Дата документу 02.02.2021 Справа № 310/4134/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №310/4134/20 Головуючий у 1 інстанції: Білоусова О.М.
Провадження № 22-ц/807/448/21 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04 листопада 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування свої вимог зазначали, що 20 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір ZPBDGI.

Згідно договору позивач зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 75750 грн. на термін до 20 грудня 2014 року, ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором.

Відповідно до Додаткової угоди від 29 липня 2008 року до Договору ZPBDGI від 20 грудня 2007 року кредит було переведений у валюту долари США.

В забезпечення виконання зобов`язань за Договором ZPBDGI між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки.

В порушення умов Договору, відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання не виконала, внаслідок чого станом на 29 квітня 2020 року має заборгованість в розмірі 67837,56 доларів США, яка складається з: 13766,25 доларів США заборгованість за тілом кредиту; 7838,09 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1564,40 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 44668,82 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

АТ КБ «ПриватБанк» з урахуванням того, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, просили стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором ZPBDGI від 20 грудня 2007 року у розмірі 13766,25 доларів США, що за курсом НБУ станом на 29 квітня 2020 року дорівнює 372239,40 грн., та стягнути солідарно з відповідачів судові витрати.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04 листопада 2020 року в задоволені позову відмовлено у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04 листопада 2020 року та ухвалити нове, яким позовні задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» зазначають, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. При цьому, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її прав або про особу, яка його порушила. Отже, закон пов`язує початок перебігу позовної давності не з моментом поінформованості про вчинення певної дії чи прийняття рішення, а з моментом коли саме особі, траво якого порушено, стало відомо про таке порушення. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року були визнані протиправними дії щодо здійснення реалізації предмету іпотеки шляхом продажу ПАТ ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача ОСОБА_1 договору купівлі - продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем та зобов`язано ПАТ «ПриватБанк» припинити дії щодо реалізації предмету іпотеки шляхом продажу ПАТ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача ОСОБА_1 договору купівлі - продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем до втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року, набрало законної чинності 27 жовтня 2015 року, оскільки ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 27 жовтня 2015 року було залишено без змін, а також відповідно до Ухвали ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2016 року. Таким чином, починаючи з наступного дня, тобто з 28 жовтня 2015 року, Позивачу стало відомо про порушення свого права, а саме неможливості виконання рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 жовтня 2010 року про звернення стягнення на предмет іпотеки та з цього моменту у Позивача виникло право реалізувати своє право в інший спосіб, а саме шляхом стягнення заборгованості. Оскільки строк позовної давності згідно до п. 5.5 кредитного договору збільшено до 5 років, то строк позовної давності спливає 28 жовтня 2020 року, Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом 18 червня 2020 року, тобто в межах строку позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 просить залишити скаргу без задоволення, а рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04 листопада 2020 року без змін, оскільки позивачем помилково визначено початок перебігу позовної давності. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області, яке набрало законної сили 27 жовтня 2015 року, не стосувалось можливості чи неможливості стягнення з відповідача поточної кредитної заборгованості чи всієї простроченої заборгованості за кредитом. Оскільки його предметом були дії ПАТ «ПриватБанк» щодо реалізації предмету іпотеки у період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, що 20 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (Кредитор) (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 (Позичальник) було укладено договір про іпотечний кредит № ZPBDGI (а.с. 12-16).

Відповідно до п. 1.1 Договору Кредитор зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 75750 грн. А, остання зобов`язалась його повернути, сплатити відсотки а також інші платежі не пізніше 20 грудня 2014 року.

Пунктом 5.5 Договору про іпотечний кредит ZPBDGI від 20 грудня 2007 року, сторони узгодили, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонам тривалістю 5 років.

З пункту 8.3 Договору вбачається, що забезпеченням виконання Позичальником зобов`язань за цим Договором виступає іпотека нерухомого майна, а саме 3-кімнатна квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 68,3 кв.м., а також договір Поруки, укладений зі ОСОБА_4 .

Також, з Договору Поруки № ZPBDGI від 20 грудня 2007 року, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (Кредитор) та ОСОБА_2 (Поручитель) вбачається, що ОСОБА_2 зобов`язався відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за несвоєчасне виконання Боржником усіх його зобов`язань за договором про іпотечний кредит № ZPBDGI від 20 грудня 2007 року та додатковими угодами до нього, як існуючими на час укладання Договору так і тими, що виникнуть на його підставі в майбутньому (а.с. 22-23).

Відповідно до Додаткової угоди від 29 липня 2008 року до Договору про іпотечний кредит ZPBDGI від 20 грудня 2007 року ПриватБанк та ОСОБА_1 кредит був переведений у валюту долари США (а.с. 17-20).

Так, з п. 8.1 Додаткової угоди вбачається, що сторони домовились що Банк надає Позичальнику кредитні кошти на строк з 29 липня 2008 року по 20 грудня 2014 року включно, у вигляді строкового кредиту у розмірі 15566,44 доларів США. Станом на 29 липня 2008 року залишок заборгованості по Договору про іпотечний кредит № ZPBDGI від 20 грудня 2007 року складає 72072,61 грн., що еквівалентно 15566,44 доларам США.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За змістом частин першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

При цьому за загальним правилом порука припиняється саме після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, і лише у разі, якщо такий строк не визначено в договорі, то застосовується шестимісячний строк для припинення поруки.

Сторони встановили строк дії договору поруки, а саме визначили, що порука припиняється з припиненням нею зобов`язання за Договором про іпотечний кредит.

Разом з тим, статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» суд виходив з пропуску позивачем строку позовної давності на звернення до суду, про застосування якого заявлено ОСОБА_1 (а.с. 76), оскільки встановлено, що за умовами іпотечного договору перебіг позовної давності почався 21 грудня 2014 року, та з урахуванням п. 5.5 Договору, сплив 21 грудня 2019 року, проте АТ КБ «ПриватБанк» з позовом звернулись 15 червня 2020 року (а.с. 37).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про застосування до спірних правовідносин позовної давності та відмовою у задоволенні позовних вимог з цих підстав.

Забезпечення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнюю договірну дисципліну.

Зазначений висновок міститься у постанові Верховного суду від 23 січня 2019 року по справі № 465/4439/15-ц (провадження № 61-22550св18).

При цьому, безпідставними є доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що початок позовної давності у спірних правовідносинах мав місце після набрання законної сили рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року, яким визнано протиправними дії щодо здійснення реалізації предмету іпотеки шляхом продажу ПАТ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача ОСОБА_1 договору купівлі - продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем та зобов`язано ПАТ «ПриватБанк» припинити дії щодо реалізації предмету іпотеки шляхом продажу ПАТ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача ОСОБА_1 договору купівлі - продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем до втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Так, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі закінчення строку кредитування або пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року, справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18).

Вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» звертаючись до суду з позовом просили стягнути з відповідачів заборгованості за тлом кредиту іпотечного договору.

Втім, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України».

У справі, яка є предметом перегляду, встановлено, що у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за іпотечним договором, ПАТ КБ «ПриватБанк» у березні 2009 року звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку осіб.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 лютого 2010 року прийнято відмову ПАТ КБ «ПриватБанк» від позову до ОСОБА_2 про звернення стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит на предмет іпотеки. Провадження у справі в цій частині закрито.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 жовтня 2010 року у справі №2-275/10 позов ПАТ «Приват Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , третя особа - сектор ГІРФО Бердянського РВ УМВС України в Запорізькій області про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку осіб задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «ПриватБанк» за договором про іпотечний кредит ZPBDGI від 20 грудня 2007 року у розмірі 128068,02 грн., яка складається з наступного 116561,83 грн. - заборгованість за кредитом; 9227,84 грн. заборгованість відсотками за користування кредитом; 885,96 грн. - заборгованість по комісії користування кредитом, 1392,39 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язані за договором, звернуто стягнення на предмет іпотеки, на підставі іпотечного договору ZPBDGI від 20 грудня 2007 року, а саме: трикімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 68,3 кв.м., житловою площею 40,1 кв.м., що складається: з кухні №1=9,3 кв.м., коридору №2=10 кв.м., шафи №3=0,4 кв.м.,; кімнати №4=12,1 кв.м., ванної №5=2,8 кв.» вбиральні №6=1,4 кв.м., кімнати №7=10,1 кв.м., кімнати №8=17,9 кв.м., балкону = 5,9 кв.м., ложи = 3,1 кв.м. Встановлено спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу ПАТ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача ОСОБА_1 договору купівлі - продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням банку всіх повноважень для здійснення продажу, передбачених п.4.3 іпотечного договору, за початковою ціною реалізації предмета іпотеки, визначеної на підставі оцінки, здійсненої суб`єкту оціночної діяльності. Виселено ОСОБА_1 і ОСОБА_5 , які зареєстровані і проживають в квартирі АДРЕСА_2 , зі зняттям їх з реєстраційного обліку у секторі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Бердянського МВ ГУМВС України в Запорізькій області (а.с. 81-84).

Рішенням апеляційного суду Запорізької від 12 квітня 2011 року рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 жовтня 2010 року в частині задоволення позовних вимог банку про виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зі спірної квартири скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». В іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с. 85-86).

За таких обставин, колегією суддів встановлено, що зміна строку виконання основного зобов`язання відбулася у березні 2009 року, коли банк звернувся з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки на всю суму заборгованості.

До аналогічних висновків також дійшов Верховний Суд у постановах від 10 липня 2019 року (справа № 668/4463/15-ц, провадження № 61-15558св18) від 27 березня 2019 року (справа № 202/5750/15-ц, провадження № 61-35507ск18) від 24 червня 2020 року (справа № 344/8974/17, провадження № 61-1641св19).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за пропуском позовної давності, оскільки, звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості у червні 2020 року, позивач пропустив позовну давність, про застосування якої заявила відповідач.

З матеріалів справи також вбачається, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року визнано протиправними дії щодо здійснення реалізації предмету іпотеки шляхом продажу ПАТ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача ОСОБА_1 договору купівлі - продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем та зобов`язано ПАТ «ПриватБанк» припинити дії щодо реалізації предмету іпотеки шляхом продажу ПАТ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача ОСОБА_1 договору купівлі - продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем до втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (а.с.87-88).

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 27 жовтня 2015 року та Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України залишено без змін (а.с. 89-90).

Разом з тим, АТ КБ «»ПриватБанк» помилково визначає початок перебігу строку позовної давності, та їх право на звернення до суду саме з моменту набрання законної сили рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року, оскільки, як було встановлено, АТ КБ «ПриватБанк» на власний розсуд змінило строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором ZPBDGI від 20 грудня 2007 року, звернувшись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04 листопада 2020 року по цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 10 лютого 2021 року.

Головуючий:

Судді: