Постанова

Іменем України

16 червня 2021 року

м. Київ

справа № 179/1592/17

провадження № 61-8046 св 20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 ;

відповідач - Магдалинівська районна державна адміністрація Дніпропетровської області;

особа, яка подала апеляційну скаргу,- Перший заступник прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 квітня 2020 року у складі колегії суддів: Варенко О. П., Городничої В. С., Лаченкової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай).

Позовна заява мотивована тим, що у період з 1993 року по 2000 рік вона працювала у колективно-дольовому сільськогосподарському підприємстві «Україна» Магдалинівського району Дніпропетровської області (далі - КДСП «Україна») та була членом цього підприємства, однак її не було внесено до списків пайщиків, що додаються до державного акту на право колективної власності на землю КДСП «Україна».

Державний акт на право колективної власності на землю КДСП «Україна» був виданий 15 травня 1995 року, зареєстрований в Книзі записів Державних актів на право колективної власності на землю за Мд № 263, але сертифікат на земельну частку (пай) їй не видали.

Вважала, що має право на земельну частку (пай) в КДСП «Україна», так як вона була членом господарства та працювала у ньому на день видачі підприємству державного акту на право колективної власності на землю.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право на земельну частку (пай), розміром 10,10 умовних кадастрових гектар, на території Мар`ївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області та зобов`язати Магдалинівську районну державну адміністрацію Дніпропетровської області розглянути питання щодо виділення їй земельної частки (паю) розміром 10,10 умовних кадастрових гектарів на території Мар`ївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області чи іншої земельної ділянки на території Магдалинівського району Дніпропетровської області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право на отримання земельної частки (паю) розміром 10,10 умовних кадастрових гектарів на території Мар`ївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, як колишнього члена КДСП «Україна».

Зобов`язано Магдалинівську районну державну адміністрацію Дніпропетровської області розглянути питання щодо надання ОСОБА_1 у власність земельної частки (паю), розміром 10,10 умовних кадастрових гектарів, на території Мар`ївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області чи іншої земельної ділянки на території Магдалинівського району Дніпропетровської області.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на момент видачі державного акту на право колективної власності на землю КДСП «Україна», ОСОБА_1 була членом КДСП «Україна», однак не включена до списку громадян, які мають право на отримання земельної частки (паю), який додано до державного акту на право колективної власності на землю КДСП «Україна», тому її право підлягає захисту.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 квітня 2020 року апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Дніпропетровської області задоволено.

Заочне рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2018 року скасовано, й ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що згідно листа голови Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, інформація в протоколах загальних зборів та протоколах засідань правління КДСП «Україна» Магдалинівського району про прийняття ОСОБА_1 в члени та звільнення її із членів КДСП «Україна» за 1992- 000 роки відсутня.

Також суд зазначив, що зверненню до суду з указаним позовом має передувати вирішення питання про невключення ОСОБА_1 до списку громадян - членів КСП, які мають право на земельну частку (пай), проте, таких вимог позивач у пред`явленому позові не заявляла. Тому передбачені законом підстави для визнання за ОСОБА_1 права на земельну частку (пай) відсутні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2020 року правонаступник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просила постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 квітня 2020 року скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й передати справу до суду апеляційної інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 травня 2020 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 179/1592/17 із Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області.

У червні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 квітня 2021 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної при ухваленні оскаржуваного судового рішення застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-577цс17, (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України). Крім того, заявником вказано про порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке констатував у рішенні Європейський суд з прав людини від 29 жовтня 2015 року, з внесеними змінами від 29 січня 2016 року, у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13).

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що виходячи з положень статті 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (в редакції станом до 01 січня 2019 року), частини четвертої статті 122 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України), убачається розмежування повноважень органів влади щодо передачі земельних ділянок у власність, а саме: передача земельних ділянок колишніх КСП здійснюється сільськими радами та райдержадміністраціями, а передача земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності - Головним управлінням Держгеокадастру. Виходячи з того, що ОСОБА_1 була членом КДСП «Україна», землі якого розташовані за межами населених пунктів, розпорядником цих земель є саме Магдалинівська райдержадміністрація. Тому права та інтереси Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області рішенням суду першої інстанції не порушено.

Прокурор не обґрунтував підстав його звернення із апеляційною скаргою в інтересах держави.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У червні 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від Прокуратури Дніпропетровської області, у якому зазначено, що доводи касаційної скарги є безпідставними, а оскаржуване судове рішення апеляційного суду є мотивованим, законним й ґрунтується на належних та допустимих доказах, судом вірно застосовано норми матеріального та процесуального права щодо спірних правовідносин.

Прокурор зазначив, що порушення інтересів держави полягає в тому, що визнання судовим рішенням за ОСОБА_1 права на отримання земельної частки (паю) за відсутності правових підстав є незаконним та порушує встановлений законодавством порядок набуття прав на землю сільськогосподарського призначення та майнові інтереси держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області щодо володіння та розпорядження землею. Суд першої інстанції не встановив наявність витребуваних паїв земель колишнього КДСП «Україна», внаслідок чого до участі у справі не залучено орган, уповноважений державною на здійснення відповідних функцій у вказаних правовідносинах. Головне управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області та Магдалинівська районна державна адміністрація Дніпропетровської області спірне судове рішення в апеляційному порядку не оскаржили, що свідчить про неналежне виконання ними покладених на них обов`язків щодо захисту інтересів держави та, як наслідок, наявність підстав для вжиття прокурором заходів представницького характеру.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що ОСОБА_1 у період із 01 січня 1994 року по 30 квітня 1999 року перебувала у трудових відносинах з КДСП «Україна», що підтверджується відомостями трудової книжки колгоспника (а. с. 30, 37- 38).

15 травня 1995 року КДСП «Україна» було видано державний акт на право колективної власності на землю, зареєстрований в Книзі записів Державних актів на право колективної власності на землю за Мд № 162.

Із повідомлення відділу Держгеокадастру у Магдалинівському районі Дніпропетровської області вбачається, що в КДСП «Україна» розмір земельного паю становить 10,10 умовних кадастрових гектарів.

Згідно листа відділу у Магдалинівському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 14 грудня 2017 року, ОСОБА_1 не внесена до списку громадян, які мають право на отримання земельної частки (паю), що додається до державного акту на право колективної власності на землю КДСП «Україна» (а. с. 31).

Відповідно до листа голови Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про надання інформації від 15 січня 2019 року, інформація в протоколах загальних зборів та протоколах засідань правління КДСП «Україна» Магдалинівського району про прийняття в члени та звільнення з членів КДСП «Україна» ОСОБА_1 за 1992-2000 роки відсутня (а. с. 60).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини дев`ятої статті 5 ЗК України (в редакції від 22 червня 1993 року) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно зі статтями 22, 23 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) та відповідно до вище зазначеного указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Вирішуючи вказаний спір, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання за ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , права власності на земельну частку (пай), встановивши, що позивача не було включено до списків осіб - членів КДСП «Україна», що долучався до державного акта на право колективної власності на землю, дії щодо невключення її до таких списків вона не оскаржувала, сертифікат про право на земельну частку (пай) не отримувала.

Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що зверненню до суду з указаним позовом має передувати вирішення питання про невключення позивача до списку громадян - членів КСП, які мають право на земельну частку (пай). Таких вимог позивач у пред`явленому позові не заявляла.

Разом з цим вирішення питання щодо невключення підприємством особи до списку громадян, які мають право на земельну частку (пай), має на меті оскарження дій чи бездіяльності цього підприємства, що вказує на необхідність залучення до участі у справі у такому випадку відповідної юридичної особи або її правонаступника.

Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 696/1268/16-ц.

Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції по суті вирішення спору. Судом апеляційної інстанції правильно застосовано норми матеріального права, дотримано норми процесуального права, всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими (стаття 89 ЦПК України).

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги ОСОБА_2 з посиланням на те, що апеляційний суд безпідставно прийняв до розгляду апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Дніпропетровської області, який, звертаючись до суду, пропустив строк на апеляційне оскарження, з огляду на наступне.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах (частина друга статті 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» (тут і надалі у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції, зокрема, з метою захисту загальних інтересів суспільства та держави.

За змістом пункту 3 статті 1311 Конституції України, пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у випадках визначених цим законом.

У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами (частина третя статті 56 ЦПК України).

За змістом частини третьої статті 24 Закону України «Про прокуратуру» право її подання на судове рішення в цивільній справі мали прокурор, який брав участь у судовому розгляді, а також незалежно від участі в розгляді справи прокурор вищого рівня: Генеральний прокурор, його перший заступник і заступники, керівники регіональних та місцевих прокуратур, перші заступники та заступники керівників регіональних прокуратур.

Оскільки апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції подав Перший заступник прокурора Дніпропетровської області, вимога частини третьої статті 24 Закону України «Про прокуратуру» була дотримана.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци перший і другий частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Отже, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року в справі № 587/430/16-ц (пункт 37)).

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва (абзаци перший-другий частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Вказаним приписам кореспондують відповідні приписи ЦПК України: прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього кодексу (частина четверта статті 56 ЦПК України).

Вказаний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі № 553/2759/18 (провадження № 14-43цс19).

У справі, що переглядається, прокурор зазначив підставою для представництва інтересів держави наявність порушень, що полягають в тому, що визнання судовим рішенням за ОСОБА_1 права власності на земельну частку (пай) за відсутності правових підстав є незаконним та порушує встановлений законодавством порядок набуття прав на землю сільськогосподарського призначення та майнові інтереси держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області щодо володіння та розпорядження землею.

Підставою для звернення до суду з апеляційною скаргою Перший заступник прокурора Дніпропетровської області вказав, що Головне управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області та Магдалинівська районна державна адміністрація Дніпропетровської області спірне судове рішення в апеляційному порядку не оскаржили, що свідчить про неналежне виконання ними покладених на них обов`язків щодо захисту інтересів держави.

З огляду на викладене Верховний Суд вважає необґрунтованим доводи касаційної скарги про те, що прокурор не мав підстав звернутися з апеляційною скаргою та неможливо встановити, у чому полягають порушення інтересів держави і необхідність їх захисту.

Крім того, до апеляційної скарги прокурор додав лист про інформування Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області та Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про представництво інтересів держави у справі шляхом апеляційного оскарження заочного рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2018 року.

Посилання ОСОБА_2 на безпідставне поновлення прокурору строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, оскільки прокурор не брав участі у розгляді справи, а про існування підстав для вжиття заходів представницького характеру прокурор дізнався із листа Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, який надійшов 15 січня 2019 року, що підтверджується листуванням між керівником Новомосковської місцевої прокуратури та Магдалинівською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області.

Посилання касаційної скарги на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-577цс17, є безпідставним, оскільки висновки суду апеляційної інстанції не суперечать висновкам, викладеним у зазначеній постанові. Крім того, у вказаній справі фактичні обставини відмінні від обставин справи, яка переглядається.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки апеляційним судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 400, 403, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: І. Ю. Гулейков

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович