Дата документу 15.06.2021 Справа № 333/1078/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/1078/21 Головуючий у 1 інстанції: Солодовніков Р.С.
Провадження № 22-ц/807/1688/21 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2021 року про відмову у відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди заподіяної незаконними рішеннями суду,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Держави України в особі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди заподіяної незаконними рішеннями суду.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що КП «Водоканал» звернулося з позовом до Комунарського районного суду м. Запоріжжя про стягнення зі ОСОБА_1 боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2019 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження по справі. ОСОБА_1 звернувся з зустрічним позовом до КП «Водоканал» про захист прав споживачів та відшкодування моральної шкоди, який ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2019 року залишено без руху. 04 лютого 2020 року ОСОБА_1 , подав уточнену зустрічну позовну заяву, в якій чітко зазначено, що відповідно до ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» ОСОБА_1 , як споживач, звільнений від сплати судового збору. Додатково з зустрічною позовною заявою, ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про звільнення від сплати судового збору. Проте, ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2020 року в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору відмовлено та повернуто зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 .

Таким чином, Комунарський районний суд м. Запоріжжя, незважаючи на п. 7 постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 № 10, свідомо порушив право ОСОБА_1 , як споживача, не сплачувати судовий збір та права на судовий захист.

Внаслідок вищевказаних дій позивачу завдана моральна шкода, яку він оцінює у 150000000 грн.

На підставі викладеного, позивач просив визнати дії Держави в особі Комунарського районного суду м. Запоріжжя протиправними в частині порушення його конституційних прав, прав людини і основоположних свобод, стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на свою користь моральну шкоду в розмірі 150000000 грн.

Ухвалою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 лютого 2021 року справу передано до Запорізького апеляційного суду для визначення підсудності.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 02 березня 2021 року визначено підсудність справи за Жовтневим районним судом м. Запоріжжя.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2021 року з урахуванням ухвали Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2021 року відмовлено у відкритті провадження.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльність судів і суддів щодо розгляду та вирішення ними відповідних справ поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2021 року та направити справу для продовження судового розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що зміст оскаржуваної ухвали жодним чином не стосується його позовної заяви, оскільки ОСОБА_1 не висував незаконних та протиправних вимог щодо оскарження процесуальних рішень Комунарського районного суду м. Запоріжжя. Зазначає, що позовною заявою у цій справі виключно скерований захистити порушені Конституційні права і вживає відповідних заходів щодо унеможливлених подальшого порушення Конституційних прав, шляхом відшкодування, завданої порушенням Конституційних прав, моральної (немайнової) шкоди. При цьому, в обґрунтування своїх вимог скаржник зрозуміло виклав обставини за яких було порушено Конституцію України та Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, зазначив докази у вигляді відповідних ухвал Комунарського районного суду м. Запоріжжя та докази підстав вважати рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя незаконними. Таким чином, процесуальні рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя, на які він посилається у позовній заяві є доказом, а не предметом оскарження, як помилково зазначив суд першої інстанції відмовляючи у відкритті провадження. Отже, Жовтневому районному суду м. Запоріжжя не слід перевищувати повноваження та перевіряти законність і обґрунтованість, контролювати зміст, скасовувати, вносити виправлення в судові рішення, які по суті є доказом вчинення певних дій Комунарським районним судом м. Запоріжжя. При цьому, звинувачення суду першої інстанції про те, що позовною заявою ОСОБА_1 намагається змусити Жовтневий районний суд м. Запоріжжя втрутитись у здійснення правосуддя належним судом, впливати на безсторонність суду та суддів, дискредитувати, чинити тиск на суд або суддів, скаржник вважає безпідставними та такими, які паплюжать репутацію ОСОБА_1 як ділового, свідомого, зразково законослухняного громадянина України, в подальшому твердий у намірі відстоювати бездоганність своєї ділової репутації в судовому порядку і в суворій відповідності до конституційних прав і свобод.

Скаржник також зазначає, що завданням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя є встановити факт чи мав право ОСОБА_1 на розгляд зустрічної позовної заяви без сплати судового збору і чи було порушене у зв`язку з цим право на судовий захист та внаслідок чого було порушене право на судовий захист якщо було порушене, що на сто відсотків відповідає завданням цивільного судочинства, згідно ч. 1 ст.2 ЦПК України. Натомість, право ОСОБА_1 оскаржувати процесуальні рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя в апеляційному (касаційному) порядку, жодним чином не впливає на вже відбувшийся факт порушення Конституційних прав і свобод ОСОБА_1 тими самими процесуальними рішеннями, не впливає на отримання психологічно нервового струсу, відчуття зневаги з боку уповноважених Державою здійснювати правосудця посадовців, приниження честі й гідності і як наслідок душевних страждань. При цьому, оскільки відповідачем за позовною заявою є виключно Держава Україна, а сама позовна заява не є скаргою на дії, бездіяльність та рішення суду, жодним чином не слід вважати право ОСОБА_1 захищати порушені Конституційні права і свободи, за намагання притягнути до цивільної відповідальності безпосередньо суд або суддів або спричинити тиск чи інший незаконний вплив на здійснення правосуддя. У відповідності до ст.ст. 55,56 Конституції України в позовній заяві ОСОБА_1 просить відшкодувати моральну шкоду, заподіяну незаконними рішеннями, які порушують ст.ст. 55,64 Конституції України, що в майбутньому має якісно вплинути на формування новітнього українського судочинства.

Отже висновок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а той більш взагалі не підлягає судовому розгляду, має ознаки порушення ст. 1291 Конституції України та ст. 55 Конституції України.

Учасники справи, своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що в силу ч. 3 цієї статті не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засідання ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підвтримав, просив скасувати ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2021 року та направити справу для продовження судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, встановлено, що ОСОБА_2 звернувся з позовом до Держави України в особі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди заподіяної незаконними рішеннями суду.

Позовні вимоги ОСОБА_1 не пов`язані з розглядом відповідних судових справ, а стосуються процесуальних дій судді при здійсненні правосуддя, оскільки ухвалою, якою його позов визнано неподаним, суд, на думку позивача, позбавив його права на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом, що є порушенням Конституційних прав, у зв`язку з чим позивач вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями органів державної влади. При цьому, ОСОБА_1 у позовній заяві зазначав, що не оскаржує рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя в межах ухвал про відмову в задоволенні клопотання та повернення зустрічної позовної заяви, а лише просить визнати та зафіксувати факт порушення Комунарським районним судом м. Запоріжжя Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Відповідно до частини другої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист у суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема шляхом відшкодування моральної шкоди.

Чинне законодавство України дає право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Такі спори не пов`язані із захистом прав, свобод чи інтересів у публічно-правових відносинах від порушень з боку органів державної влади, оскільки дії суддів вчинені ними при здійсненні правосуддя, а тому законність таких дій може перевірятися лише судом вищої інстанції в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом (пункт 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади»).

Відповідно до змісту статей 62, 126 і 129 Конституції України майнова та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як неправосудного; судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Зазначеними положеннями Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування моральної шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

У зв`язку із викладеним розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), пов`язаних із розглядом справи (від стадії прийняття позову до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено.

Також у Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, які пред`являються їм у зв`язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (у тому числі, наприклад, надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що їх предметом є процесуальні дії судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя при здійсненні правосуддя та відшкодування шкоди внаслідок таких процесуальних дій суду при здійсненні правосуддя.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі є правильною та ґрунтується на вимогах закону.

Оскаржувана ухвала є законною і обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи порушені норми процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2021 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 18 червня 2021 року.

Головуючий:

Судді: