Постанова

Іменем України

02 червня 2021 року

м. Київ

справа № 242/2788/15-ц

провадження № 61-18164св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Банк Петрокоммерц-Україна», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Капітал»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - товариство з обмеженою відповідальністю «Аси-Ойл»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Капітал» та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Донецького апеляційного суду від 26 листопада 2020 року у складі колегії суддів: Мироненко І. П., Баркова В. М., Мальцевої Є. Є.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «Банк Петрокоммерц-Україна» (далі - ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - товариство з обмеженою відповідальністю «Аси-Ойл» (далі - ТОВ «Аси-Ойл»), про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05 жовтня 2012 року між банком та ТОВ «Аси-Ойл» було укладено кредитний договір № 033-08-12 (з подальшими змінами), відповідно до якого позичальнику відкрито кредитну лінію у розмірі 2 400 000 доларів США зі сплатою процентної ставки 9 % (з дати укладання та до 04 жовтня 2013 року) та 10 % (з 05 жовтня 2013 року по дату повного виконання зобов`язань) та поверненням коштів до 04 жовтня 2017 року.

Позичальником порушено умови повернення заборгованості за кредитним договором та станом на 11 червня 2015 року сума заборгованості складає 1 924 950,37 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України (станом на 11 червня 2015 року) складає 40 719 110 грн 45 коп., з яких: сума заборгованості за основною сумою кредиту - 1 732 505,68 доларів США (за офіційним курсом Національного банку України складає 36 648 264 грн 38 коп.), заборгованість за відсотками за користування кредитом - 5 603,56 доларів США (за офіційним курсом Національного банку України складає 118 533 грн 95 коп.), прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом - 157 751,69 доларів США (за офіційним курсом Національного банку України складає 3 336 973 грн 56 коп.), пеня за період з 08 серпня 2014 року по 11 червня 2015 року - 615 338 грн 56 коп.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 033-08-12 від 05 жовтня 2012 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 033-08-12/11 від 05 жовтня 2012 року, відповідно до якого останній зобов`язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його зобов`язань перед кредитором за кредитним договором. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Позивач вказував, що оскільки ОСОБА_1 є солідарним боржником разом із ТОВ «Аси-Ойл» по зобов`язанням за кредитним договором, тому у нього виникло право звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості з поручителя.

Враховуючи наведене просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 033-08-12 від 05 жовтня 2012 року в розмірі 1 924 950,37 доларів США, що станом на 11 червня 2015 року за офіційним курсом Національного банку України складає 40 719 110 грн 45 коп.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 30 вересня 2015 року у складі судді Пирогової Л. В. позов ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» заборгованість за кредитним договором № 033-08-12 від 05 лютого 2012 року у розмірі 1 924 950,37 доларів США, що станом на 11 червня 2015 року за офіційним курсом Національного банку України складає 40 719 110 грн 45 коп.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Судове рішення місцевого суду мотивовано тим, що у зв`язку із неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з поручителя, оскільки останній зобов`язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його зобов`язань перед кредитором за кредитним договором.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Донецького апеляційного суду від 26 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 30 вересня 2015 року скасовано і ухвалено нове.

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Капітал», правонаступника ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Централ Капітал» заборгованість за кредитним договором від 05 жовтня 2012 року № 033-08-12, а саме: тіло кредиту у розмірі 1 732 505,68 доларів США, заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами у розмірі 73 188,90 доларів США.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Врахувавши положення пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що місцевим судом не було належним чином повідомлено ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи, а тому є обов`язкові підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Вирішуючи справу по суті позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що у лютому 2015 року банк звернувся до суду із позовом до позичальника про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, а тому відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору та порядку сплати процентів за користування кредитом й, відповідно, використав своє право на дострокове стягнення всієї суми кредиту. Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що з відповідача не підлягають стягненню проценти, нараховані після зміни строку дії договору.

Також суд апеляційної інстанції, з урахуванням положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відмовив у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення пені з відповідача.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд зазначив, що позивачем не було пропущено строк звернення до поручителя, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У грудні 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Капітал».

У січні 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Ухвалою Верховного Суду від 18 січня 2021 року відкрито касаційне провадження в указаній справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Ухвалою Верховного Суду від 05 лютого 2021 року відкрито касаційне провадження в указаній справі за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Капітал».

Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24 травня 2021 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Капітал», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судове рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення місцевого суду в частині стягнення з відповідача заборгованості за основною сумою кредиту та заборгованості за відсотками за користування кредитом.

Як на підставу касаційного оскарження товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Капітал» посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи судове рішення про скасування рішення місцевого суду у повному обсязі, апеляційний суд, серед іншого, послався на положення частини третьої статті 376 ЦПК України, проте вказаною нормою не встановлено обов`язку скасувати рішення у повному обсязі.

Заявник вказує, що обґрунтовуючи необхідність зміни розміру стягнутих процентів за кредитним договором, апеляційний суд посилався на наявність судового рішення у справі № 908/1245/15-г. Тобто, переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд погодився з висновками місцевого суду в частині правомірності задоволення вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту у розмірі 1 732 505,68 доларів США, а також в частині заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами у розмірі 5 603,56 доларів США.

З наведеного вбачається, що апеляційний суд відповідно до положень статей 367, 374, 376 ЦПК України повинен був скасувати рішення місцевого суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення простроченої заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами у розмірі 157 751,69 доларів США та пені у розмірі 615 338 грн 56 коп. або ж змінити рішення в цій частині.

Проте, суд апеляційної інстанції в порушення норм процесуального права скасував рішення місцевого суду повністю, в той час як останнім було законно стягнуто з відповідача заборгованість по тілу кредиту у розмірі 1 732 505,68 доларів США та заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 5 603,56 доларів США. Також апеляційний суд безпідставно та поза межами апеляційної скарги збільшив суму заборгованості за відсотками за користування кредитом з 5 603,56 доларів США до 73 188,90 доларів США, що не було заявлено ані в позові, ані в апеляційній скарзі.

Під час розгляду справи не було враховано, що 29 лютого 2016 року Селидівським міським судом Донецької області було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на їх користь заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 924 950,37 доларів США. Виконавчий лист було пред`явлено до виконання.

Разом із тим, вищевказані дії апеляційного суду призвели до того, що наразі виконавче провадження № 59552488 підлягає закінченню відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якого виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ.

Заявник вказує, що за таких обставин та маючи законне та обґрунтоване рішення про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1 732 505,68 доларів США, з примусового виконання якого вже тривалий час здійснюються виконавчі дії, стягувач у зв`язку із скасуванням рішення вимушений починати все з початку, не маючи правових підстав для відшкодування понесених витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судове рішення апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 зазначає застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 761/29966/16-ц, провадження № 61-5327св19, у постанові Великої Палати Верховного суду від 10 грудня 2019 року у справі № 925/698/16, провадження № 12-17гс19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, встановлюючи факт наявності заборгованості поручителя ОСОБА_1 , а разом із цим факт видачі кредитних коштів ТОВ «Аси-Ойл» і їх наступної несплати, послався на обставини, встановлені постановою Донецького апеляційного господарського суду від 17 грудня 2015 року у справі № 908/1245/15-ц. Разом із тим, інших доводів чи/або доказів, які обґрунтовують отримання кредитних коштів, їх наступної несплати, наявності заборгованості, окрім розрахунку такої заборгованості, наведеної в позовній заяві ні матеріали справи, ні оскаржуване судове рішення не містять. Крім того, ОСОБА_1 не брав участі у розгляді вказаної справи й під час її розгляду стосовно відповідача та договору поруки питання не вирішувалось. Тобто, принцип преюдиціальності можливо лише застосовувати лише щодо учасників, які приймали участь у справі, де встановлено відповідні обставини. Таким чином, він вважає, що наявність заборгованості за кредитним договором не доведена.

Також заявник вказує, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку, що позивачем не пропущено строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Крім того, суд апеляційної інстанції ухвалив судове рішення на підставі недопустимого доказу, оскільки договір поруки, на підстав якого встановлено юридичний факт, подано до апеляційного суду, а тому він є новим доказом, оскільки такий існував на час розгляду справи в суді першої інстанції.

Зазначає, що договором поруки визначено, що обов`язок виконати боргові зобов`язання кредитора виникають у поручителя лише після надіслання і наступного отримання вимоги, тому кредитор зобов`язаний був направити такий документ поручителю із вказівкою на юридично значимі факти, такі як детальний опис виконання зобов`язань боржником, рахунок на який необхідно здійснити оплату. При цьому така вимога не є і не може бути позовною заявою. Отже, вважає, що ненадіслання позивачем письмової вимоги поручителю, як це передбачено договором поруки, є окремою та самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Доводи осіб, які подали відзиви на касаційні скарги

У лютому 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 від товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Капітал», у якому вказано, що касаційна скарга відповідача є необґрунтованою, а тому відсутні підстави для її задоволення.

У березні 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Капітал» від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , у якому вказано, що касаційна скарга позивача є необґрунтованою, а тому відсутні підстави для її задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

05 жовтня 2012 року між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та ТОВ «Аси-Ойл» було укладено кредитний договір № 033-08-12, відповідно до якого позичальнику відкрита відклична кредитна лінія, що не відновлюється, з лімітом кредитування 2 400 000 доларів США. Строк повернення кредиту 04 жовтня 2017 року включно (графа 8 Розділу І).

Позичальник зобов`язаний сплачувати проценти за змінюваною процентною ставкою, яка на період з дати укладення кредитного договору по 04 жовтня 2013 року визначається за формулою Libor 12 М+9% річних; на період з 05 жовтня 2013 року по дату повного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором за формулою Libor 12 М+10% річних, де Libor 12 М це ставка за міжбанківськими кредитами у доларах США, визначена у відсотках річних, строком 12 місяців за даними інформаційної служби REUTERS. Значення Libor 12 M публікується на сайті global-rates.com/interest-rates/libor/libor.aspx (графа 7 Розділу І).

Строк, протягом якого позичальник має право на отримання кредиту на підставі даного договору по 01 липня 2013 року (в редакції додаткової угоди № 3 від 20 травня 2013 року до кредитного договору № 033-08-12 від 05 жовтня 2012 року).

Кредит надається шляхом зарахування на поточний рахунок (графа 11 Розділу І).

Цільове використання рефінансування заборгованості за кредитними договорами, укладеними між позичальником та ПАТ «ПУМБ» за кредитним договором № 83/КЛ/10 від 29 грудня 2010 року та ПАТ «Кредитпромбанк» за кредитним договором № 3.3ДС/1185/2008-КЛТ від 25 червня 2008 року.

Пунктом 1.6 Розділу ІІ кредитного договору сторони погодили, що банк має право на договірне списання коштів з рахунку позичальника для виконання боргових зобов`язань за кредитним договором. При проведенні договірного списання, положення пункту 1.11 Розділу ІІ договору підлягають виконанню банком із застосуванням для розрахунку суми списання валютного курсу НБУ на день списання.

Пунктом 1.9.1 пункту 1.9 Розділу ІІ кредитного договору встановлено, що банк має право вимагати достроково виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку настання чи існування обставин, зазначених у цьому пункті.

В подальшому сторонами укладалися додаткові угоди № 1 від 12 жовтня 2012 року, № 2 від 18 травня 2013 року, № 3 від 20 травня 2013 року, № 4 від 22 травня 2013 року, № 5 від 24 травня 2013 року, № 6 від 27 травня 2013 року, № 7 від 13 травня 2014 року, № 8 від 24 липня 2014 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 033-08-12 від 05 жовтня 2012 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 033-08-12/11 від 05 жовтня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Пауковим Д. Л. за реєстровим № 4219. Відповідно до умов договору поруки відповідач зобов`язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його зобов`язань перед кредитором за кредитним договором, про що зазначено у пункті 1.1 договору. Пунктом 1.2 статті 1 договору поруки передбачено, що поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно.

Порукою за цим договором забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобов`язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у кредитному договорі. Поручитель цим стверджує, що він ознайомлений з положеннями та умовами кредитного договору (пункт 2.1 статті 2 договору).

Пунктом 4.1 статті 4 встановлено, що договір поруки набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін та діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором та зобов`язань поручителя за цим договором.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 17 грудня 2015 року (справа № 908/1245/15-г) змінено рішення господарського суду Запорізької області від 12 травня 2015 року. Позов задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Аси-Ойл» на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Централ Капітал» заборгованість за кредитним договором № 033-08-12 від 05 жовтня 2012 року, а саме: 1 732 505,68 доларів США заборгованість за основною сумою кредиту (що станом на 16 грудня 2014 року за офіційним курсом НБУ становить 27 328 380 грн 01 коп.); 8 150,63 доларів США поточну заборгованість за відсотками за користування кредитом (що станом на 16 грудня 2014 року за офіційним курсом НБУ становить 128 567 грн 26 коп.); 65 038,27 доларів США прострочену заборгованість за відсотками за користування кредитом (що станом на 16 грудня 2014 року за офіційним курсом НБУ становить 1 024 221 грн 98 коп.); 4 739,02 грн пеню за несвоєчасну сплату кредиту за період з 12 лютого 2014 року по 18 березня 2014 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

За наданим банком розрахунком станом на 11 червня 2015 року заборгованість за кредитним договором № 033-08-12 від 05 жовтня 2012 року складає 1 924 950,37 доларів США (за офіційним курсом НБУ станом на 11 червня 2015 року становить 40 719 110 грн 45 коп.), з яких сума заборгованості за основною сумою кредиту - 1 372 505,68 доларів США (за офіційним курсом НБУ - 36 648 264 грн 38 коп.), заборгованість за відсотками за користування кредитом 5 603,56 доларів США (за офіційним курсом НБУ - 118 533 грн 95 коп.), прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами - 157 751,69 доларів США (за офіційним курсом НБУ - 3 336 973 грн 56 коп.), пеня за період з 08 серпня 2014 року по 11 червня 2015 року - 615 338 грн 56 коп.

Згідно висновків комплексної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи від 05 серпня 2020 року № 10070/20-34/10071/20-33/10072/10073/20-32 підпис від імені ОСОБА_1 , який міститься у договорі поруки № 033-08-12/11, датованому 05 жовтня 2012 року, який укладений між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та ОСОБА_1 у розділі «8. Реквізити та підписи сторін» у графі «Поручитель: ОСОБА_1 у рядку «_____В. В.Черняєв », виконаний рукописним способом (ручкою спорядженою чорнилом синьо-фіолетового кольору) без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів.

Підпис від імені ОСОБА_1 , який міститься у договорі поруки № 033-08-12/11, датованому 05 жовтня 2012 року, який укладений між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та ОСОБА_1 у розділі «8. Реквізити та підписи сторін» у графі «Поручитель: ОСОБА_1 у рядку «_____В. В.Черняєв », - виконаний ОСОБА_1 .

У договорі поруки № 033-08-12/11, датованому 05 жовтня 2012, спочатку був надрукований текст п. 8 «Реквізити та підписи Сторін», що починається словами « ОСОБА_1 …» і закінчується словами « …Індефікаційний номер НОМЕР_1 », та лінія графлення (елемент друкованого тексту), де поверх лінії графлення документу (елемент друкованого тексту) виконаний підпис від імені ОСОБА_1 , та наклеєний шматок паперу з текстом «Всього прошито, пронумеровано і скріплено печаткою ___ аркушів Приватний нотаріус», після чого вказані реквізити та шматок паперу були засвідчені відтиском печатки від імені Приватного нотаріуса Паукова Д. Л.

Вирішити питання про те, «який час минув після виконання підпису на договорі № 033-08-12/11, датованому 05 жовтня 2012 року, посвідченому приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Пауковим Д. Л. за реєстровим № 4219, на зворотному листі другого аркуша в ст. 8 Реквізити та підписи сторін в графі Поручитель: навпроти прізвища ОСОБА_1 », не видається можливим у зв`язку з відсутністю у експертів впроваджених у судово-експертну практику України методик встановлення абсолютного часу нанесення штрихів рукописних записів, виконаних чорнилами.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 07 серпня 2015 року клопотання представника позивача Маісеєнко Б. І. про залучення правонаступника позивача у справі задоволено.

Замінено первісного позивача ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» за позовом ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» до ОСОБА_1 , третя особа, - ТОВ «Аси-Ойл», про стягнення заборгованості за кредитним договором його правонаступником - товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Капітал».

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Капітал» задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Доводи касаційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що доказів отримання позичальником грошових коштів, їх несплати та наявності заборгованості матеріали справи не містять, а судовим рішенням у справі № 908/1245/15-ц, на яке посилався апеляційний суд, не вирішувалось питання стосовно поручителя, тому обставини встановлені у такій справі не можуть вважатися преюдиційними відносно останнього, не можуть бути прийняті судом з огляду на наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішення суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судовими рішеннями у справах № 908/1245/15-г та № 910/15107/15, які набрали законної сили, встановлено, що банком надавалися позичальникові транші у розмірі 1 376 851,68 доларів США (відповідно до додаткової угоди № 1 від 12 жовтня 2012 року), 300 000 доларів США (відповідно до додаткової угоди № 3 від 20 травня 2013 року), 300 000 доларів США (відповідно до додаткової угоди № 4 від 22 травня 2015 року), 170 000 доларів США (відповідно до додаткової угоди № 5 від 24 травня 2013 року), 200 000 доларів США (відповідно до додаткової угоди № 6 від 27 травня 2013 року).

Копії вказаних додаткових угод було додано банком до позовної заяви та містяться у матеріалах справи, яка переглядається, т. 1, а. с. 21-22, 24-25, 26-27, 28-29, 30-31 (додаткові угоди № 1, 3, 4, 5, 6 до кредитного договору від 05 жовтня 2012 року № 033-08-12).

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (частина п`ята статті 82 ЦПК України).

Натомість ОСОБА_1 не спростував обставин щодо отримання позичальником грошових коштів, які встановлені вищевказаними судовими рішеннями.

Посилання заявника у касаційній скарзі на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15 щодо обов`язковості надіслання досудової вимоги, якщо такий порядок передбачено законом або договором, в частині дострокового повернення коштів за договором споживчого кредиту, не можуть бути прийнято судом, оскільки укладений між банком та позичальником кредитний договір не є споживчим, оскільки цільовим використання кредиту є рефінансування заборгованості за кредитними договорами, укладеними між позичальником та ПАТ «Перший український міжнародний банк», що є правонаступником АТ «Донгорбанк», та ПАТ «Кредитпромбанк».

Доводи касаційної скарги про те, що не надіслання позивачем письмової вимоги поручителю, як це передбачено договором поруки, є окремою та самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, не можуть бути прийняті судом, оскільки повідомлення (вимога) про дострокове повернення кредиту, яке направляється позичальнику та/або поручителю є формою досудового вирішення спору між контрагентами та вимогою сторони, права або законні інтереси якої порушено, про добровільне/безпосереднє врегулювання спору, вказує на зміну строку виконання основного зобов`язання й встановлює обов`язок кредитора пред`явити позов до боржника протягом трьох років, якщо інше не визначено кредитним договором (статті 257, 259 ЦК України). До поручителя - протягом шести місяців, якщо закінчення строку поруки не встановлено самим договором (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту, недотримання яких може нести ризик лише для кредитора про втрату в майбутньому права на задоволення своїх вимог у примусовому порядку через суд.

За змістом статей 526, 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок відповідно до умов договору, тобто, як особа, яка порушила права або законні інтереси іншого суб`єкта - кредитора, зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи звернення до суду із відповідним позовом.

Таким чином, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання цих спорів та є правом, а не обов`язком кредитора.

Ненаправлення такого повідомлення кредитором поручителю не може свідчити про відсутність порушення його прав, і, як наслідок, кредитор може вимагати їх захисту безпосередньо в судовому порядку - виконати боржником та/або поручителем обов`язок з дострокового повернення кредиту.

Крім того, не можуть бути прийняті судом доводи касаційної скарги про те, що судом апеляційної інстанції було прийнято договір поруки, наданий позивачем, в порушення норм процесуального права, , оскільки заявник заперечував свій підпис на вказаному договорі, копію якого додано до позовної заяви банком, апеляційним судом було витребувано у правонаступника позивача його оригінал, який оглянуто у судовому засіданні, а належним чином засвідчена копія додана до матеріалів справи.

Згідно висновків комплексної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи від 05 серпня 2020 року № 10070/20-34/10071/20-33/10072/10073/20-32, підпис від імені ОСОБА_1 , який міститься у договорі поруки № 033-08-12/11, датованому 05 жовтня 2012 року, укладеному між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та ОСОБА_1 , виконаний ОСОБА_1 .

З урахуванням наведеного, апеляційний суд, з урахуванням положень статей 76, 77, 78, 81, 89 ЦПК України, дійшов правомірного висновку, що наданий правонаступником банку на вимогу суду договір поруки не є новим доказом.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилається на те, що судом апеляційної інстанції не було враховано, що порука ОСОБА_1 є припиненою поза межами шестимісячного строку, що передували зверненню позивача до суду, тому що з липня 2014 року позичальник припинив сплачувати грошові кошти за кредитом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу в апеляційному порядку, дійшов висновку, що позов до поручителя було пред`явлено без пропуску строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Разом із тим, колегія суддів не може погодитись із вказаним висновком з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, визначені у статті 554 цього Кодексу.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (частина четверта статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судами встановлено, що у лютому 2015 року ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» звернулось до суду із позовом до ТОВ «Аси-Ойл» про стягнення заборгованості.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 17 грудня 2015 року (справа № 908/1245/15-г) змінено рішення господарського суду Запорізької області від 12 травня 2015 року. Позов задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Аси-Ойл» на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Централ Капітал» заборгованість за кредитним договором № 033-08-12 від 05 жовтня 2012 року, а саме: 1 732 505,68 доларів США заборгованість за основною сумою кредиту (що станом на 16 грудня 2014 року за офіційним курсом НБУ становить 27 328 380 грн 01 коп.); 8 150,63 доларів США поточну заборгованість за відсотками за користування кредитом (що станом на 16 грудня 2014 року за офіційним курсом НБУ становить 128 567 грн 26 коп.); 65 038,27 доларів США прострочену заборгованість за відсотками за користування кредитом (що станом на 16 грудня 2014 року за офіційним курсом НБУ становить 1 024 221 грн 98 коп.); 4 739,02 грн пеню за несвоєчасну сплату кредиту за період з 12 лютого 2014 року по 18 березня 2014 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Таким чином, апеляційний суд правильно встановив, що банк, звертаючись до суду із позовом у справі № 908/1245/15-г, використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, змінивши на власний розсуд умови основного зобов`язання щодо строку дії договору та періодичності платежів, а відтак строк виконання зобов`язань - як основного, так і акцесорних - є таким, що настав.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме такі висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

Питання правильного застосування частини четвертої статті 559 ЦК України було також предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) та у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), за наслідками розгляду яких Велика Палата Верховного Суду в постановах від 13 червня та 31 жовтня 2018 року виклала правовий висновок про відсутність підстав для відступлення від сталої практики Верховного Суду України й Верховного Суду та вказала, що з огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Враховуючи те, що умовами кредитного договору передбачено погашення кредиту щомісячними платежами, а з розрахунку заборгованості вбачається, що з липня 2014 року позичальник припинив сплачувати грошові кошти на погашення кредиту, апеляційний суд не врахував, що порука ОСОБА_1 припинилась поза межами шестимісячного строку з моменту звернення до суду із вказаним позовом.

Таким чином, з урахуванням того, що розмір заборгованості, порука щодо якої не припинилась, не встановлено, а суд касаційної інстанції в силу положень статті 400 ЦПК України позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, та переоцінювати докази у справі на стадії касаційного перегляду, постанова апеляційного суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки апеляційний суд не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, і не перевірив доводи сторін та надані на їх підтвердження докази, то оскаржувана постанова апеляційного суду відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати вищевказані висновки Великої Палати Верховного Суду та ухвалити судове рішення, яке відповідатиме вимогам закону.

Доводи касаційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Капітал» про те, що суд апеляційної інстанції не мав права скасовувати рішення місцевого суду у повному обсязі, а мав скасувати його в частині або змінити у відповідній частині, є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, судом апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду справи було встановлено, що відповідач не був належним чино повідомлений про час, дату та місце розгляду справи.

Пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З наведеної норми вбачається, що не повідомлення належним чином учасника справи, який на це посилається у апеляційній скарзі, щодо розгляду справи є підставою для скасування судового рішення повністю, навіть за умови правильного застосування місцевим судом норм матеріального права. Часткового скасування рішення суду або його зміни в частині вказаною нормою не передбачено.

Інші доводи касаційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Капітал»не заслуговують на увагу, оскільки постанову апеляційного суду скасовано з підстав неповного з`ясування обставин справи, в тому числі й щодо розміру процентів, які підлягають стягненню.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити, касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Капітал» задовольнити частково.

Постанову Донецького апеляційного суду від 26 листопада 2020 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович