Провадження № 22-ц/801/1134/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 рокуСправа № 127/17024/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С. К.,

суддів: Оніщука В. В., Копаничук С. Г.,

за участю секретаря судового засідання - Очеретної М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу № 127/17024/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 березня 2021 року, ухвалене у складі судді Сичука М. М. у залі суду,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу і визнання майна спільною сумісною власністю.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вона у період з літа 2012 року до 26 грудня 2019 року проживала однією сім`єю у цивільному шлюбі з ОСОБА_3 . У квітні 2013 року ОСОБА_3 зареєстрував її у своєму будинку, де вона зареєстрована і до цього часу. 18 жовтня 2013 року за спільні кошти вони придбали автомобіль «ГАЗ-21», право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_3 .

Указує, що за час спільного проживання у фактичних шлюбних відносинах вони мали стабільні стосунки, що притаманні подружжю, вели спільне господарство, побут, мали спільний бюджет, спільно утримували будинок, відвідували родичів, святкували сімейні свята, запрошували і приймали гостей, турбувалися один про одного.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Після смерті ОСОБА_3 вона звернулася до нотаріуса з метою прийняття спадщини, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки померлий, маючи шестеро своїх рідних дітей, за кілька днів до смерті заповів все своє майно ОСОБА_2 .

Вважає, що відповідач за заповітом може успадкувати все належне на час смерті ОСОБА_3 майно, у тому числі, указаний транспортний засіб, який був придбаний ними за спільні кошти.

З огляду на вказане ОСОБА_1 просила встановити факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу з 01 вересня 2012 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнати автомобіль «ГАЗ-21», реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єктом спільної сумісної власності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачка не надала належних і допустимих доказів ведення спільного господарства з ОСОБА_3 , наявності в них спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї, що є необхідними для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю, а світлини та показання свідків не можуть бути підставою для встановлення такого факту.

Позивачкою не надано належних та допустимих доказів про придбання спірного автомобіля за спільні кошти.

Оскільки позовні вимоги про визнання автомобіля об`єктом спільної сумісної власності є похідними від позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання майна спільною власністю, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У квітні 2021 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 23 квітня 2021 року для розгляду указаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27 квітня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18 травня 2021 року справу призначено до апеляційного розгляду на 17 червня 2021 року о 09:00 год.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав оцінки зібраним у справі доказам, не врахував, що окрім показань свідків, факт спільного проживання її та ОСОБА_3 та ведення ними спільного господарства, підтверджується довідкою Вінницької міської ради від 26 червня 2020 року № 26689 про реєстрацію місця проживання.

Відзив на апеляційну скаргу впродовж встановленого апеляційним судом строку не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що відповідно до довідки Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради про реєстрацію місця проживання № 26689 від 26 червня 2020 року, ОСОБА_1 з 03 квітня 2013 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).

26 жовтня 2012 року ОСОБА_1 продала квартиру АДРЕСА_2 за 194 820 грн (а.с.6-7).

Власником автомобіля «ГАЗ-21», державний номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_3 (а.с.13).

Позивач у позовній заяві зазначала, що спірний автомобіль був придбаний за кошти, які залишилися від продажу квартири, а також за їх спільні з ОСОБА_3 кошти.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а.с.68).

До нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися діти померлого: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , а також ОСОБА_2 - спадкоємець за заповітом, ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 - син померлого, ОСОБА_9 - колишня дружина (а.с.65-102).

Відповідно до заповіту посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенком В. Б., зареєстрованого в реєстрі за № 9110 від 24 грудня 2019 року, ОСОБА_3 все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалось, в тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він матиме право за законом, заповів ОСОБА_2 (а.с.79).

Постановою № 509/02-14 від 09 липня 2020 року приватний нотаріус Лукашенко В. Б. відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 (а.с.102).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Установлено, що спірні правовідносини виникли з приводу встановлення факту спільного проживання та визначення правового режиму майна, придбаного за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Частиною другою статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».

Відповідно до частини першої статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (частина друга статті 74 СК України).

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно, право на спадкування за законом.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

За змістом статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Указана правова позиція викладена в поставові Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 583/5445/18 (провадження № 61-4409св20).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

За положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За своєю правовою природою принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві засновано на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей суду та сторін. При цьому принцип змагальності сторін взаємопов`язаний із принципами диспозитивності цивільного судочинства та незалежності суду. Суд досліджує та оцінює надані учасниками справи або витребувані за їх клопотання докази, але, за загальним правилом, збирання доказів не є обов`язком суду (статті 2, 12, 13 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15 зроблено правовий висновок про те, що факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, і навіть пересилання відповідачем коштів на рахунок позивача, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склалися та мали місце протягом вказаного періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю.

Надані позивачкою світлини самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, спільного побуту, наявності взаємних прав і обов`язків, не можуть свідчити про те, що між нею та ОСОБА_3 склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу усталені відносини, які притаманні сім`ї.

Показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення указаного факту, оскільки вони не підтверджують факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не дав належну оцінки довідці Вінницької міської ради про реєстрацію її місця проживання від 26 червня 2020 року № 26689, яка підтверджує факт спільного проживання її та ОСОБА_3 та введенням ними спільного господарства - зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Разом з тим, факт реєстрації місця проживання не підтверджує факт введення спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків подружжя.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що позивачка не надала належних і допустимих доказів, які підтверджують факт ведення з ОСОБА_3 спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків подружжя у період з 01 вересня 2012 року до 26 грудня 2019 року.

Оскільки позивачкою не доведено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , тому колегія суддів не вбачає підстав, для визнання автомобілем спільної сумісною власністю.

Отже, доводи апеляційної скарги в їх сукупності не впливають на правильність прийнятого судом рішення та не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного позивачкою судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

При вирішенні цієї справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правові оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 березня 2021 року залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за позивачем.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий С. К. Медвецький

судді: С. Г. Копаничук

В. В. Оніщук