КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року

м. Київ

справа № 752/5238/16-ц

провадження №22-ц/824/3836/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівМузичко С.Г., Нежури В.А.,
за участю секретаря судового засідання Потапьонок К.В.,
учасники справи: представник позивача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 листопада 2020 року /суддя Хоменко В.С./

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Котенко Ірина Миколаївна про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом, в якому просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котенко І.М. 22.09.2011 року за реєстровим номером 2412.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 05 листопада 2020 року позов задоволено, визнано недійсним заповіт ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , посвідчений 22.09.2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котенко Іриною Миколаївною, вирішено питання судових витрат. /т. 5 а.с. 169-178/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення скасувати, у задоволенні позову відмовити.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема, в основу рішення покладено лише експертний висновок, який є недопустимим доказом. Водночас, судом першої інстанції не взято до уваги чіткі та послідовні показання свідків - сусідів по будинку, працівників соціальної служби, лікарів-психіатрів шпиталю МВС де з 1959 р. ОСОБА_4 була на медичному забезпеченні, які підтверджували адекватність поведінки останньої в житті та побуті. Наголошувала і на процесуальних порушеннях, зокрема, до набрання законної сили рішенням суду, вся медична документація повернута судом першої інстанції.

Окрім того, викладала свої заперечення і на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 02 липня 2020 року про відмову у призначенні повторної експертизи, просила її скасувати і призначити у справі повторну посмертну комплексну судово-психіатричну експертизу.

Постановою Київського апеляційного суду від 07.06.2021 р. апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 02 липня 2020 року про відмову у призначенні повторної експертизи - залишено без задоволення. Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 02 липня 2020 року про відмову у призначенні повторної експертизи - залишено без змін. У клопотанні про призначення повторної посмертної комплексної судово-психіатричної експертизи відмовлено.

Представник позивача звернулась з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність її доводів. Вказувала на те, що з дня укладення заповіту ОСОБА_4 знаходилась під постійним контролем з боку ОСОБА_2 , що вплинуло на її поведінку. Зважаючи на те, що ОСОБА_4 з 2006 по 2011 рік неодноразово перебувала в спеціалізованих лікувальних закладах, та висновки експертизи, судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Процан Ю.Г. в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з клопотанням про перенесення розгляду справи у зв`язку з необхідністю самоізоляції, надавши відповідні медичні документи.

Колегія суддів апеляційного суду клопотання залишила без задоволення та ухвалила слухати справу без участі апелянта, зважаючи на те, що з січня 2021 року він постійно приймав участь у справі, у всіх 6-ти засіданнях, надавав пояснення по суті і не вказує у клопотанні на недосліджені обставини справи, що потребували б його безпосередньої участі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 22.09.2011 року ОСОБА_4 на випадок свої смерті зробила розпорядження: «все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що мені буде належати на день смерті і на що я за законом маю та матиму право, заповідаю гр. ОСОБА_2 » /т. 1 а.с. 8/.

Судом також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Києві у віці 79 років померла ОСОБА_4 . Причина смерті - атеросклеротична енцефалопатія /т. 1 а.с. 6, 7/.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, до складу якої увійшла, зокрема, квартира АДРЕСА_1 .

ПН КМНО Ніколица В.Ф. було заведено спадкову справу щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 та 15.04.2016 року видано свідоцтво про право на спадщину, про що повідомлено позивача поряд із тим, що остання не є спадкоємицею майна ОСОБА_4 за законом, оскільки ОСОБА_4 був складений заповіт на іншу особу /т. 1 а.с. 11, 28/.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 150 від 03.03.2018 року, на момент укладення та посвідчення заповіту - 22.09.2011 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявляла ознаки: Органічно маячного (шизофреноподібного) розладу з інтелектуально-мнестичним зниженням (згідно МКХ-10: F06 .2) і за своїм психічним станом не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними; стан, діагностований ТМО «Психіатрія» м. Києва гр. ОСОБА_4 в період з 17.05.2011 року по 13.07.2011 року, а саме: органічний маячний розлад з вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням - відноситься до хронічного психічного захворювання; з 2009 року ОСОБА_4 страждала на психічний розлад; особливості та динаміка психічного стану її, поведінкові прояви, здатність орієнтуватися в оточуючому відображаються в медичній документації.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно керувався ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За позовом заінтересованої особи суд може визнати заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (ч. 2 ст. 1257 ЦК України), тобто якщо суд прийде до переконання, що документ складено людиною, не здатною усвідомлювати значення своїх дій або керувати ними або заповідач перебував під чиїмось тиском, впливом обману, погрози насильства, якщо оформлення його було вимушеним, написаним під час небезпечної для життя хвороби або внаслідок важких обставин, тоді цей заповіт буде визнано недійсним.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків, що матеріали справи не містять належних, достатніх і достовірних доказів того, що померла ОСОБА_4 на час складення оскаржуваного заповіту була спроможною усвідомлювати значення своїх дій та могла керувати ними, при цьому проведена у справі судова експертиза дала такі категоричні висновки про те, що ОСОБА_4 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, а тому ці висновки як окремо, так і в сукупності з іншими доказами підтверджують доводи та вимоги позивача.

Доводи апеляційної скарги, про те, що в основу рішення покладено лише експертний висновок, який є недопустимим доказом, водночас, судом першої інстанції не взято до уваги чіткі та послідовні показання свідків - сусідів по будинку, працівників соціальної служби, лікарів-психіатрів шпиталю МВС де з 1959 р. ОСОБА_4 була на медичному забезпеченні, які підтверджували адекватність поведінки останньої в житті та побуті, колегією суддів відхиляються з огляду на таке.

У квітні 2016 року ОСОБА_3 , яка є рідною сестрою померлої ОСОБА_4 , звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом про визнання недійсним заповіту, складеного ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 .

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та просила усунути їх від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 /справа №752/2131/17/

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07 червня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 30 січня 2019 року у складі колегії суддів головуючого Болотова Є.В., суддів: Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г., у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Апеляційним судом поставлено питання щодо можливої наявності у сторін відводів, відводів не заявлено.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, судом апеляційної інстанції допитано експертів - голову комісії ОСОБА_6 , та членів комісії ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Експертами надані пояснення з яких не встановлено неточностей та протиріч, неповноти висновку, що стало підставою для відмови апеляційним судом у призначення повторної посмертної комплексної судово-психіатричної експертизи.

Таким чином, доводи щодо недопустимості в якості доказу експертного висновку, містяться на формальних міркуваннях.

Висновок судово-психіатричного експерта № 150 від 03.03.2018 року, згідно з яким на момент укладення та посвідчення заповіту - 22.09.2011 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявляла ознаки: Органічно маячного (шизофреноподібного) розладу з інтелектуально-мнестичним зниженням (згідно МКХ-10: F06 .2) і за своїм психічним станом не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними; стан, діагностований ТМО «Психіатрія» м. Києва гр. ОСОБА_4 в період з 17.05.2011 року по 13.07.2011 року, а саме: органічний маячний розлад з вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням - відноситься до хронічного психічного захворювання; з 2009 року ОСОБА_4 страждала на психічний розлад; особливості та динаміка психічного стану її, поведінкові прояви, здатність орієнтуватися в оточуючому відображаються в медичній документації, апеляційним судом приймається в якості доказу на підтвердження обґрунтованості позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги чіткі та послідовні показання свідків - сусідів по будинку, працівників соціальної служби, лікарів-психіатрів шпиталю МВС де з 1959 р. ОСОБА_4 була на медичному забезпеченні, які підтверджували адекватність поведінки останньої в житті та побуті, колегією суддів також відхиляються, з огляду на таке.

В якості свідків за клопотанням відповідача та його представника допитані в судовому засіданні під присягою мешканці квартир № 4 ОСОБА_9 , №6 ОСОБА_10 , № 5 ОСОБА_11 , №9 ОСОБА_12 , №14 ОСОБА_13 , №15 ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які підтверджували адекватність поведінки померлої.

Однак, апеляційний суд вказує на те, що в медичних картках хворої ОСОБА_4 окрім суто медичних документів знаходяться оригінали заяв сусідів 11 з 16 квартир в будинку, а також рапорти дільничого Голосіївського райвідділу, заяви нотаріуса, контора якого знаходиться в цьому будинку, працівника ЖЕК, які характеризують останню як неадекватну особу в період з 2006 по 2012 роки, а саме складання заповіту.

Ці документи були досліджені експертами, в повній мірі проаналізовані ними враховуючи і матеріали справи, зокрема і ті, на які посилається апелянт. У висновку експертів надана належна оцінка усім наявним в матеріалах справи доказам щодо стану ОСОБА_4 саме в момент складання заповіту.

Так, в матеріалах цивільної справи містяться наступні докази щодо вчинення ОСОБА_4 у стані, в якому вона не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними / т.4 а.с. 114-125/.

В медичній картці КМПНД-2 є лист на адресу головного лікаря з Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві, в якому зазначено що в квартирі АДРЕСА_1 , проживає гр. ОСОБА_4 , котра поводить себе неадекватно, безпідставно вчиняє сварки з сусідами, справляє природні потреби під дверима сусідів, кидає на балкони нижніх поверхів бруд та сміття, у квартирі та в дворі будинку збирає та складує різний непотріб та сміття, вночі безпричинно кричить та викликає спеціальні служби. За таких обставин парадне будинку постійно знаходиться в антисанітарному стані. Така поведінка гр. ОСОБА_4 викликає некомфортні умови для проживання інших мешканців.

Там же у медичній картці знаходиться другий лист начальника Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві, датований 26.12.2007 р. на ім`я головного лікаря КМПНД-2, в якому сповіщається про аналогічну поведінку ОСОБА_4 і просить вжити щодо ОСОБА_4 необхідні та невідкладні заходи медичного характеру, посилаючись на ЗУ «Про психіатричну допомогу».

В тій же медичній картці наводиться інформація за 2008-2009 роки, що ОСОБА_4 продовжує поводити себе неадекватно, безпідставно вчиняє сварки з сусідами, справляє природні потреби під дверима сусідів, кидає на балкони нижніх поверхів бруд та сміття і зіпсовані продукти харчування, шкодить майно сусідів, у квартирі та в дворі будинку збирає та складує різний непотріб та сміття, вночі безпричинно кричить. Двір будинку перетворила на звалище. Працівники ЖЕО-6 не мають змоги нормально працювати, бо вона кидається на них із сокирою та металевим прутом. 15.04 2009 р. у парадному будинку вчинила сварку з мешканкою ОСОБА_14 , під час якої погрожувала вдарити її металевим прутом. В цій же картці міститься заява ОСОБА_14 від 15.04.2009 р., де вона просить прийняти міри до гр. ОСОБА_4 , яка страждає психічними розладами, довела свою власну квартиру до антисанітарного стану, ображає, ганьбить та принижує мешканців будинку, знищує поштову кореспонденцію. Повідомляла про те, що коли вона поверталася додому у неї виникла сварка з ОСОБА_4 в ході якої остання погрожувала їй металевим ломом. Зазначала, що всі сусіди вже давно знають про психічний стан ОСОБА_4 що вже всім урвався терпець, вже всі бояться заходити у парадне.

Там же міститься запис співробітників диспансеру від 28.05.2009 р. про те, що за свідченням сусідів і міліції ОСОБА_4 проявляє агресію до сусідів і двірника, кидається на них, коли ті хочуть прибрати дворик біля квартири.

З медичної картки ОСОБА_4 № 6345 з Київської міської клінічної лікарні № 1 вбачається, що до лікарні вона була доставлена каретою швидкої допомоги, яку викликали дільничний та представники ЖЕО у зв`язку з неадекватною поведінкою ОСОБА_4 , що вона конфліктує з сусідами, вночі голосно кричить. Сусіди пацієнтки неодноразово звертались письмово до міліції з цього приводу. Там же міститься рапорт дільничного, що прибув до будинку АДРЕСА_3 за викликом сусідів ОСОБА_4 - ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , які повідомили, що ОСОБА_4 голосно кричить, справляє природні потреби під дверима мешканців, кидається в бійку, збирає в сміттєвих баках різний непотріб, який потім складає у дворі та в квартирі, що призводить до появи мух , тарганів та мишей.

В медичній картці КМПНД- 2 є кілька записів за період з березня по травень 2011 р. що свідчать про неадекватність ОСОБА_4 в цей період. В цій же картці міститься заява за підписом 10 сусідів, в тому числі і тих, що допитані в судовому засіданні в якості свідків, адресована дільничому лікарю-психіатру КМПНД-2 , в якій вони повідомляють про те, що ОСОБА_4 наражає на небезпеку всіх мешканців будинку, що вона справляє свої природні потреби прямо у парадному, нерідко перед чиїмось дверима, змащує фекаліями перила сходів, ручки вхідних дверей, ламає замки поштових скриньок, знищує квитанції і іншу кореспонденцію. В нічний час ОСОБА_4 дзвонить по телефону, кричить, заважає нормальному сну і відпочинку сусідів, що все це зафіксовано. На балкони нижніх поверхів кидає сміття, зіпсовані продукти. Мешканцям, що живуть над її квартирою, двічі розбивала вікна, пошкодила автомобіль у дворі, що було зафіксовано працівниками міліції. ОСОБА_4 обігріває свою квартиру газом, а, враховуючи, що її квартира забита мотлохом, сусіди переживають за виникнення пожежі або вибух газу.

Аналогічна інформація мешканців будинку АДРЕСА_3 від ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та інших, щодо поведінки ОСОБА_4 і її психічного стану містяться і в медичній картці стаціонару № 3805. В медичній картці № 3321 міститься ще одна заява, підписана 11 мешканцями будинку, в якому описаний стан і поведінка ОСОБА_4 аналогічні вище наведеному.

Отже, численні заяви сусідів, дільничного, працівників ЖЕО, що свідчили про неадекватність поведінки датовані періодом з 2006 по 2012 роки, дата складення заповіту 22.09.2011 р.

До всіх інших показань, цих саме свідків, наданих в судовому засіданні після смерті ОСОБА_4 , суд першої інстанції віднісся критично, з огляду також і на висновок експертизи, з чим у повні мірі погоджується суд апеляційної інстанції.

Так, експертами в судовому засіданні були надані пояснення, що психічний стан ОСОБА_4 проявлявся періодично, водночас, висновки і всі показання свідків, що брались до уваги експертами, стосуються саме спірного періоду посвідчення заповіту.

Таким чином, колегія суддів доходить висновків, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 листопада 2020 року - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: