Справа № 682/941/21
Провадження № 2/682/503/2021
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2021 року Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді Шевчука В.В., за участю секретаря судового засідання Придачук Г.Л., розглянувши в приміщенні Славутського міськрайонного суду Хмельницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна подружжя об`єктом особистої приватної власності,
27.04.2021 до суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна подружжя об`єктом особистої приватної власності.
В обґрунтування поданого позову ОСОБА_1 вказує, що з 29.09.207 по 29.11.2018 вона перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . За час перебування у шлюбі сторони придбали майно, зокрема: квартиру за АДРЕСА_1 , загальною площею 82,4 кв.м.; гараж за АДРЕСА_2 , земельна ділянка АДРЕСА_3 , загальною площею 21,3 кв.м. Придбання даного майна здійснювалось за особисті кошти позивачки ОСОБА_1 , тому дана квартира та гараж є її особистою власністю. Оскільки у добровільному порядку відповідач відмовляється переоформити майно, позивач звернулась до суду та просить визнати за нею право особистої приватної власності на вказані вище об`єкти нерухомого майна.
Представник позивача подала заяву, в якій розгляд справи просить проводити у її відсутність. Позовні вимоги підтримує.
Відповідач у поданій до суду заяві просить проводити розгляд справи у його відсутність, позов визнає.
Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що за рішенням Славутського міськрайонного суду від 29.11.2018 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладений 29.09.2007, розірвано (а.с. 11-12).
Згідно Договору № 42 пайової участі у будівництві житлового чотирьох поверхового цегляного будинку по АДРЕСА_3 , виконавець (ТОВ «Ізяславський Райагробуд») зобов`язується побудувати житловий чотирьох поверховий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , а після підписання Акта державної комісії про введення будинку в експлуатацію передати учаснику ( ОСОБА_2 ) його частку об`єкта будівництва за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 13-15).
За даними Акту приймання-передачі житлового приміщення від 12.02.2015, житлове приміщення (квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 82,4 кв.м., яка складається з трьох кімнат, житловою площею 44,9 кв.м., прийняв набувач ОСОБА_2 (а.с. 18)
За даними свідотцва про право власності на нерухоме майно від 20.02.2015 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_2 є одноосібним власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 25, 26). Вартість даної квартири за висновком про вартість об`єкта оцінки становить 447581 грн. (а.с. 32).
Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
У відповідності до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Верховний Суд у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18 вказав, що придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам собою факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.
Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи вказані норми та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).
Такі правові висновки містять постанови пленуму Верховного суду України від 05.04.2017 року у справі № 6-399цс17, та від 07.09.2016 року у справі № 6-801цс16.
Відповідно до п. 23 Постанови пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.
Враховуючи наведені норми та дослідивши матеріали справи суд вважає обґрунтованими посилання сторони позивача на те, що квартира є особистим майном позивача, незважаючи на той факт, що квартира придбана під час перебування сторін у шлюбі, оскільки вказане майно придбано в період шлюбу, однак за особисті кошти ОСОБА_1 , що визнає відповідач ОСОБА_2 у поданій до суду заяві
Щодо стягнення із відповідача витрати на правову допомогу суд враховує наступне.
Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
У відповідності до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У відповідності до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Всупереч наведеним вимогам закону позивачем не надано розрахунку витрат на правову допомогу, в тому числі витрат на гонорар адвоката, детальний опис наданих ним послуг. У зв`язку з наведеним у задоволенні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 57, 60-63 СК України, ст.ст. 12, 133, 137, 141, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд
Позов задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , місце проживання: АДРЕСА_6 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ), право особистої приватної власності на квартиру за АДРЕСА_1 та на гараж за АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 4817,20 грн. судового збору.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Шевчук В. В.