Справа №504/1478/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

09.02.2021 року м. Южне

Южний міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді Лемця С.П.,

при секретарі Слісаренко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВ «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики

встановив:

27.05.2020 ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернулось до Комінтернівського районного суду Одеської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Ухвалою Комінтернівського районного суду від 09.06.2020 справу передано за підсудністю до Южного міського суду Одеської області.

05.11.2020 суддею Южного міського суду відкрито провадження у даній справі.

У позовній заяві ТОВ «ВЕЛЛФІН» просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 34741,20 грн., з яких: 800 грн. основний борг; 17145,20 грн. заборгованість по відсоткам; 16796 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

ТОВ «ВЕЛЛФІН» обґрунтовує свої вимоги тим, що ОСОБА_1 належним чином не виконав прийняті на себе зобов`язання за договором позики. Надані грошові кошти не повернув, проценти за користування позикою не сплатив, внаслідок чого у нього станом на 12.05.2020 виникла перед позивачем заборгованість у зазначеному вище розмірі. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду з наведеним позовом.

Представником відповідача адвокатом Дубінкіним Ю.М. надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що нарахування позивачем відсотків після спливу строку погашення позики є безпідставним та незаконним, а також те, що у даній справі обов`язковому застосуванню підлягає строк позовної давності, який сплинув 04.05.2020

Ухвалою суду від 01.12.2020 задоволено клопотання позивача про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

Представник позивача неодноразово в судові засідання не з`являвся, зокрема і в судове засідання в режимі відеоконференції.

Належним чином повідомлений представник позивача в судове засідання 09.02.2021 також не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, при цьому у відзиві адвокат Дубінкін Ю.М. справу просив розглянути за їх відсутності і у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши докази, які містяться у матеріалах справи, суд зазначає наступне.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі наявних у справі, наданих її учасниками та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 був укладений договір позики в електронній формі № 170622 від 12.04.2017, за умовами якого останній отримав грошові кошти в розмірі - 800 грн., зі сплатою процентів за користування грошовими коштами, в розмірі передбаченому п. 1.5. договору. Сторонами договору був визначений строк дії договору 21 (двадцять один) день (п.1.3 договору).

Відповідно до умов договору позики, у випадку порушення позичальником своїх зобов`язань за договором, позикодавець має право вимагати від позичальника повернення грошових коштів, процентів за його користування (п.2.1.1.2 договору).

Сторони договору позики встановили як строк дії договору - до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором (1.4), так і кінцевий строк повернення позики - 03.05.2017 року (п.1.3., Графік погашення кредиту), так і строки виконання зобов`язання щодо погашення позики та процентів у відповідності до Графіку розрахунків (п. 3.1).

Зазначені умови договору ОСОБА_1 належним чином виконані не були, внаслідок чого ТОВ «ВЕЛЛФІН» станом на 12.05.2020 було проведено нарахування заборгованості в розмірі 34741,20 грн., яка складається з: 800 грн. - заборгованість за основною сумою позики; 17145,20 грн. - сума боргу за відсотками; 16796 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Між сторонами виникли правовідносини з договору позики.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до положень ст. ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

Згідно з ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» (далі Закон) на законодавчому рівні визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлено порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначено права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У ст. 3 Закону зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

За приписами ст. 11 Закону електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З матеріалів справи вбачається, що позивач відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та свідоцтва про реєстрацію є фінансовою установою, яка здійснює діяльність інші види кредитування.

Згідно з Правилами надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН» вони є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України укласти договір позики на умовах, що встановлені Товариством і застосовуються у разі подання фізичною особою заявником заявки на сайті Товариства за електронною адресою (формується автоматично) на отримання позики та здійснення інших дій, що передбачають Правила (акцепт).

Пункти 4.1, 4.2 Правил передбачають, що заявник, що має намір отримати позику проходить реєстрацію в Особистому кабінеті на сайті ТОВ «ВЕЛЛФІН». Для оформлення позики він здійснює оформлення заявки на сайті шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення.

12.04.2017, у встановленому вказаними Правилами та Законом України «Про електронну комерцію» порядку, ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 строком на 21 день уклали договір позики на суму - 800 грн. зі сплатою відсотків.

Згідно з довідкою позивача від 12.05.2020 відповідач належним чином не виконав умов договору та позику не повернув, у зв`язку з чим має заборгованість станом на 12.05.2020 в сумі - 34741,20 грн., яка складається з: 800 грн. - заборгованість за основною сумою позики; 17145,20 грн. - сума боргу за відсотками; 16796 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Як зазначалось вище, згідно з правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. ст. 610, 611 ЦК України).

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 р. у справі №444/9519/12, від 31 жовтня 2018 р. у справі №202/4494/16-ц, Касаційного цивільного суду у постанові від 08 травня 2019 р. у справі №520/16880/14-ц, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказане свідчить, що позикодавець не вправі нараховувати проценти за користування позикою після закінчення строку повернення позики, а саме після 03.05.2017. Права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, позикодавець ТОВ «ВЕЛЛФІН» відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування позиченими коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 03.05.2017. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

З огляду на вищевикладене позовні вимоги щодо необхідності стягнення з відповідача процентів нарахованих позивачем поза межами погодженого сторонами строку договору позики є безпідставними.

Крім того, згідно ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Суд звертає увагу на те, що стягнення з боржника вищевказаної суми заборгованості за простроченими відсотками не відповідає закріпленим у ст. 61 Конституції України положенням щодо неможливості притягнення до подвійної відповідальності за одне і теж саме правопорушення, а отже суд вважає, що у позовні вимоги ТОВ «ВЕЛЛФІН» про стягнення заборгованості за простроченими відсотками у сумі 16796 грн. також є безпідставними.

Згідно графіку розрахунків до договору позики станом на 03.05.2017 проценти за користування вищевказаною позикою складають 334 грн. (а. с. 19).

Отже, обґрунтованими є позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» суми боргу за договором позики № 170622 від 12.04.2017, укладеного в електронній формі, в розмірі 1134 грн., яка складається з: 800 грн. - заборгованість за договором позики; 334 грн. - сума боргу за відсотками.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, Товариство звернулося до суду з позовом 27.05.2020 (а.с.1), інші докази, зокрема конверт у справі відсутні.

Згідно з п.1.3 договору позики № 170622 від 12.04.2017 строк позики за цим договором складає 21 день, позика має бути повернута згідно з Графіку розрахунків (додаток до Договору) 03.05.2017.

Пунктом 7.8. договору передбачено, що до правовідносин за цим договором встановлюється загальний строк позовної давності, що за визначенням статті 257 ЦК України складає 3 р.

Тобто, останнім днем для звернення до суду з позовом за захистом свого права в Товариства було 04.05.2020, натомість із позовом останній звернувся 27.05.2020. Крім того, довідка про заборгованість складена станом на 12.05.2020 (а.с. 7), тобто вже поза межами строку позовної давності для звернення до суду.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Таким чином, суд констатує, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у зв`язку з пропуском строків позовної давності, про які заявив відповідач.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі, сплачений судовий збір не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.257, 264, 267ЦК України, ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ТОВ «ВЕЛЛФІН», , місцезнаходження 03061, м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48.

Відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Южного міського суду Сергій ЛЕМЕЦЬ