П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2021 року місто Київ

справа № 370/323/20

провадження №22-ц/824/2688/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Макарівська селищна рада Київської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Лелюх Людмилою Петрівною,

на рішення Макарівського районного суду Київської області від 26 серпня 2020 року, ухвалене у складі судді Тандира О.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Макарівської селищної ради Київської області про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Макарівської селищної ради Київської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилась спадщина і 12 січня 2001 року державний нотаріус Макарівської державної нотаріальної контори видав позивачу Свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) розміром 4,15 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходилось в СПО «Макарів» Макарівської селищної ради. Ще за життя ОСОБА_2 передала необхідну технічну документацію на виготовлення державного акту на право приватної власності на землю. Державний акт на право приватної власності на землю серії РІ № 222974 був виготовлений на підставі рішення Макарівської селищної ради від 12 жовтня 2000 року №261-23-ХХІІІ вже після смерті ОСОБА_3 . Дані обставини встановлені рішенням Макарівського районного суду від 18 липня 2008 року у справі №2-0-74 за 2008 рік. Даним рішенням суд встановив факт належності ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 Державного акту на право приватної власності на землю серії РІ № 222974.

7 березня 2019 року ФОП ОСОБА_4 виготовив технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). 9 квітня 2019 року позивач звернувся із заявою до Відділу у Макарівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області про внесення відомостей до Державного земельного кадастру по земельній ділянці, яка належить на праві власності його померлій матері ОСОБА_2 16 квітня 2019 року державний кадастровий реєстратор Чорномаз О.М. прийняла рішення №РВ- 019, яким відмовила у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, оскільки наявні зауваження щодо валідності електронного документу. Відбувся перетин спірної ділянки з ділянкою :08:013:0001 (площа співпадає на 8,3892%) та з ділянкою :00:022:0001 (площа співпадає на 4,0311%). Після усунення зауважень щодо валідності електронного документу та у зв`язку з уточненими геодезичними обмірами площа земельної ділянки з 4,4789 га зменшилася до 4,0925 га та 21 листопада 2019 року відбулася державна реєстрація земельної ділянки за кадастровим номером :08:013:0002, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-019 від 21 листопада 2019 року. Зменшення розміру спірної земельної ділянки також підтверджується довідкою №558 від 25 листопада 2019 року, виданою ФОП ОСОБА_4 .

Таким чином, державна реєстрація права власності на земельну ділянку площею 4,0925 га за ОСОБА_2 відбулася 21 листопада 2019 року, тобто після її смерті. Ідентифікація спірної земельної ділянки, її зменшення з 4,4789 га до 4,0925 га підтверджується технічною документацією, яка зберігається у відділі у Макарівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області.

Позивач з письмовою заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку не звертався до нотаріальної контори і до Макарівської селищної ради. Однак, при усному зверненні до державної нотаріальної контори, йому пояснили, що необхідно дане питання вирішувати лише в судовому порядку.

Враховуючи викладене, позивач, просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 4,0925 га кадастровий номер :08:013:0002, яка розташована на території Макарівської селищної ради Макарівського району Київської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 . Також просив стягнути з відповідача на його користь всі судові витрати.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 26 серпня 2020 року відмовлено у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Макарівської селищної ради Київської області про визнання права власності на спадкове майно.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Лелюх Л.П., подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі апелянт посилається, зокрема, на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що державна реєстрація земельної ділянки, яка належала спадкодавцю ОСОБА_2 , відбулася, земельній ділянці присвоєний кадастровий номер і визначені межі користування, позивач, як єдиний спадкоємець має право просити визнати за ним право власності на цю земельну ділянку. Оскільки спірна земельна ділянка вже приватизована, повторної приватизації на його ім'я вже не вимагається.

Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_1 - адвокат Лелюх Л.П. доводи апеляційної скарги підтримала в повному обсязі, просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача Макарівської селищної ради Київської області в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи безїї участі. В заяві заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. З урахуванням поданої представником відповідача заяви колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення особи, яка з`явилася в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 6 липня 2000 року . Макарівською районною державною нотаріальною конторою Київської області заведена спадкова справа №320 за 2000 рік щодо майна померлої.

ОСОБА_1 у визначений законом шестимісячний строк звернувся до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 , та 12 січня 2001 року державним нотаріусом Лисенко Л.В. йому на підставі ст. 529 ЦК УРСР, як спадкоємцю (сину) померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) у розмірі 4,15 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходить в СПО «Макарів» Макарівської селищної ради, належного померлій ОСОБА_2 на підставі Сертифікату про право на земельну частку (пай), виданого згідно рішення Макарівської районної державної адміністрації за №479 від 31 жовтня 1996 року. Зазначене свідоцтво про право на спадщину за законом видано з урахуванням ѕ частини спадкового майна від якої відмовились ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Як у бачається з копії державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №222974 , про передачу ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки площею 4,4789 за з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Макарівської селищної ради, державний акт було виготовлено на підставі рішення Макарівської селищної ради №261-23-ХХІІІ від 12 жовтня 2000 року, який був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 10 грудня 2003 року за №036.

Рішенням Макарівського районного суду від 18 липня 2008 року у справі №2-о-74 за 2008 рік було встановлено факт належності ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказаного вище державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №222974. Необхідність встановлення даного факту була викликана тим, що у документах існували розбіжності в зазначені прізвища ОСОБА_2 , а саме «ОСОБА_2» та «ОСОБА_2».

Рішенням №РВ-019 від 16 квітня 2019 року державного кадастрового реєстратора відмовлено ОСОБА_1 у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, оскільки наявні зауваження щодо валідності електронного документу; перетин ділянок з ділянкою :08:013:0001 (площа співпадає на 8,3892%) та з ділянкою :00:022:0001 (площа співпадає на 4,0311%).

Відповідно до довідки ФОП ОСОБА_4 №558 від 25 листопада 2019 року , площа земельної ділянки 4,4789 за з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Макарівської селищної ради, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №222974, виданого на підставі рішення Макарівської селищної ради №261-23-ХХІІІ від 12 жовтня 2000 року на ім`я ОСОБА_2 , змінюється на 4,0925 га у зв`язку з уточненими геодезичними обмірами земельної ділянки та внесенням змін у Державний земельний кадастр.

Із витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-019 від 21 листопада 2019 року (а.с. 48) вбачається, що земельній ділянці площею 4,0925 га присвоєно кадастровий номер :08:013:0002; форма власності приватна; вид права - право власності; власник - ОСОБА_2 ; документ, який є підставою для виникнення права - рішення Макарівської селищної ради №261-23-ХХІІІ від 12.10.2000 року; документ, що посвідчує право - Державний акт від 10 грудня 2003 року Р1 №222974.

При усному звернені позивача до державної нотаріальної контори щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку, йому пояснили, що дане питання необхідно вирішувати лише в судовому порядку, оскільки державна реєстрація права власності на земельну ділянку площею 4,0925 га за ОСОБА_2 відбулась після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що на момент смерті ОСОБА_2 (тобто на час відкриття спадщини), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , остання не набула права власності на зазначену земельну ділянку в розумінні ст.ст.22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року), який діяв на час виникнення спірних правовідносин, та відповідний державний акт на руки не отримувала, а відтак право власності не увійшло до спадкової маси та не може бути визнано за позивачем у порядку спадкування. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що державний акт серії Р1 №22297, який був виготовлений на підставі рішення Макарівської селищної ради №261-23-ХХІІІ від 12 жовтня 2000 року, був виданий саме в замін Сертифікату про право на земельну частку (пай) у розмірі 4,15 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться в СПО «Макарів». Позивач не позбавлений можливості оформити право власності на цю земельну ділянку на підставі сертифікату про право на земельну частку (пай), який він отримав у спадок, отримавши відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом, тобто реалізував своє право на спадщину.

Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам, судом першої інстанції вірно застосовані норми матеріального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на їх правильність.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються нормами ЦК УРСР (в редакції 1963 року) та ЗК України (в редакції 1990 року), які діяли на час виникнення спірних правовідносин, тобто на час відкриття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Згідно положень ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст. 525 Кодексу).

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 Кодексу).

Позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги за законом відповідно до вимог ст. 529 ЦК УРСР, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_2 , спадщину прийняв та отримав відповідне свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) у розмірі 4,15 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться в СПО «Макарів» Макарівської селищної ради, належного померлій ОСОБА_2 на підставі Сертифікату про право на земельну частку (пай), виданого згідно рішення Макарівської районної державної адміністрації за №479 від 31 жовтня 1996 року .

ОСОБА_2 ще за життя передала необхідну технічну документацію на виготовлення державного акту на право приватної власності на землю, який був виготовлений на підставі рішення Макарівської селищної ради від 12 жовтня 2000 року №261-23-ХХІІІ та зареєстрований вже після смерті ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 22 ЗК України (в редакції 1990 року), який діяв на час виникнення спірних правовідносин, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Згідно зі ст. 23 ЗК України (в редакції 1990 року), право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Судом установлено, що державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №22297 на земельну ділянку площею 4,4789 га (згодом змінена на 4,0925 га), виготовлений на ім`я ОСОБА_2 на підставі рішення Макарівської селищної ради №261-23-ХХІІІ від 12 жовтня 2000 року, був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 10 грудня 2003 року, тобто вже після смерті ОСОБА_2 , яка за життя його на руки не отримувала.

Рішення Макарівської селищної ради №261-23-ХХІІІ про передачу у власність ОСОБА_2 вказаної земельної ділянки, прийняте теж після її смерті, а саме 12 жовтня 2000 року.

Реєстрація права власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_2 (Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-019 також проведена вже після її смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи наведене суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на момент смерті ОСОБА_2 , остання не набула права власності на зазначену земельну ділянку в розумінні ст.ст.22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року), який діяв на час виникнення спірних правовідносин, право власності на земельну ділянку не увійшло до спадкової маси, а отже відсутні підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування на земельну ділянку за кадастровим номером :08:013:0002, державна реєстрація якої відбулася 21 листопада 2019 року .

Доводи апеляційної скарги висновків суд першої інстанції не спростовують, оскільки є аналогічними за змістом позовної заяви, яким суд першої інстанції дав належну оцінку, а тому відхиляються апеляційним судом.

Відповідно до ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Лелюх Людмилою Петрівною, - залишити без задоволення.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 26 серпня 2020 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 8 лютого 2021 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус