ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1159/21 Справа № 173/1593/20 Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т. М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2020 року по справі за заявою ОСОБА_3 , заінтересовані особи - ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , про видачу обмежувального припису, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2020 року ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису, яку обґрунтувала тим, що вона є співвласником будинку АДРЕСА_1 , власником іншої частини будинку був її чоловік, який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Вказувала, що ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_7 заінтересовані особи у справі є її дітьми та після смерті чоловіка вирішили, що будинок став їхнім та почали чинити відносно неї психологічне, економічне та фізичне насильство. Залякували та виганяли її з дому.

Зазначала про те, що її діти неодноразово запрошували до будинку чужих людей, влаштовували вечірки, залишалися на ніч, коли вона намагалася вигнати їх, били її та виштовхували з хати.

Посилаючи на те, що їй загрожує продовження домашнього насильства, інші заходи запобігання насильству не діють, а тому просила суд видати обмежувальний припис, яким зобов`язати ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 звільнити будинок, розташований по АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 перебувати за місцем її мешкання по АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 наближатись на відстань 1000 м до будинку, розташованого по АДРЕСА_1 .

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2020 року заяву задоволено.

Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , яким визначено заходи тимчасового обмеження їх прав та покласти на них обов`язки, а саме: зобов`язати ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 звільнити будинок, розташований по АДРЕСА_1 . Заборонити ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 перебувати за місцем мешкання ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 . Заборонити ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 наближатись на відстань 1000 м до будинку, розташованого по АДРЕСА_1 . Обмежувальний припис видати строком на 3 місяці.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та в задоволенні заяви ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, наголошує на тому, що доводи заявниці, на його думку, є недоведеними та цілком надуманими. Наголошував на тому, що іншого житла, окрім будинку АДРЕСА_1 , він не має.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та в задоволенні заяви ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, наголошує на тому, що матеріали справи не містять жодних доказів вчинення насильства по відношенню до заявника. Будинок, у якому ОСОБА_3 зареєстрована та проживає, не належить їй, так як він належав їх батьку, який склав заповіт на користь ОСОБА_1 .

Правом на надання відзиву на апеляційні скарги учасники справи не скористалась.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені розділом IV ЦПК України. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника та заінтересованих осіб.

Встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що заявник ОСОБА_3 зареєстрована по АДРЕСА_1 .

За доводами заявника встановлено, що власником іншої частини вищезазначеного житлового будинку був її чоловік.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер колишній чоловік заявниці. Після смерті чоловіка їхні спільні діти почали ділити майно між собою та вирішили, що даний будинок належить їм. А вона мусить піти з нього.

Заінтересовані особи є дітьми заявниці.

Заявник зазначала, що протягом березня-вересня 2020 року діти вчиняли відносно неї психологічне, економічне, фізичне насилля: залякували, що вигонять її з дому, зачиняли за нею двері і їй доводилось ночувати у сіні, викидали її особисті речі, виштовхували з будинку, погрожували фізичною розправою, били.

В липні 2020 року ОСОБА_10 вигнав заявницю з хати і вона змушена проживати в будинку матері по АДРЕСА_2 . Тоді ж її син заселив до будинку людей, котрі проживають там і досі. Діти заявниці без її дозволу ріжуть вирощену нею птицю і не допускають її до господарства.

Ні діти, ні особи, що проживають в будинку, не беруть участі в оплаті комунальних послуг.

В судовому засіданні встановлено, що заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 вчиняють відносно заявниці, фізичне, психологічне та економічне насилля.

З метою впливу на поведінку ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 заявниця протягом 2020 років звертались до Верхньодніпровського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, Верхівцевського відділення поліції з метою захисту, що підтверджується талонамиповідомленнями про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення.

Відповідно до акту депутата Верхньодніпровської міської ради від 26 серпня 2020 року встановлено, що ОСОБА_3 в будинку по АДРЕСА_1 проживати не може через сина ОСОБА_1 , який систематично влаштовує сварки.

Задовольняючи заяву ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з доведення факту вчинення ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 відносно неї психологічного, фізичного та економічного насильства.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку.

Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини і, перш за все, прав жінок.

При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства.

Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3,4,14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1)терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2)обмежувальний припис стосовно кривдника; 3)взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4)направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року (справа №753/23624/18).

Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі №756/2072/18 (провадження №61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі №756/11732/18 (провадження №61-49077св18).

Колегія суддів звертає увагу на те, що у своєї заяві ОСОБА_3 зазначала, що вона є співвласницею житлового будинку АДРЕСА_1 , діти чинять відносно неї насильство, виганяють її з домоволодіння та після смерті колишнього чоловіка вирішили, що будинок належить їм.

У той же час згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Заявником не доведено належними та допустимими доказами викладені у заяві факти.

Відсутні докази стосовно вчинення над нею насильства.

Сам факт звернення ОСОБА_3 до правоохоронних органів щодо неправомірних дій ОСОБА_4 , ОСОБА_8 (а.с.5,6) відносно неї свідчить про наявність конфлікту між заявником і дітьми, але не підтверджує факт того, що останні вчинили щодо неї психологічне та фізичне насильство, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Матеріали справи не містять доказів того, що існують ризики настання тяжких або особливо тяжких наслідків домашнього насильства.

Колегія суддів звертає увагу на те, що заявник ОСОБА_3 не є співвласником житлового будинку АДРЕСА_1 , а лише зареєстрована у ньому, в той час коли її колишній чоловік ОСОБА_11 , який був власником домоволодіння, склав заповіт на ім`я сина ОСОБА_1 .

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3 .

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що, з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні заяви ОСОБА_3 , заінтересовані особи - ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , про видачу обмежувального припису відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.