Справа № 204/7798/20
Провадження № 2/204/482/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Старостенко Т.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

В С ТА Н О В И В:

У листопаді 2020 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради, в якій вона просила визначити їй додатковий строк для подання до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за законом після смерті її матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном два місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_3 . Заповіту ОСОБА_3 не залишила. Інших спадкоємців на майно немає. На підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих в Третій Дніпропетровській державній нотаріальній конторі 19.04.2000 року за № № 2-912 і 2-915 вона та її мати є власниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 та були зареєстровані там за основним місцем проживання, а також проживали в ній. Після смерті матері вона не зверталася до нотаріуса для отримання спадщини у вигляді Ѕ частини квартири, оскільки згідно з ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, вона як спадкоємець, яка постійно проживала разом із спадкодавцем, а також на це майно немає інших спадкоємців, вважається такою, яка прийняла спадщину автоматично. У червні 2020 року для оновлення документації на квартиру, а також для внесення її до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, нею була замовлена довідка про склад сім`ї. Під час підготовки довідки вона дізналася, що її мати не була зареєстрована за цією адресою, а була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , яка на той час належала їй, проте квартира використовувалася як офісне приміщення і там ніхто не проживав. Її було продано у серпні 2011 року. Однак, вона була твердо впевнена, що її мати була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_3 . Наголошує, що після смерті матері вона звернулася до паспортного відділу ЖЕКа, для того щоб виписати мати з квартири на підставі свідоцтва про смерть і вона була в повній упевненості, що знімала її з реєстрації з квартири ІНФОРМАЦІЯ_2 , а не 98. ЇЇ мати перед смертю дуже важко хворіла, була лежачою хворою, без свідомості близько трьох місяців. Їй доводилось доглядати за нею лежачою і працювати по основному місцю роботи, що було важко і дуже позначилося на її душевному стані. Далі, маючи намір оформити документи про право власності на спадщину належним чином, 24 червня 2020 року вона звернулася до нотаріуса. Проте, під час вивчення документів нотаріусом з`ясувалося, що місце реєстрації її матері не співпадає з місцем знаходження спадкового майна та її зареєстрованим місцем проживання. Їй було роз`яснено, що вона має приймати спадщину шляхом подання заяви. 02 листопада 2020 року постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. їй було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини, в зв`язку з пропуском встановленого законодавством строку на прийняття спадщини (шість місяців). При цьому, їй було роз`яснено, що питання про призначення додаткового строку для подання заяви може бути вирішено судом. Спадкове майно Ѕ частина квартири до теперішнього часу знаходиться за її зареєстрованим місцем проживання і перебуває у її володінні та користуванні. На час смерті її мати також фактично проживала з нею за цією адресою за місцезнаходженням спадкового майна, тому вона добросовісно помилялась, вважаючи, що прийняла спадщину. У зв`язку з викладеним позивач звернулась до суду з даним позовом.

Позивач та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Допитана в судовому засіданні 26 січня 2021 року в якості свідка позивач ОСОБА_1 суду повідомила, що їй та її матері - ОСОБА_3 на праві власності належала квартира АДРЕСА_4 по Ѕ частині кожній. У вказаній квартирі вони з матір`ю проживали разом. Вона була зареєстрована за даною адресою та вона була впевнена, що матір також зареєстрована у даній квартирі. ІНФОРМАЦІЯ_1 її мати померла. Заповіту її мати не залишила, інших спадкоємців, крім неї, також немає. Оскільки вона постійно проживала з матір`ю, то після смерті матері вважала, що прийняла спадщину автоматично. Однак, у червні 2020 року, отримавши довідку про склад сім`ї, вона дізналась, що її мати хоча і проживала разом з нею у квартирі АДРЕСА_4 , однак зареєстрована була у квартирі АДРЕСА_5 належала їй на праві власності, однак для проживання дана квартира не використовувалась, а використовувалась як офісне приміщення. З якої причини її мати була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_6 , а не у квартирі АДРЕСА_3 , їй невідомо. Інформацію щодо місця реєстрації матері після смерті останньої вона не перевіряла, оскільки була впевненою, що матір зареєстрована з нею за однією адресою.

Допитана в судовому засіданні 10 лютого 2021 року в якості свідка ОСОБА_4 суду повідомила, що вона проживає у квартирі АДРЕСА_7 з 1997 року. ОСОБА_1 та її мати ОСОБА_3 проживали у квартирі АДРЕСА_3 цього ж будинку та у них спільний тамбур. Коли ОСОБА_3 померла, то всі були засмучені. Позивач ОСОБА_1 була єдиною дитиною ОСОБА_3 , а тому позивач вважала, що прийняла спадщину після смерті матері. На момент смерті ОСОБА_3 позивач ОСОБА_5 проживала разом з матір`ю.

Вислухавши пояснення позивача та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Люботін Харківської області, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Красногвардійським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 21 грудня 1995 року (а.с. 15-16).

Дошлюбне прізвище ОСОБА_1 « ОСОБА_6 », яке вона змінила на « ОСОБА_7 » у зв`язку з укладенням 16 грудня 1994 року шлюбу з ОСОБА_2 , актовий запис № 1569, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданим 16 грудня 1994 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого райвиконкому м. Дніпропетровська (а.с. 19).

Батьками позивача ОСОБА_1 є: батько ОСОБА_8 , мати ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим Міським бюро РАЦС м. Люботін Харківського району 23 вересня 1966 року, актовий запис № 366 (а.с. 20).

ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивача - ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим 27 липня 2010 року Відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 5222 (а.с. 5).

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі і на Ѕ частину квартири АДРЕСА_4 , яка належала ОСОБА_3 : ј частина на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19 вересня 1995 року, виданого Дніпропетровським державним підприємством по перевезенням вантажів та пасажирів Придніпровської залізниці згідно з розпорядженням від 19.09.1995 року № 2871 (а.с. 9), ј частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 19 квітня 2000 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А., зареєстрованого в реєстрі за № 2-915 (а.с. 10).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

ОСОБА_3 заповіту не залишила, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 60875274 від 10 липня 2020 року (а.с. 44 (зворотній бік) - 45).

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч. 1 ст. 1258 ЦК України).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У частині 1 статті 1269 ЦК України закріплено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України).

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

10 липня 2020 року позивач звернулась до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері - ОСОБА_3 , зазначивши, що спадщину за законом після смерті матері вона прийняла згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України (а.с. 39 (зворотній бік)), у зв`язку з чим 10 липня 2020 року Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 337/2020 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 39-52), що також підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 60875245 від 10 липня 2020 року (а.с. 44).

Однак, постановою державного нотаріуса Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02 листопада 2020 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири АДРЕСА_4 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 (а.с. 51 (зворотній бік) - 52). З вказаної постанови вбачається, що підставою для відмови ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом стало те, що ОСОБА_1 заява про прийняття спадщини у встановлений законодавством шестимісячний строк до 27 січня 2011 року до нотаріальної контори не подавалась та з наявних у справі документів вбачається, що ОСОБА_1 на день смерті не була зареєстрована з померлою ОСОБА_3 , тобто факт прийняття спадщини спільним проживанням та реєстрацією зі спадкодавцем не підтверджується.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач ОСОБА_1 наполягала на тому, що пропустила встановлений статтею 1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки про те, що її мати ОСОБА_3 була зареєстрована не разом з нею, а за адресою: АДРЕСА_2 , вона дізналась лише у червні 2020 року, коли отримала довідку про склад сім`ї, а до цього вона була впевнена, що ОСОБА_3 була зареєстрована з нею за адресою: АДРЕСА_1 , та при цьому ОСОБА_3 постійно проживала з нею за цією адресою, та вважала, що прийняла спадщину згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

З пояснень допитаної під час розгляду справи свідка ОСОБА_4 та допитаної в якості свідка позивача ОСОБА_1 судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та спадкодавець ОСОБА_3 постійно проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі і на день смерті ОСОБА_3 , тобто станом на 27 липня 2010 року, а тому позивач вважала, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України. При цьому, про реєстрацію ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , позивачу не було відомо до червня 2020 року.

Доказів, які б спростовували вищевказані обставини, матеріали справи не містять.

Враховуючи наведене суд вважає встановленим той факт, що ОСОБА_9 на час відкриття спадщини фактично проживала за адресою: АДРЕСА_1 , хоча і була зареєстрована за іншою адресою - АДРЕСА_2 , у квартирі, розташованій в тому ж будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

На підставі вищевикладеного суд зазначає, що сама по собі реєстрація місця проживання спадкодавця за іншою адресою на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України про неприйняття спадщини спадкоємцями, які на час відкриття спадщини фактично проживали разом зі спадкодавцем у одному будинку за однією і тією ж адресою.

Враховуючи викладене, суд вважає встановленим, що позивач пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , з поважної причини, оскільки вважала, що прийняла спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦКУ.

За таких обставин, оскільки ОСОБА_1 з поважної причини пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд вважає за можливе визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , - два місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили, у зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст. 1216, 1217, 1220, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України та керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 128, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , - два місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.Л. Черкез