РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2021 року м.Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
Головуючого судді Губської Я.В.,
за участю секретаря судових засідань Мордухович К.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
27.11.2019 року АТ КБ «Приват Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 19.06.2017 року у розмірі 807 534,14 грн., а також судових витрат в розмірі 12 113,01 грн.
24 грудня 2019 року від представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 на адресу суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву відповідно до якого зазначено, що відповідач просить поновити строк для подання відзиву та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначено, що відповідач заперечує, що він укладав з позивачем кредитний договір. Відповідач скористувався послугами позивача лише щодо відкриття рахунку в АТ КБ «Приватбанк». На відкритому рахунку вже був відритий ліміт в розмірі 500 грн. та цим кредитом відповідач не збирався користуватись. В подальшому відповідач кредитний ліміт ніяким чином не збільшував, тим більше до розміру 300 000 грн. Тому відповідач не міг ніяким чином користуватись кредитними коштами. Крім того, щодо зняття готівки, то відповідно до наданих доказів, готівка була у Москві. Які особи та яким чином знімали грошові кошти відповідачу не відомо, та це відбувалось поза волею відповідача. Сам же відповідач в період зняття коштів перебував на території України, в Москві він ніколи не був. Гроші, які зачислялись на карту не відносяться до кредиту, гроші зачислялись на карту з території Великої Британії та республіки Мальта. Вважає, що невідома особа продублювала карту відповідача без його волі та його відома, що є шахрайством. Вказав, що відповідач не визнавав на момент підписання анкети-заяви та не визнає Умови та правила надання банківських послуг, про що усно повідомляв уповноважену особу АТ КБ «Приватбанк». Також відповідач не був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг. У зв`язку з цим ні Умови та правила надання банківських послуг, ні витяги із Умов та правил надання банківських послуг, які не містять підпису відповідача не можна розцінювати як частину договорів. Крім того, подані позивачем докази не містять підтверджень, що саме ці витяги з Умов розумів відповідач. Роздруківка з сайту не може бути належним доказом, оскільки повністю залежить від волевиявлення і дій однієї особи.
04.11.2020 року до суду надійшли письмові пояснення від представника відповідача, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 05.02.2020 року справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 06.07.2020 року задоволено клопотання представника відповідача про допит свідків, закрито підготовче провадження по справі.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 27.01.2021 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів.
Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в матеріалах справи міститься заява, в якій представник позивача просив слухати справу без його участі та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 його представник адвокат Тимошенко Д.В. в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Надали пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву.
Допитана в якості свідка ОСОБА_4 пояснила, що є дружиною відповідача. Вказала, що її чоловік загубив карту Приватбанку та вони разом з ним ходили до відділення АТ КБ «Приватбанк», щоб її заблокували. Де чоловік загубив картку пояснити не змогла, за кордон з чоловіком не виїдили.
Приймаючи рішення про ухвалення рішення, суд також зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення і послався, щодо тривалості розгляду даної справи, яка пов`язана поведінки відповідача, спираючись на справу «Писатюк проти України», в якій Європейський суд з прав людини зазначив, що «розумність тривалості провадження має оцінюватись в світлі обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета розгляду для заявника».
З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 19.06.2017 року, згідно якої отримав кредит в розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
14.06.2018 відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК».
У заяві міститься підпис, який посвідчує, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, правилами користування, умовами обслуговування та кредитування становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення.
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.5, 2.1.1.2.6 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Будь-яких заяв з 2017 року до дати подання позову до суду від ОСОБА_1 до АТ КБ «Приват банк» щодо зміни ліміту не подавалось.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України).
Згідно із частиною першою статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 Цивільного кодексу України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 Цивільного кодексу України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).
Як передбачено ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, однак взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 Цивільного кодексу України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та заборгованості за простроченим тілом кредиту.
Таким чином, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості у загальному розмірі 807534,14 грн.
Всі інші зауваження відповідача щодо неможливості отримання коштів, зазначених у розрахунку заборгованості оскільки він не отримував кошти за збільшеним кредитним лімітом, не отримував нові картки, виїжджав за межі України є необґрунтованими, оскільки сучасними системами користування банківськими послугами передбачено зняття грошових коштів в банкоматі і за відсутності картки, а обов`язок нерозголошення інформації за рахунком є обов`язком володільця картки, тобто відповідача. Також доводи відповідача щодо неотримання грошових коштів за збільшеним лімітом спростовуються даними, наданими позивачем про отримання ОСОБА_1 11.08.2017 року у відділенні банку великої суми грошових коштів в розмірі 20 000 грн. та 77 000 грн., та знятті грошових коштів в сумах 500,00 грн. та 800,00 грн. того ж дня, а неотримання нових карток у випадку закінчення строку дії картки банком спростована фотокартками, долученими до матеріалів справи. Крім того, надані до суду відомості про результати кримінальної справи за заявою ОСОБА_1 , подані до поліції вже після звернення АТ КБ «Приват Банк» до суду з позовною заявою. До установи банку відповідач з приводу здійснення операцій за його рахунком також не звертався.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 526, 530, 631, 1049, 1050 ЦК України, ст. 12, 19, 42, 81, 89, 141, 263, 265, 274, 279-282, 354 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційнотелекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: