Справа № 2-196/11
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2021 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Явіци І.В.

за участю секретаря судового засідання - Савчук О.І.

заступника начальника Арбузинського РВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевченко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка подання державного виконавця Арбузинського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мирослави Дерій про розшук боржника,-

ВСТАНОВИВ :

Державний виконавець Арбузинського РВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) внесла на розгляду суду вказане подання, яке умотивоване тим, що у відділі на виконанні знаходиться виконавчий лист, виданий Арбузинським районним судом Миколаївської області 24 січня 2011 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі ј частини усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ним повноліття.

Оскільки на цей час місцезнаходження боржника невідоме і ужитими заходами його установити не вдалося, у той час, як заборгованість із сплати аліментів станом на 07 червня 2021 року становила 37 817,88 грн., то є потреба в оголошенні його розшуку.

В судовому засіданні заступника начальника Арбузинського РВ ДВС подання підтримав з підстав, що у ньому викладені, та просив його задовольнити.

Стягувач в судове засідання не з`явилась, про його дату, час і місце повідомлена належно, надала до суду заяву, якою просила розглядати справу за її відсутності, паралельно висловивши свою позицію щодо підтримання подання.

Тож, піддавши аналізу доводи, наведені у поданні та підтримані, з урахуванням пояснень представника органу ДВС, вивчивши додані до нього докази, суд вказує на таке.

Зокрема, було установлено, що на виконанні Арбузинського РВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) знаходиться виконавчий лист №2/196/11, виданий 24 січня 2011 року Арбузинським районним судом Миколаївської області про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення ним повноліття, починаючи з 22 листопада 2020 року.

Виконавче провадження було відкрите постановою від 28 січня 2011 року.

Із розрахунку заборгованості, доданого до подання, слідує, що боржник здійснював сплату аліментів, зокрема, останній платіж - у грудні 2020 року у розмірі 4 000,00.

Таким чином, боржник достовірно обізнаний про свою участь у виконавчому провадженні, принаймні.

Наразі місце перебування боржника невідоме, державного виконавця про зміну місця свого проживання / перебування та роботи він не повідомляв.

Зокрема, за місцем реєстрації боржник не проживає, з місця роботи звільнився у березні 2021 року, на виклики державного виконавця не з`являється, у той час, як відсутні дані щодо перетину ним кордону України.

При цьому, за трудовими і цивільно правовими договорами боржник не працює, пенсії не отримує, відкрити банківських рахунків не має, транспортні засоби та нерухоме майно у його володінні відсутні.

Тобто, виходячи із сукупності досліджених судом доказів та установлених на їх підставі фактичних обставин, слідує, що місце фактичного проживання/перебування боржника та місце його роботи, а так само і наявність у нього заробітку / доход на даному етапі виконавчого провадження невідомі, а вжиті заходи щодо його встановлення позитивного результату не дали, у той час, як боржник кордон України не перетинав.

Вказане й стало підставою звернення державного виконавця до суду із цим поданням

Водночас, відповідно до ст. 438 ЦПК України розшук боржника оголошується за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

За таких умов, у ракурсі установлених фактичних обставин цього провадження, з огляду на неможливість у інший спосіб, аніж той, про застосування якого порушено питання, встановити місце проживання та/або перебування боржника, ураховуючи його обізнаність про відкриття виконавчого провадження, учасником якого він є, та значний розмір заборгованості зі сплати аліментів, суд вважає, що це подання є обгрунтованим.

Приймаючи рішення, суд, крім цього, враховував, практику Європейського суду з прав людини, зокрема, втілену у його рішеннях у справах «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року та «Брумареску проти Румунії» від 28 листопада 1999 року, за якою виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення у правах, а судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи і законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження.

Стаття ж 129 -1 Конституції України визначає, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку, а контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виходячи із цього, на переконання суду, невжиття заходів щодо виконання судового рішення, яке набрало законної сили, становитиме загрозу та інтересам неповнолітньої дитини.

Так, суд зважав на те, що відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в контексті того, що вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року), адже будь-яке втручання у те чи інше право особи повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, зокрема, необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу, бо необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52), тобто іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти ( рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98), оскільки у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними

інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Водночас, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, регламентовані Розділом VI Цивільного процесуального кодексу України, і у даному, конкретному випадку, підлягає застосуванню норма ст. 438 цього Кодексу, на підставі якої суд вправі, з огляду на установлені ним обставини і потреби виконавчого провадження, вирішити питання розшуку боржника.

А у цій ситуації, суд установив достатні підстави для застосування такого заходу забезпечення виконання судового рішення, як розшук боржника, який, окрім цього, не становитиме «надмірного тягаря» для прав та інтересів особи і одночасно кореспондується з інтересами суспільства, тобто вимога дотримання «справедливого балансу» не є порушеною за таких обставин.

Тож, суд, з урахуванням вищевикладеного, установивши неможливість виконання у цій ситуації судового рішення без розшуку боржника, виходячи із прав та інтересів усіх учасників виконавчого провадження, а також неповнолітньої дитини, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення унесеного на його розгляд подання.

Тому, на підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258, 260, 261, 438 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Подання задовольнити.

Оголосити розшук боржника ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Виконання розшуку боржника покласти на відділення поліції №1 Первомайського районного відділу поліції ГУНП в Миколаївській області.

Копію ухвали направити заявнику, стягувачу для відома та до відділення поліції №1 Первомайського районного відділу поліції ГУНП в Миколаївській області для виконання.

Ухвала може бути оскаржена учасниками справи або особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 15 (п`ятнадяцяти) днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя І.В. Явіца