилкою - померлий спадкодавець ОСОБА_4 не був забудовником збудованого будинку на чужій земельній ділянці.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від ОСОБА_1 , зазначено що апеляційна скарга є не обґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи і прийшов до вмотивованого висновку про те, що рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на нерухоме майно - домоволодіння по АДРЕСА_1 підлягає скасуванню, оскільки відповідачка ОСОБА_2 не надала доказів правомірності процедури реєстрації права власності.

Вказує, що відповідачка ОСОБА_2 , знаючи, що позивач претендує на спадщину і буде подавати до нотаріальної контори заву про прийняття спадщини, вирішила усунути його від спадкування будівельних матеріалів, які були використані в процесі самочинно збудованого житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Встановлено, що 30.08.1970 був зареєстрований шлюб між ОСОБА_4 , 1946 року народження та ОСОБА_2 , 1952 року народження, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_1 . Прізвище подружжя після одруження -

ОСОБА_2. ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 ), а також ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , про що Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Черкаській області складено актовий запис № 653 (Свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 ).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належне йому майно.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як діти спадкодавця, а також ОСОБА_2 , як дружина спадкодавця, які є спадкоємцями першої черги за законом звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .

Приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Яценко О.В. було відкрито спадкову справу № 9/2017 після смерті ОСОБА_4

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спадкують після смерті ОСОБА_4 у рівних частках.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Правовим наслідком преюдиціальності є обов`язковість до врахування певних фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який набрав законної сили. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Враховуючи те, що в цій справі оспорюється правомірність набуття фізичною особою права власності на об`єкт нерухомого майна, що впливає на майнові права та інтереси цієї особи, Черкаський апеляційний суд , незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, дійшов висновку про те, що цей спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржених реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня та 28 листопада 2018 року у справах № 522/23245/16-а (провадження № 11-687апп18) та № 362/1038/17 (провадження № 11-1021апп18) відповідно.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання й підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п. 1ч. 1ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») .

Процедура скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) здійснюється із дотриманням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон), Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, а також щодо технічної можливості скасування запису - пункту 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141 (зі змінами).

Державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних (частина перша статті 12 Закону № 1952-IV).

Згідно ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством. У разі якщо оригінали документів, необхідних для проведення реєстраційних дій, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства. Заява на проведення реєстраційних дій в електронній формі подається за умови ідентифікації заявника (фізичної або юридичної особи) з використанням електронного цифрового підпису чи іншого альтернативного засобу ідентифікації особи. Про подання/отримання заяви на проведення реєстраційних дій державний реєстратор невідкладно повідомляє власника об`єкта нерухомого майна, щодо якого подано заяву. Порядок подання заяв у сфері державної реєстрації прав та повідомлення власника об`єкта нерухомого майна про подані заяви визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державний реєстратор під час прийняття рішення про реєстрацію права власності керується нормами Закону № 1952-1V та приписами Порядку №1127 зобов`язаний провести державну реєстрацію за умови надання заявником в повному обсязі документів. подання яких встановлено законодавством для відповідної державної реєстрації прав.

Згідно з ч. 3 ст. 10 Закону № 1952-1V державний реєстратор під час прийнятті рішення встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями

Статтею 11 Закону визначено, що Державний реєстратор самостійно приймає рішення а результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Після проставлення заявником підпису на заяві уповноважена особа суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріус або його помічник реєструє заяву в базі даних заяв, пунктами 9,10 Порядку №1127 встановлено, що разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав. З оригіналів документів державний реєстратор, уповноважена особа обов`язково виготовляє електронні копії шляхом сканування таких документів, що долучаються до заяви, зареєстрованої у базі даних заяв.

У позовній заяві позивач оскаржує дії державного реєстратора з підстав викладених у позові. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що реєстрація проведена незаконно, оскільки житловий будинок по АДРЕСА_1 будувався в період шлюбу батьків (батька ОСОБА_4 , який помер та матір, відповідачки по справі), а тому є об`єктом прав спільної сумісної власності. А тому, ОСОБА_2 не мала права реєструвати за собою право власності на весь будинок, так як 1/2 частина будинку належала померлому ОСОБА_4 .

Стаття 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає підстави з яких може бути відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Пункти 2, 3 ч. 1 вищевказаної статті передбачають, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою, а також подані документи які не відповідають вимогам, встановленим цим Законом.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Пункт другий цієї ж статті встановлює, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Щодо твердження про невідповідність вимогам закону поданих на реєстрацію документів, суд зазначає наступне.

Аргументуючи скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно суд вказує про те, що ОСОБА_2 всупереч вимогам чинного законодавства незаконно здійснила таку реєстрацію за собою, проте такий висновок не узгоджується з нормами чинного законодавства.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Реєстраційна справа формується у паперовій та електронній формі після відкриття розділу на об`єкт нерухомого майна у Державному реєстрі прав та внесення до нього відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав та зберігається протягом всього часу існування об`єкта. Реєстраційна справа включає документи у паперовій та електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій.

З витребуваних судом копій реєстраційної справи № 101 на домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 , вбачається, що ОСОБА_2 звернулася із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності). Надано Державний акт на право приватної власності на землю Серія ЧР 24-2-2025, який видано громадянину України ОСОБА_2 на підставі рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради народних депутатів від 20 жовтня 1998 року, землю передано для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд (присадибна ділянка), Технічний паспорт на житловий будинок садибного типу № 587/94 АДРЕСА_3 , який виготовлено ПП «Тінктура» 17 жовтня 2013 року, замовник технічної інвентаризації ОСОБА_2 . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 , не зареєстровано за іншою особою.

Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру рухомого майна відсутні обтяження, які перешкоджають реєстрації права власності на нерухоме майно.

Частина 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» наводить перелік документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності. Пункт 14 вказаної статті зазначає, що Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Тобто, стаття 27 Закону не містить вичерпний перелік підстав для реєстрації права власності.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено та судом не встановлено порушення державним реєстратором прав на нерухоме майно положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, у частині реєстрації права власності на підставі неналежних документів.

Крім того, рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.17), від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 (пункт 5.17), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (пункт 74)).

Ефективним способом захисту права власності позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права на нерухоме майно (частина друга статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем і відповідачем.

Що стосується вимоги позивача про визнання права власності на будівельні матеріали, колегія суддів приходить до наступного.

Суд першої інстанції посилаючись на постанову Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкоємцем було здійснене самочинне будівництво, до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріли тощо, які були використані в процесі цього будівництва, прийшов до висновку про визнання за позивачем ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на 1/6 частини будівельних матеріалів із яких складається самочинно збудований житловий будинок з підвалом по АДРЕСА_1 .

Проте, колегія суддів не погоджується із таким висновком, виходячи наступного.

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, за змістом ч. 1 ст. 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності хоча б однієї з наведених умов:

-земельна ділянка не відведена для цієї мети;

-відсутній належний дозвіл на будівництво;

-відсутній належним чином затверджений проект;

-при будівництві допущені істотні порушення будівельних норм.

Апеляційний суд встановив, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю Серія ЧР 24-2-2025, який видано громадянину України ОСОБА_2 на підставі рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради народних депутатів від 20 жовтня 1998 року, землю передано для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд (присадибна ділянка).

Суд першої інстанції помилково визнав спірний будинок об`єктом самочинного будівництва, оскільки даний об`єкт нерухомості побудований на земельній ділянці, власником якої є ОСОБА_2 . Вказана земельна ділянка виділена і цільове призначення якої - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських споруд (присадибна ділянка). На момент спірних правовідносин даний житловий будинок пройшов державну реєстрацію та не був об`єктом самочинного будівництва.

Стаття 368 ЦК України дає перелік майна, яке може належить на праві спільної сумісної власності: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом; 2) майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 30.08.1970 року (а.с. 51, Т. 1). В період спільного проживанням ними було побудовано житловий будинок по АДРЕСА_1 на земельній ділянці, яка належала на праві приватної власності дружині ОСОБА_2 .

В матеріалах справи відсутні докази того, що за життя ОСОБА_4 , пред`являв претензії чи звертався із заявою про розподіл майна подружжя, чи виділення частки у праві спільної сумісної власності, а тому ОСОБА_2 , відповідно до норм чинного законодавства правомірно оформила право власності на спірний житловий будинок, який був внесений до реєстру права власності на нерухоме майно і це право було визнано державою.

Крім того, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться після подання правовстановчих документів про належність цього майна спадкодавцеві.

У разі смерті одного із учасників спільної сумісної власності нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом лише після виділення частки померлого у спільному майні.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази, що позивач звертався до нотаріуса про отримання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. А також відсутня відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на обов`язкову частку у спадщині на частину нерухомого майна.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, рішення суду першої інстанції в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) та визнання за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом до скасування, оскільки ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвоката Шимановського Артема Володимировича задовольнити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 жовтня 2020 року в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 35335649 від 24.05.2017, 10 год. 47 хв. 35 сек., прийняте державним реєстратором Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради Великою Оленою Володимирівною, номер запису про право власності 20560127 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на нерухоме майно - домоволодіння по АДРЕСА_1 та визнання за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після померлого батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на будівельні матеріали, що були використані в процесі будівництва 1/6 частини самочинно збудованого житлового будинку з підвалом по АДРЕСА_1 скасувати та постановити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в частині скасування державної реєстрації права власності на майно та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом відмовити повністю.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 09 лютого 2021 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді Л.І. Василенко

В.О. Єльцов