Справа № 307/2556/20
Провадження № 2/307/1350/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2021 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

за участі: секретаря Ком`яті Н.А.

позивача ОСОБА_1

представника Закарпатської обласної прокуратури Варга І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, в місті Тячів, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дубівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області, Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Закарпатської обласної прокуратури та Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями органу досудового розслідування,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Посилається на те, що слідчі Дубівського відділення Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області незаконно внесли відомості відносно нього до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000196 про кримінальне правопорушення за ознаками злочину передбаченого ст. 356 КК України.

На протязі шести місяців представники органу досудового розслідування десятки разів викликали його в Дубівське відділення поліції, де стверджували, що 25.06.2018, близько 13.30 год., по АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , не маючи права володіння чи розпорядження, незаконно, без дозволу та згоди власника, розпорядився підсилювачем та сабвуфером, які належать ОСОБА_2 та знаходяться у тимчасовому користуванні ОСОБА_3 та забрав їх у рахунок боргу ОСОБА_4 , чим завдав останньому матеріальні збитки на загальну суму 2688 гривень.

У ході досудового розслідування він неодноразово наголошував, що не вчиняв жодного кримінального правопорушення, про що звертався до процесуального прокурора та керівника Тячівської місцевої прокуратури.

На його зауваження орган досудового розслідування не реагував, поліцейські погрожували, що вони направлять обвинувальний акт і кримінальне провадження буде скориговано до суду, де він буде засуджений.

Процесуальний прокурор Тячівської місцевої прокуратури, погодив його підозру та обвинувальний акт і кримінальне провадження було направлено до суду.

В судовому засіданні давав показання, що він непричетний до будь-якого злочину. Також у судовому засіданні було допитано ОСОБА_5 , який дав показання, що він розпорядився підсилювачем та сабвуфером, які належать ОСОБА_2 та знаходилися у тимчасовому користуванні ОСОБА_3 , тобто забрав їх у рахунок боргу ОСОБА_2 , якому напередодні дав у борг 2000 гривень.

Після з`ясування всіх обставин справи у судовому засідання прокурор умовив ОСОБА_6 відмовитися від обвинувачення.

27 грудня 2019 року суд постановив ухвалу на підставі стст. 26, 284 КПК України про закриття відносно нього ( ОСОБА_7 ) кримінального провадження про обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 356 КК України, у зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_2 від обвинувачення.

Під слідством та безпідставним обвинуваченням він знаходився два роки, жодних доказів його вини орган досудового розслідування не здобув і не міг здобути, так як у його діях відсутній будь-який склад злочину.

Таким чином, він як сторона у кримінальному провадженні № 0000196 вичерпав усі передбачені законом юридичні можливості щоб його в суді виправдали.

За період з 25.06.2018 по 27.12.2019 року, під час досудового розслідування та у судових засіданнях він витрачав свій час, кошти на поїздки із смт. Дубове до м. Тячів, вважає що поніс витрати на 20000 гривень, так як працює по найму, де отримує від 700-1000 гривень за день.

Окрім матеріальної шкоди, йому також була заподіяна моральна шкода у розмірі 480000 грн, яка полягає у втратах немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

З 25.06.2018 по 27.12.2019 роки орган досудового розслідування не виконував свого зобов`язання встановленого законами України. Душевні страждання отримав через погіршення стосунків і ділової репутації серед колег, друзів та родичів.

Душевні страждання отримував внаслідок неналежного захисту з боку прокуратури, як контролюючого і наглядового за слідством органу, який погодив його підозру й обвинувальний акт. Страждання тривали і в очікуванні судового рішення.

Просить позовні вимоги задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник Головного управління Національної поліції в Закарпатській області у судове засідання не з`явився.

У наданому відзиві посилається на те, що позивач визначає підставою для відшкодування збитків та моральної шкоди ухвалу Тячівського районного суду від 27.12.2019 у справі № 307/2894/18, відповідно до якої кримінальне провадження закрито у зв`язку з відмовою потеплілого від обвинувачення. Статтею 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 267/94-ВР від 01.12.1994 визначено вичерпний перелік випадків настання права на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом. Закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_1 за відмовою від обвинувачення не є підставою для відшкодування шкоди, оскільки відсутній виправдувальний вирок або закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю у діянні особи складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення її винуватості у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відмова потерпілого від обвинувачення не є реабілітуючою ознакою, тобто такою, що дає право на відшкодування шкоди.

Представник Закарпатської обласної прокуратури у судовому засіданні позов не визнав. Посилається на те, що вимоги позовної заяви є безпідставними. Нормами закону передбачено виключний перелік випадків, у яких державою відшкодовується шкода фізичній особі, а саме, у випадку її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, діяльність розслідування, прокуратури або суду. До матеріалів справи позивачем не додано належних, достатніх та допустимих доказів понесених ним витрат пов`язаних із явкою у судові засідання та доказів спричинення йому моральної шкоди. Просить у задоволені позовних вимог позивача відмовити.

Представник Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Надав суду відзив, у якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки позивачем не наведено законних підстав відшкодування шкоди.

Спірні правовідносини виникли між позивачем, Дубівським ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області, Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області, відповідно вимог заявлені до Казначейства України не підлягають задоволенню.

Казначейство України не є розпорядником бюджетних коштів і не відповідає за зобов`язаннями інших бюджетних установ та держави. Доказів завдання позивачеві матеріальної та моральної шкоди суду не надано.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити виходячи з наступного.

За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.ст. 15 та ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 12 частини 1-4 ЦПК України у цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 13 ч.ч. 1, 2 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 42 ч. 1 п. 2 цього ж Кодексу визначено, що учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам.

З приписів ст. 76, ст. 77 ч.ч. 1, 2, ст. 78, 79, 80 ч. 2, ст. 81 ч.ч. 1, 5, 6, ст. 83 ч. 1 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до ст. 95 ч. 1 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Підозрюваний, обвинувачений має право, зокрема, вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в порядку, визначеному законом, а також відновлення репутації, якщо підозра, обвинувачення не підтвердилися (п. 17 ч. 3 ст. 42 КПК України).

Згідно вимог ст. 130 ч. 1 КПК України шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.

Так, позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 20000 гривень та моральної шкоди у розмірі 480000 гривень.

У статті 1176 ЦК України зазначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Якщо кримінальне провадження закрито на підставі закону про амністію або акта про помилування, право на відшкодування шкоди не виникає. Фізична особа, яка у процесі досудового розслідування або судового провадження шляхом самообмови перешкоджала з`ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу кримінального правопорушення за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Статтями 1 та 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів.

Таким чином, нормами чинного законодавства чітко визначено випадки відшкодування шкоди.

Під час з`ясування обставин справи суд встановив, що у провадженні Тячівського районного суду з 27 вересня 2018 року знаходилося кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 356 КК України. Ухвалою від 27.12.2019 року, у зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_2 від обвинувачення, у порядку ст. 284 ч. 1 п. 7 КПК України, кримінальне провадження було закрито.

Відповідно до чч. 1, 3, 4 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом. Кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Кримінальне правопорушення передбачене статтею 356 (самоправство - щодо дій, якими заподіяно шкоду правам та інтересам окремих громадян або інтересам власника) є кримінальним провадження, яке може бути розпочате слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого.

Як зазначалося вище, Тячівським районним судом 27.12.2019 у присутності обвинуваченого ОСОБА_1 було постановлено ухвалу про закриття кримінального провадження. Дана ухвала набрала законної сили 03.01.2020 та учасниками судового провадження не оскаржувалася.

Позивачем не доведено, що в результаті незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного обшуку, виїмки, незаконно накладеного арешту на майно, чи інших незаконних процесуальних дій, що обмежували права громадянина, вручення обвинувального акту, йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди.

Отже, підстав вважати, що відносно позивача на стадії досудового розслідування чи судового розгляду вчинялися якісь незаконні чи протиправні дії, у суду немає.

Статтею 23 чч. 1, 2 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Пунктами 3 та 4 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.1995 р. роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності. ( Пункт 3 доповнено абзацом третім згідно з Постановою Пленуму Верховного суду N 5. Відповідно до ст.137 ЦПК (1502-06) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Та обставина, що у подальшому орган дізнання оголосив підозру ОСОБА_5 за ознаками кримінального проступку передбаченого ст. 356 КК України, а прокурором Тячівської місцевої прокуратури Рожков В.О. склав обвинувальний акт по факту незаконного розпорядження підсилювачем та сабвуфером, які належать ОСОБА_2 не може сама по собі бути доказом незаконного притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності без виправдувального вироку.

За таких обставин, під час розгляду справи не було виявлено підстав для відшкодування матеріальної та моральної шкоди і позивачем не доведено в чому саме проявилася завдана йому шкода.

Судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

За таких обставин, керуючись стст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, стст. 23, 1176 ЦК України суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 18.06.2021 року.

Головуючий В.І. Гримут