П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2021 року м. Київ

Справа № 753/7750/18

Провадження № 22-ц/824/6689/2021

Резолютивна частина постанови оголошена 09 червня 2021 року

Повний текст постанови складено 10 червня 2021 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Журавльова Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Жигальцевим Тимуром Ігоровичем, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , 3-ті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Селіверстов Владислав Олегович, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кондитер-Інвест» про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, визнання права власності на квартиру, витребування майна з чужого незаконного володіння та за позовом 3-ї особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Кондитер-Інвест» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , 3-ті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Селіверстов Владислав Олегович про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 , в особі адвоката Серьогіна С.Ю. звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , за участю третіх осіб: ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Селіверстова В.О., ТОВ «Кондитер-Інвест» про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, визнання права власності на нерухоме майно та витребування майна з чужого незаконного володіння. В ході розгляду справи було допущено до участі в справі в якості 3-ї особи ТОВ «Кондитер-Інвест», представник якого заявив у судовому засіданні клопотання про об`єднання в одне провадження разом з первісним позовом позов 3-ї особи ТОВ «Кондитер-Інвест» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , 3-ті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Селіверстов В.О. про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, яке було задоволено.

В обґрунутвання позовних вимог позивач посилалася на те, що на початку 2007 року відповідач ОСОБА_3 запропонувала позивачу ОСОБА_2 , якій на той час виповнилось 73 роки, укласти договір довічного утримання за умовами якого ОСОБА_3 зобов`язувалась доглядати і забезпечувати матеріально ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 в свою чергу - передати у власність ОСОБА_3 нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 . Зважаючи, що ОСОБА_3 приходиться рідною донькою ОСОБА_2 , а також через похилий вік ОСОБА_2 і потребу в догляді, остання прийняла пропозицію ОСОБА_3 , яка зобов`язалась організувати оформлення договору. 25.04.2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір, який ОСОБА_2 вважала договором довічного утримання. Проте, в наступному ОСОБА_2 не отримала матеріального утримання і належного догляду зі сторони ОСОБА_3 . У зв`язку з цим ОСОБА_2 звернулась за правовою допомогою до адвоката Серьогіна С.Ю. З правової довідки адвоката від 15.03.2018 року стало відомо ОСОБА_2 , що 25.04.2007 року між нею та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири, а не договір довічного утримання. Також позивачу ОСОБА_2 стало відомо, що у наступному відповідач ОСОБА_3 подарувала спірну квартиру своїй доньці ОСОБА_1 згідно договору дарування від 13.05.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фатхутдіновою І.В. і зареєстрованого в реєстрі за №716. На підставі викладеного позивач ОСОБА_2 вважає, що відповідач ОСОБА_3 , зловживаючи довірою ОСОБА_2 як до рідної доньки, а також користуючись похилим віком ОСОБА_2 , яка мала поганий зір і потребувала догляду та матеріального утримання, умисно ввела в оману ОСОБА_2 щодо справжньої правової природи договору і в супереч дійсній волі ОСОБА_2 змусила останню підписати оскаржуваний договір купівлі-продажу квартири від 25.04.2007 року. В силу похилого віку та через безпорадний стан ОСОБА_2 не розуміла, що підписує договір-купівлі продажу квартири, а не договір довічного утримання. При цьому, ОСОБА_2 зазначила, що не отримувала кошти оплати вартості квартири від ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу квартири. На підставі викладеного позивач вважає, що спірна квартира вибула з її володіння в супереч її волі, та просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 25.04.2007 року, посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Селіверстовим В.О. за реєстровим № 3540 і зареєстрований в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна від 05.07.2007 року у реєстраційній книзі № д.264-119 за реєстровим № 44402; визнати право власності ОСОБА_2 на квартиру загальною площею 98,5 кв.м., житловою площею 57,4 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ; витребувати у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з чужого незаконного володіння спірну квартиру АДРЕСА_1 .

В ході судового провадження ТОВ «Кондитер-Інвест» стало відомо про існування договору купівлі-продажу квартири від 25.04.2007 року, за яким на користь ОСОБА_3 було відчужено спірну квартиру АДРЕСА_1 . При цьому ТОВ «Кондитер-Інвест» вважає, що квартира АДРЕСА_3 належала на праві власності товариству та обліковувалась на його балансі з 2005 року. Товариству не було відомо про існування договору купівлі-продажу від 25.04.2007 року та спірна квартира АДРЕСА_3 вибула незаконно з володіння ТОВ «Кондитер-Інвест», в наслідок зловмисної домовленості між попереднім керівником товариства і учасником ОСОБА_3 . Так, генеральним директором товариства за відсутності повноважень і всупереч встановленому обмеженню на вчинення правочинів щодо відчуження нерухомого майна товариства, без відома і згоди загальних зборів учасників товариства, було відчужено на невигідних умовах за заниженою ціною квартиру АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 25.04.2007 року, в супереч інтересам товариства. При цьому ОСОБА_3 як учаснику товариства було відомо заздалегідь про існування обмеження на відчуження нерухомого майна ТОВ «Кондитер-Інвест» за відсутності попередньої згоди загальних зборів товариства, оскільки ОСОБА_3 як учасник була присутня на загальних зборах, рішенням яких встановлено таке обмеження. При цьому було покладено на учасника ОСОБА_3 обов`язок зареєструвати наведені обмеження в Єдиному державному реєстрі. Також ТОВ «Кондитер-Інвест» вважає, що від товариства було приховано факт вчинення спірного договору купівлі-продажу квартири, оскільки в наступному до товариства не передавався для обліку примірник спірного договору, а від ОСОБА_3 не надходили товариству кошти за оплату вартості квартири АДРЕСА_3 за таким договором. Крім того товариство вказало, що з метою подальшого приховування спірного майна відповідач ОСОБА_3 подарувала квартиру АДРЕСА_3 своїй доньці ОСОБА_1 згідно договору дарування від 13.05.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фатхутдіновою І.В. і зареєстрованого в реєстрі за №716. У зв`язку з цим товариство зазначило, що має бути витребувано в порядку віндикації на користь ТОВ «Кондитер-Інвест» як законного власника спірну квартиру АДРЕСА_3 з незаконного володіння відповідача ОСОБА_1 , яка отримала вказане майно безоплатно і є останньою в ланцюгу набувачів квартири. На підставі викладеного ТОВ «Кондитер-Інвест» просить визнати поважними причини для поновлення строку позовної давності ТОВ «Кондитер-Інвест» для захисту його прав по справі; визнати недійним з моменту вчинення договір купівлі-продажу квартири від 25.04.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу у Київській області Селіверстовим В.О., за реєстровим № 3540; витребувати на користь ТОВ «Кондитер-Інвест» квартиру АДРЕСА_3 з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02 лютого 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_2 ,м, до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , 3-ті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Селіверстов В.О., ТОВ «Кондитер-Інвест»про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, визнання права власності на квартиру, витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено.

Позов 3-ї особи ТОВ «Кондитер-Інвест» задоволено.

Поновлено ТОВ «Кондитер-Інвест» строк позовної давності, а саме строк звернення до суду з позовом ТОВ «Кондитер-Інвест» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , 3-ті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Селіверстов В.О. про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 25.04.2007 року, укладений між ТОВ «Кондитер-Інвест» і ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Селіверстовим В.О. та зареєстрований у реєстрі за №3540, недійсним.

Витребувано у ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 98,5 м2, жилою площею 57,4 м2 з чужого незаконного володіння і передано її ТОВ «Кондитер-Інвест» ().

Не погоджуючись з рішенням суду, адвокатом Жигальцевим Т.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким ТОВ «Кондитер-Інвест» відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права а також фактичним обставинам справи.

В іншій частині рішення суду учасниками справи не оскаржувалось.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Жигальцев Т.І. підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_3 адвокат Фролова О.Г., представник ОСОБА_2 адвокат Перепелиця С.О., Представник ТОВ «Кондитер-Інвест» адвокат Бондаренко Д.М. проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Треті особи приватний нотаріус КМНО Селіверстов В.О., ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності ПН КМНО Селіверстова В.О. та ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 25 квітня 2007 року між ТОВ «Кондитер-Інвест» в особі директора Дем`яненко В.Г. як продавцем та ОСОБА_3 як покупцем було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Селіверстовим В.О. за реєстровим № 3540 (т.3 а.с. 3). За умовами зазначеного договору було відчужено від імені ТОВ «Кондитер-Інвест» на користь ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_4 .

Продаж квартири АДРЕСА_3 здійснено за ціною 345020 гривень 00 коп., які продавець ТОВ «Кондитер-Інвест» мав отримати від покупця ОСОБА_3 протягом 30 днів після підписання договору купівлі-продажу. Згідно п.10 договору право власності на квартиру виникло у покупця ОСОБА_3 з моменту підписання сторонами договору, його нотаріального посвідчення та державної реєстрації.

На момент укладення вказаного договору купівлі-продажу квартира АДРЕСА_3 належала на праві власності ТОВ «Кондитер-Інвест» згідно свідоцтва про право власності від 12.09.2005 року серії НОМЕР_1 , виданого Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна від 16.09.2005 року за реєстровим №44402 (т.3, а.с.4).

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, на момент відчуження квартири АДРЕСА_1 за договором від 25.04.2007 року відповідач ОСОБА_3 була учасником ТОВ «Кондитер-Інвест» згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 25.04.2007 року (т.3, а.с.46).

Положеннями статуту ТОВ «Кондитер-Інвест» в редакції від 30 березня 2007 року (т.3 а.с.49) визначено, що органами управління товариства є загальні збори його учасників, виконавчий орган - дирекція. Контролюючим органом товариства є ревізійна комісія (п. 9.1. статуту).

За змістом п.9.15 статуту, роботою дирекції керує генеральний директор, який призначається зборами учасників.

Відповідно до п.9.3. статуту, вищим органом товариства є загальні збори учасників (далі - збори учасників).

Згідно п.9.16 статуту, збори учасників визначають обмеження сум контрактів, підписання яких потребує попередньої згоди зборів учасників.

За змістом положень ч.1, ст.98 ЦК України (в редакції від 16.01.2007 року) визначено, що загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу.

Відповідно до ч.3, ст.62 Закону України «Про товариства з обмеженою відповідальністю» (в редакції від 13.12.2006р.), дирекція (директор) підзвітна зборам учасників і організує виконання їх рішень.

Як вбачається, згідно рішення загальних зборів часників ТОВ «Кондитер-Інвест» від 12 квітня 2007 року виключно за попередньою згодою зборів учасників товариства генеральний директор, інші члени дирекції ТОВ «Кондитер-Інвест» мали право укладати і підписувати правочини щодо відчуження належного ТОВ «Кондитер-Інвест» нерухомого майна, цілісних майнових комплексів (т.3 а.с.45). Наведеним рішенням було уповноважено учасника ОСОБА_3 провести державну реєстрацію відомостей про встановлення наведених обмежень для генерального директора, членів дирекції.

На вказаних зборах учасників були присутні учасник ОСОБА_3 , генеральний директор товариства ОСОБА_5 з правом дорадчого голосу.

Заперечення відповідача ОСОБА_1 , що неповноважною особою підписано вищевказаний витяг з протоколу загальних зборів часників ТОВ «Кондитер-Інвест» від 12 квітня 2007 року, вірно відхилено судом першої інстанції, оскільки на дату подання витягу його підписано від імені товариства повноважним керівником Мацевичем І.Ю. згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т.3 а.с.71). Відповідно до абз.2, п.12, розділу ІІ Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 року №1000/5, витяги з протоколів засвідчує секретар, який складає протоколи і здійснює їх зберігання, з наказів - керівник служби діловодства (кадрової служби) або посадова особа, яка відповідає за їх зберігання.

Таким чином, генеральний директор ОСОБА_5 і учасник товариства ОСОБА_3 були обізнані заздалегідь про обмеження на відчуження нерухомого майна ТОВ «Кондитер-Інвест», зокрема спірної квартири АДРЕСА_3 , лише за наявності попередньої згоди загальних зборів учасників товариства на відчуження нерухомого майна.

Відповідно до ч.2 і 3, ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» № 755-IV (в редакції від 01.01.2007 року), якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Також згідно наявної у справі письмової відповіді ОСОБА_5 на адвокатський запит, вказано наступні обставини укладення спірного договору купівлі-продажу квартири: як керівник ОСОБА_5 був обізнаний, що відчуження нерухомого майна товариства здійснюється лише на підставі згоди загальних зборів учасників згідно протоколу від 12 квітня 2007 року; учасник ОСОБА_3 взялась забезпечувати наявність згоди зборів учасників товариства на продаж квартири їй на вигідних умовах; ціну продажу квартири і умови відстрочки оплати покупцем було визначено ОСОБА_3 як засновником товариства, а тому не проводилась оцінка ринкової вартості квартири АДРЕСА_3 перед продажем; після укладення договору купівлі-продажу, один примірник залишився у ОСОБА_3 , а інший - у нотаріальний справі; як керівник ОСОБА_5 не отримував особисто та не надходили до товариства у наступному кошти оплати від покупця ОСОБА_3 за квартиру АДРЕСА_3 .

Зазначені обставини не заперечувались і були визнані у судовому засіданні представником відповідача ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Кондитер-Інвест» за протоколом №24-2/04-07 від 24 квітня 2007 року було відкликано і скасовано згоду на відчуження квартири АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_3 , визначену рішенням за протоколом загальних зборів учасників товариства №24/04-07 від 24 квітня 2007 року. Також рішенням загальних зборів учасників було відкликано і скасовано повноваження директора на укладення і підписання від імені ТОВ «Кондитер-Інвест» з ОСОБА_3 договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , делеговані попереднім рішенням за протоколом загальних зборів учасників товариства №24/04-07 від 24 квітня 2007 року. Вказані рішення прийняті у зв`язку з тим, що учасник ТОВ «Златогор» «Лужанський лікеро-горілчаний завод» заперечив проти надання згоди щодо відчуження квартири АДРЕСА_3 без визначення і погодження ринкової ціни, оскільки укладення договору-купівлі продажу виходячи з лише з балансової вартості, а не дійсної ринкової ціни квартири АДРЕСА_3 , позбавить ТОВ «Кондитер-Інвест» економічного прибутку від господарської діяльності, не забезпечить формування дивідендів для учасників товариства, що не відповідає підприємницькій меті ТОВ «Кондитер-Інвест» .

З матеріалів справи вбачається, що учасник товариства ОСОБА_3 була присутня під час прийняття зазначених рішень і знала про їх зміст до моменту укладення оскаржуваного договору купівлі-продажу.

Положеннями абз.2, ч.3, ст.92 ЦК України визначено, що у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Судом встановлено, що дійсна ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 на момент її відчуження за договором купівлі-продажу 25.04.2007 року складала не менше 1 316 000 грн. згідно Висновку про вартість об`єкту оцінки на вказану дату, складеного суб`єктом оціночної діяльності ПП «Золотий лев» (сертифікат Фонду державного майна України № 41/18 від 18.01.2018 року).

Таким чином, за договором купівлі-продажу було відчужено квартиру АДРЕСА_3 з власності ТОВ «Кондитер-Інвест» за залишковою балансовою вартістю 345 020,00 грн., яка значно нижча від реальної ринкової ціни такої квартири АДРЕСА_3 (т.3, а.с. 11).

Водночас у матеріалах справи відсутні та не надано сторонами докази щодо здійснення покупцем ОСОБА_3 оплати вартості квартири продавцю ТОВ «Кондитер-Інвест» після укладення договору купівлі-продажу. Також відсутні у справі докази, що генеральний директор товариства здійснював у наступному заходи щодо стягнення з ОСОБА_3 коштів заборгованості з оплати вартості квартири АДРЕСА_3 .

Крім того згідно п.17 договору купівлі-продажу вбачається, що його оформили лише у 2-х примірниках, з яких один залишився у нотаріальній справі, а інший - отримала покупець ОСОБА_3 . При цьому, у матеріалах справи відсутні докази, що примірник вказаного договору купівлі-продажу передавався до ТОВ «Кондитер-Інвест» .

Сторонами не надано суду доказів, що у подальшому такий договір купівлі-продажу схвалювався рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Кондитер-Інвест» .

В наступному ОСОБА_3 використала свій примірник договору купівлі-продажу для відчуження квартири АДРЕСА_3 на користь доньки ОСОБА_1 за договором дарування від 13.05.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО посвідченого приватним нотаріусом КМНО Фатхутдіновою І.В. і зареєстрованого в реєстрі за №716 (т.1 а.с.15). На підставі договору дарування було зареєстровано 04.07.2017 року право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_3 згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових правна нерухоме майно від 28.04.2018 року (т.1 а.с. 11).

У своїй сукупності наведені обставини, які підтверджені наявними у справі доказами, свідчать, що ОСОБА_3 та генеральний директор ТОВ «Кондитер-Інвест» об`єднані спільним умислом діяли узгоджено для реалізації зловмисної домовленості на виведення з власності ТОВ «Кондитер-Інвест» квартири АДРЕСА_3 шляхом укладення договору-купівлі продажу на завідомо невигідних для товариства умовах, а саме: для укладення договору використали протокол загальних зборів № 24/04-07, що не мав юридичної сили; не повідомили нотаріуса про втрату юридичної значимості рішень за протоколом № 24/04-07, а також приховали факт існування іншого протоколу загальних зборів №24-2/04-07 від 24.04.2007 року; діяли всупереч обмежень щодо відчуження нерухомого майна товариства без попередньої згоди зборів учасників за протоколом від 12.04.2007 року; генеральний директор не мав самостійних повноважень на укладення від імені товариства договору про відчуження квартири АДРЕСА_3 ; встановили ціну продажу квартири в розмірі значно меншому від дійсної ринкової вартості такого майна; передбачили перехід квартири АДРЕСА_3 у власність ОСОБА_3 до моменту проведення оплати, а таку оплату відстрочили на 30 днів; в наступному ОСОБА_3 не оплатила кошти за квартиру АДРЕСА_3 товариству, а генеральний директор товариства не звертався за стягненням такої заборгованості з ОСОБА_3 ; оформили лише у двох примірниках договір, з яких один залишився нотаріусу, а інший отримала ОСОБА_3 , чим унеможливили передання примірника договору до ТОВ «Кондитер-Інвест» і приховали факт укладення договору та відчуження квартири АДРЕСА_3 з власності товариства.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що зміст оскаржуваного договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 не відповідав справжньому волевиявленню ТОВ «Кондитер-Інвест» і був спрямований на задоволення особистих інтересів його учасника ОСОБА_3 , на користь якої виводилась належна товариству квартира АДРЕСА_3 , в наслідок зловмисної домовленості (навмисної дії) ОСОБА_3 і керівника товариства.

Також суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про поважність причин пропущення ТОВ «Кондитер-Інвест» строку позовної давності, оскільки від товариства було приховано факт укладення оскаржуваного договору купівлі-продажу, примірник якого не передавався товариству. Крім того, ТОВ «Кондитер-Інвест» не є стороною укладеного в наступному між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 договору дарування щодо його ж нерухомого майна, а в матеріалах справи відсутні докази передання примірника такого договору дарування товариству.

Положеннями ч.1, ст.232 ЦК України визначено, що правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

За змістом ч.3, ст.215 ЦК України унормовано, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч.1, ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1, ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

За приписами ч.2, ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ч.3, ст.237 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Водночас, згідно ч.3, ст.92 ЦК України визначено, орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Згідно ч.1, ст.241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у п.п.4.23-4.25 Постанови №910/15151/17 від 14.08.2018 року, правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами. Відповідно до статті 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину. Дії представника в інтересах особи, яку він представляє з перевищенням повноважень не ґрунтуються на волі особи, в інтересах якої він діяв. Загальне правило, що випливає зі змісту норм статті 241 Цивільного кодексу України, таке: представництво з перевищенням повноважень не породжує властиві представництву наслідки, тобто не створює діями представника права й обов`язки в іншої особи, від імені якої вчинено правочин. У наведеній статті зазначається лише про один варіант поведінки особи, представник якої вийшов за межі наданих йому повноважень, а саме - схвалення нею цих його дій. При оцінці судами обставин, що свідчать про схвалення правочину особою, яку представляла інша особа, необхідно брати до уваги, що незалежно від форми схвалення воно повинно виходити від органу або особи, уповноваженої відповідно до закону, установчих документів або договору вчиняти такі правочини або здійснювати дії, які можуть розглядатися як схвалення.

Крім того, судом вірно враховано висновок Верховного Суду в постанові №910/2030/18 від 31.07.2019 року, що не можна вважати правочин схваленим особою, від імені якої його укладено, якщо дії, що свідчать про прийняття його до виконання, вчинено особою, яка і підписала спірну угоду без належних повноважень, хоча договір і виконано у повному обсязі.

Також судом вірно прийнято до уваги правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, зазначений у п.7 Постанови №911/2129/17 від 22.10.2019 року, щодо питання про застосування частини першої статті 232 ЦК України у вирішенні позовів про визнання правочину, вчиненого керівником юридичної особи, як вчиненого внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про можливість застосування вказаної норми у подібних правовідносинах з огляду на таке. Правочини (договори) юридична особа вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 ЦК України є підставою виникнення правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами. Таким чином, орган або особа, яка виступає від імені юридичної особи, не може перевищувати своїх повноважень, визначених установчими документами або законом, та діяти у власних інтересах та/або всупереч інтересам особи довірителя. Те, що наслідком визнання правочину недійсним за приписами статті 232 ЦК України, крім загальних наслідків, визначених статтею 216 ЦК України, є виникнення у довірителя права вимагати від свого представника і другої сторони солідарного відшкодування збитків, не звужує межі застосування частини першої статті 232 ЦК України лише до правовідносин на підставі договору, а є приведенням права довірителя відшкодовувати збитки у відповідність до встановленого законодавчого регулювання представництва на підставі акта органу юридичної особи та представництва за законом.

Положеннями ч.1, ст.236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно статті 387 ЦК України, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч.3, ст.388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

ТОВ «Кондитер-Інвест» як законний власник майна має право витребувати у набувача ОСОБА_1 набуту останньою безвідплатно за договором дарування спірну квартиру АДРЕСА_3 , яка до цього вибула з володіння товариства в супереч волі останнього.

При цьому судом враховано правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у п.п. 84-86, 114-116 Постанови №183/1617/16 від 14.11.2018 року, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Аналогічні висновки Верховним Судом зазначено у постанові №362/196/15-ц від 26.09.2019 року.

ОСОБА_1 не є солідарним відповідачем із ОСОБА_3 за вимогами про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, оскільки ОСОБА_1 не є стороною такого договору, а позовні вимоги про визнання зазначеного договору недійсним звернуто безпосередньо до ОСОБА_3 як сторони такого договору. Разом з цим, згідно ч.1, ст.50 ЦПК України кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Тому, оскільки до ОСОБА_1 не адресовано позовні вимоги про недійсність договору купівлі-продажу, остання позбавлена процесуального права здійснювати заяви щодо застосування строку позовної давності відносно наведеної матеріально-правової вимоги. Аналогічні висновки Великою Палатою Верховного Суду зазначено у п.71 Постанови № 183/1617/16 від 14.11.2018 року, у п.66 Постанови №367/2022/15-ц від 29.05.2019 року, що у спорі з декількома належними відповідачами, в яких немає солідарного обов`язку (до яких не звернута солідарна вимога), один з них може заявити суду про застосування позовної давності тільки щодо тих вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, ТОВ «Кондитер-Інвест» відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Жигальцевим Тимуром Ігоровичем - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна