Справа № 161/127/21
Провадження № 2/161/1354/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2021 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання - Борсук К.П.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в місті Луцьку справу №161/127/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

5 січня 2021 року на адресу суду надійшов вказаний позов. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 1 листопада 2003 року по 23 грудня 2019 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Позивач вказує, що за час перебування в шлюбі сторони придбали лазерний та фрезерний станки.Посилаючись на вищевикладене та на положення ст.ст.60, 69, 70 СК України, позивач просить суд визнати вказане майно спільною сумісною власністю подружжя та стягнути з відповідача на користь позивача компенсації вартості частини майна у розмірі 378 000,00 грн (60,0% вартості спірного майна).

Ухвалою суду від 3 лютого 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено розгляд справи у підготовчому провадженні.

Ухвалою суду від 15 березня 2021 року було витребувано у ОСОБА_5 належним чином завірені копії документів, на підставі яких ОСОБА_4 придбано станки лазерний та фрезерний (договір, накладна, акт приймання-передачі, рахунок тощо), та в підтвердження розрахунків за станки між сторонами (платіжні документи, чеки, квитанції, розписки тощо).

У листі від 12 квітня 2021 року ОСОБА_5 вказав на відсутність у нього будь-яких документів, оскільки він не продавав станки ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 19 травня 2021 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у письмовому відзиві від 24 лютого 2021 року та у судових засіданнях позовні вимоги заперечив, мотивуючи тим, що у відповідача відсутні спірні станки.

У судовому засіданні на підставі ст. 234 ЦПК України була допитана позивачка в якості свідка.

ОСОБА_1 пояснила, що спірні станки купували для спільної справи, перебуваючи з позивачем у шлюбі. Вказала, що у неї відсутні будь-яких документи на станки, все знаходиться у відповідача.

Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідка, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав.

Судом установлено, що у період з 1 листопада 2003 року по 23 грудня 2019 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.3).

Позивачка стверджує, що під час перебування з відповідачем у шлюбі для спільної справи вони купили у розстрочку лазерний та фрезерний станок. Зауважила, що будь-яких підтверджуючих документів на купівлі вказано майна не має, всі документи знаходяться у колишнього чоловіка.

Представник відповідача у письмовому відзиві від 24 лютого 2021 року та у судових засіданнях позовні вимоги заперечив, мотивуючи тим, що у відповідача відсутні спірні станки.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, з таких підстав.

Згідно зі ст.60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, з винятком виключеного з цивільного обороту ( ч. 1 ст. 61 СК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Звертаючись з позовом до суду, позивачем не надано і судом не здобуто належних, допустимих та беззаперечних доказів, які мали підтвердити той факт, що визначене позивачем майно придбане за спільні кошти подружжя, перебувало у спільному користуванні та безпосередньо знаходились за місцем проживання подружжя та/або в конкретно визначеному місці.

Крім того, на обґрунтування купівлі спірних станків під час перебування з відповідачем у шлюбі позивачка не надала суду жодних належних та допустимих письмових доказів, зокрема первинних документів про придбання фрезерного та лазерного станків тощо.

Так, відповідно до вимог ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 202 ЦК України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчиняться правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Статтею 218 ЦК України встановлено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Таким чином, суд критично ставиться до показів свідка ОСОБА_1 , так, як вони не є належним та допустимим доказом, оскільки не може стверджуватися показаннями свідків наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму.

Так, з матеріалів справи вбачається, що письмовий договір купівлі-продажу станків у встановленій законом формі не укладався. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Також, доказів про спільне придбання сторонами рухомого майна, як то чеки, квитанції, банківські виписки, які могли б свідчити про факт укладання договору купівлі-продажу суду не надано та судом в процесі розгляду справи не здобуто.

Отже, суду не надано документальних доказів, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі, зокрема купівлю станків.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для визнання спірних станків спільною сумісною власністю подружжя на підставі приписів ст.60 СК України, та поділу спірного майна, а тому суд відмовляє у задоволенні позову.

З врахуванням ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачкою.

На підставі наведеного та керуючись ст.265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя - відмовити.

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено

та підписано 15.06.2021 року

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк