Номер провадження: 22-ц/813/2628/21
Номер справи місцевого суду: 500/6236/15-ц
Головуючий у першій інстанції Швець В. М.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П.,

за участю секретаря Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 вересня 2019 року в справі №500/6236/15-ц за поданням Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визначення частки майна боржника набутого подружжям за час шлюбу та отримання дозволу на звернення стягнення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

Державний виконавець Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі за текстом ВДВС) Аргіров Р.Д. звернувся до суду з поданням про визначення частки майна боржника набутого подружжям за час шлюбу та отримання дозволу на звернення стягнення, в обґрунтування якого вказав, що на виконанні у відділі знаходиться виконавче провадження №54198935 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 боргу на загальну суму урахування виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій 308744,37 грн., по двом виконавчим листам № 500/6236/15-ц, виданих 03 лютого 2017 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області.

Виконавчі провадження №№ 54156979, 54156893 відкрито 16 червня 2017 року, в яких зазначено про необхідність стягнути з боржника виконавчий збір. Постанови про відкриття виконавчого провадження надіслані боржнику рекомендованим листом.

16 червня 2017 року державним виконавцем ухвалена постанова про об`єднання виконавчих проваджень. 16 червня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна та зареєстровано у відповідних держреєстрах.

Вжитими заходами ВДВС належне боржнику рухоме та нерухоме майно не встановлено.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 вересня 2019 подання Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визначення частки майна боржника набутого подружжям за час шлюбу та отримання дозволу на звернення стягнення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним задоволено, постановлено:

визначити частку майна боржника ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) набутого подружжям за час шлюбу з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) в наступних частинах:
-3/8 частини квартири у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 26 березня 2013 року № 299;
-1/2 частина транспортного засобу «Ford Granada» державний номер НОМЕР_3 .
Дозволити звернення стягнення на частку майна боржника ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) набутого подружжям за час шлюбу з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), а саме, на:
-3/8 частини квартири у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 26 березня 2013 року № 299;
-1/2 частину транспортного засобу «Ford Granada» державний номер НОМЕР_3 .
Ухвалу суду першої інстанції вмотивовано тим, що суд дійшов висновку про правомірність вимог державного виконавця про виділ частки майна боржника ОСОБА_3 із спільної сумісної власності для звернення на неї стягнення для задоволення вимог стягувача ОСОБА_2 , бо вищезазначене майно частка квартири та автомобіль належать до спільної сумісної власності подружжя, долю боржника суд визначає відповідно до норм ст.70 СК України в розмірі 1/2 частини від вказаного майна тобто: 3/8 частини квартири у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 26 березня 2013 року № 299; та 1/2 частина транспортного засобу «Ford Granada» державний номер НОМЕР_3 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

04 жовтня 2019 року ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 вересня 2019 року, відповідно до якої апелянт просить ухвалу суду першої інстанції - скасувати та постановити нове рішення, яким подання Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визначення частки майна боржника набутого подружжям за час шлюбу та отримання дозволу на звернення стягнення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним - залишити без задоволення.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Апелянт посилається на те, що державний виконавець звертаючись з поданням про визначення частки майна боржника не надав обґрунтованих доводів стосовно того, чи є з перерахованого майна таке, що в силу закону визначено неподільним та чи можна визначити частку в натурі у іншому нерухомому майні. Також державний виконавець не визначив співмірність вимог щодо визначення частки майна боржника з розміром заборгованості з урахуванням виконавчого збору, витрат на організацію та проведення виконавчих дій, штрафів.
Апелянт зазначає, що квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кімнати, 167, 170, 174 не є спільною власністю подружжя, що було встановлено рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області по цивільній справі №500/6236/15.
20 грудня 2019 року від представника ОСОБА_2 адвоката Польського М.В, надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 вересня 2019 року без змін.
При цьому посилається на те, що доводи апеляційної скарги щодо необхідності визначення неподільності майна, визначення частки в натурі, тощо не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки отримання таких відомостей від державного виконавця законом не вимагається.
Представник ОСОБА_2 також зазначає, що посилання апелянта на те, що квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кімнати, 167, 170, 174 не є спільною власністю подружжя не підтверджується жодними доказами.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
28.10.2019 року ухвалою Одеського апеляційного суду в складі судді Князюка О. В. було залишено без руху апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 вересня 2019 року в справі №500/6236/15-ц за поданням Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визначення частки майна боржника набутого подружжям за час шлюбу та отримання дозволу на звернення стягнення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.11.2019 року провадження по вказаній цивільній справі було відкрито.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 вересня 2019 року в справі №500/6236/15-ц за поданням Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визначення частки майна боржника набутого подружжям за час шлюбу та отримання дозволу на звернення стягнення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним було призначено до розгляду.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялись, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи суду не подавали.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі знаходиться виконавче провадження №54198935 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 боргу на загальну суму 308744,37 грн., по двом виконавчим листам № 500/6236/15-ц виданих 03 лютого 2017 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 листопада 2016 року було відмовлено позивачу в частині стягнення суми з відповідача ОСОБА_5 , оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази про використання ОСОБА_3 одержаних коштів за договором позики на потреби сім`ї, а також відсутні будь-які письмові докази про надання згоди дружини на укладення договору.

Боржник ОСОБА_3 мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

Судом також встановлено той факт, що відповідно до відповіді Ізмаїльського міськрайонного відділу ДРАЦ 27 липня 2002 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб.

Згідно наданих доказів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в період шлюбу набули право власності на 3/4 частини квартири у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 26 березня 2013 року № 299; та на транспортний засіб «Ford Granada» державний номер НОМЕР_3 .
В матеріалах справи наявна заява відповідача ОСОБА_3 з нотаріальної справи приватного нотаріуса Атаманчук О.Г. про надання згоди на купівлю нерухомого майна, а саме квартири у АДРЕСА_2 , кімнати 167, 170, 174, розмір частки ѕ (а.с. 78).

Мотивувальна частина
застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За правилами, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 379 ЦПК України 2004 року питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця.
Аналогічна норма міститься у частині першій статті 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.
Згідно з частиною другої статті 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Відповідно до статей 60, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.
Згідно зі статтею 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до частин шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

За положеннями статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі й обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Встановивши, що на момент звернення державного виконавця до суду з поданням про визначення частки майна боржника 3/4 частини квартири у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 та транспортний засіб «Ford Granada» державний номер НОМЕР_3 були спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , оскільки були придбані під час шлюбу, врахувавши, що за встановленим загальним правилом частки дружини та чоловіка у спільному майні є рівними, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення подання державного виконавця.

Колегія відхиляє доводи апеляційної скарги щодо необхідності визначення неподільності майна, визначення частки в натурі з огляду на наступне.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, провадиться згідно зі статтею 370 ЦК України, відповідно до якої співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

Статтями 364, 367 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 ЦК України.

За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна таке питання вирішується судом.

Відповідно до статей 183, 367 ЦК України виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

Аналіз норм матеріального права, що регулюють питання спільної власності та можливості виділу частини спільного майна, з огляду на положення процесуального законодавства, дає підстави зробити висновок, що виділ частини майна зі спільної власності вирішується в позовному провадженні.

Розгляд питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, передбачено розділом VI ЦПК України (процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)).

Необхідно розрізняти поняття виділ частини з спільного майна із визначенням частки у спільному майні, які не є тотожними.

Таким чином, подання державного виконавця відповідно до частини першої статті 443 ЦПК України може стосуватися лише визначення частки майна боржника у майні, а спір про виділ частки в натурі (поділ) - в порядку позовного провадження з дотриманням основних принципів цивільного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду у пунктах 85, 87 постанови від 06 жовтня 2020 року у справі N 2-24/494-2009 (провадження N 12-4гс20) сформулювала правовий висновок, згідно з яким якщо боржнику разом з іншими особами належить майно на праві спільної власності, але частка боржника в праві власності не визначена, то наявність спору між співвласниками щодо розміру такої частки не може бути перешкодою для звернення стягнення на частку боржника, бо у світлі практики Європейського суду з прав людини це означало би порушення права на справедливий суд у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Виконавець вправі звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний. Водночас в останньому випадку виконавець звертається з таким поданням (позовною заявою) в порядку позовного провадження.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржене рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 вересня 2019 року в справі №500/6236/15-ц за поданням Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визначення частки майна боржника набутого подружжям за час шлюбу та отримання дозволу на звернення стягнення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10 червня 2021 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: О.М. Таварткіладзе

А. П. Заїкін