Справа № 159/6284/20
Провадження № 2/159/256/21
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Панасюка С.Л.,

вивчивши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про захист прав споживача та визнання недійсним договору позики

в с т а н о в и в :

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 січня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «Споживчий центр» про захист прав споживача та визнання недійсним договору позики.

Представником відповідача подано суду клопотання про передачу справи за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва, мотивуючи тим, що правовідносини за кредитним договором № 22.08.2020-010000664 від 29.03.2018, який укладений між сторонами у справі, не є правовідносинами споживчого кредитування, а спір не є спором про захист прав споживачів, а тому цивільна справа повинна розглядатись за місцем знаходження відповідача.

Подане клопотання слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

За положеннями ч.5 ст.28 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Згідно ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

З 10 червня 2017 року, з дня набрання чинності спеціальним Законом України «Про споживче кредитування», відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування регулюється спеціальним законом Законом України «Про споживче кредитування», а не Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про споживче кредитування», цей Закон не поширюється на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування на строк до одного місяця.

Відповідно до п.1.4 кредитного договору від 29 березня 2018 року, термін повернення кредиту до 11 квітня 2018 року включно.

Кредитний договір укладений на строк до одного місяця, тому не є договором споживчого кредитування, відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про споживче кредитування», отже спір не є спором про захист прав споживачів.

З наведеного вбачається, що правовідносини за кредитним договором № 22.08.2020-010000664 від 29.03.2018 не є правовідносинами споживчого кредитування, а спір не є спором про захист прав споживачів, оскільки договір не є договором про надання споживчого кредиту, послуги, які були надані, не є послугами споживчого кредитування, а позивач не є споживачем і не користується правами споживача, в тому числі і на захист прав споживача, тобто звернувся до суду не за захистом своїх прав споживача, а за захистом своїх прав, як сторона цивільного договору.

Крім того, відповідно до п.п.1, 11 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно п.1.2 договору № 22.08.2020-010000664 від 29.03.2018, кредит надавався для використання позивальником на будь-які цілі, включаючи перекредитування, підприємницьку діяльність, незалежну професійну діяльність.

Таким чином, укладений між сторонами кредитний договір не належить до договорів споживчого кредиту і з цієї підстави.

Згідно п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Оскільки відповідач знаходиться за межами юрисдикції Ковельського міськрайонного суду Волинської області, вказана позовна заява не підсудна суду.

Таким чином, в порядку ст.31 ЦПК України, позовну заяву з доданими до неї матеріалами слід передати за підсудністю на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва.

Відповідно до ст.32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Керуючись ст.ст.31, 32, 187 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Цивільну справу за позовом цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про захист прав споживача та визнання недійсним договору позики передати на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Волинського апеляційного суду.

Суддя Ковельського міськрайонного судуС. Л. Панасюк