Єдиний унікальний номер 208/6136/15-ц
Номер провадження 22-ц/804/311/21
П О С Т А Н О В А

Іменем У К Р А Ї Н И

03 лютого 2021 року Донецький апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.

за участі секретаря судового засідання Ротар Я.Б.

розглянувши відкрито в залі судових засідань Донецького апеляційного суду в м. Бахмут справу що виникла з сімейних правовідносин за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, в якій подано апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 жовтня 2020 року (головуючий у суді 1 інстанції Мартишева Т.О.), -

В С Т А Н О В И В:

11 серпня 2015 року ОСОБА_1 подала позов в якому виклала вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на свою користь аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , у розмірі ? частки з усіх видів його доходу до повноліття дитини.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі ? частини з усіх доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини /а.с.22/.

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 лютого 2020 року заочне рішення від 10 листопада 2015 року скасоване /а.с.100-103/.

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 квітня 2020 року справу передано за підсудністю до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області /а.с.127-129/.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 жовтня 2020 року задоволено позовні вимоги. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі ? частки усіх видів заробітку але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку починаючи з 11 серпня 2015 року, а починаючи з 08 липня 2017 року - в розмірі ? частки усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Згідно висновків суду, підтверджені обставини щодо проживання неповнолітнього сина відповідача ОСОБА_3 з позивачем та матеріальне становище і стан здоров`я ОСОБА_2 давали підстави для стягнення аліментів у визначеному судом розмірі.

Суд першої інстанції вважав що добровільна допомога батька на утримання свого неповнолітнього сина не є перешкодою для вирішення питання про стягнення з нього аліментів та не свідчить про утримання сина відповідно до положень чинного законодавства України.

Також правові підстави для стягнення аліментів в частці від доходів батька суд вбачав з огляду на обставини щодо матеріального становища платника аліментів; та суд вважав що відповідач не довів наявності на його утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб.

З рішенням суду не погодився відповідач, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 висловив вимогу про скасування рішення в частині стягнення коштів на утримання дитини у частці від його доходу та при цьому просив визначити аліменти в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування скарги заявник посилався на те, що позивач не несе додаткових витрат на утримання сина, оскільки відсутні докази цього.

Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягало також в тому, що суд не дав правової оцінки тим обставинам що позивач тільки в 2019 році звернула до примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів від 2015 року, та поза увагою суду залишились ті обставини що відповідач до цього часу добровільно надавав утримання сину.

Та на думку заявника апеляційної скарги його дії щодо добровільного утримання сина давали суду правові підстави для стягнення аліментів з моменту ухвалення даного судового рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечувала проти апеляційної скарги, заявляла що обставини якими відповідач обґрунтовував свої апеляційні вимоги щодо придбання сину ОСОБА_3 речей та одягу не є добровільним утриманням, оскільки такі дії носили не постійний характер; та витрати ОСОБА_2 на придбання у власність матеріальних цінностей вказують на те, що він спроможний сплачувати аліменти в розмірі який визначений судом.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши пояснення відповідача в режимі відеоконференції з Києво-Святошинським районним судом Київської області, за відсутності позивача яка просила розглянути справу без неї, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

05 жовтня 2007 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб /копія свідоцтва про шлюб а.с.4, 7, 80/.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_1 /копія свідоцтва про народження а.с.9/.

Згідно довідки від 22 жовтня 2014 року ОСОБА_1 взято на облік, як внутрішньо переміщену особу разом з сином ОСОБА_3 /а.с.5, 6/.

01 листопада 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_7 уклали шлюб /копія свідоцтва про шлюб а.с.73/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_1 , батько ОСОБА_7 , мати ОСОБА_1 /копія свідоцтво про народження а.с.81/.

Копії фіскальних чеків, квитанцій, митних декларацій та поштових експрес-накладних вказують на те, що в період часу з 22 серпня 2017 року по 10 вересня 2019 року придбавались канцелярські вироби, речі і одежа, та мали місце поштові відправлення від ОСОБА_9 на адресу ОСОБА_1 /а.с.198-200/.

З довідки-розрахунку Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області від 10 грудня 2019 року ВП № 58445420 у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 01 грудня 2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 аліментів в розмірі ? частини з усіх доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини - за платником аліментів ОСОБА_2 станом на 30 листопада 2019 року рахувалась заборгованість по аліментах в розмірі 101841,62грн /а.с.83/.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини у справі та правильно застосував норми матеріального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Задовольняючи позов, суд керувався статтею 180 Сімейного кодексу України /далі СК України/ та виходив із того, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; та інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частини 2 статті 182 СК України).

За обставинами справи ОСОБА_1 стягнення утримання в частці від доходу батька пов`язувала із тим, що ОСОБА_2 мав періодичний дохід та його матеріальне становище дозволяє сплачувати аліменти в розмірі ? частки від його доходу.

Одним з доводів апеляційної скарги було посилання заявника на неповне дослідження матеріалів справи, оскільки не було враховано, що відповідач надавав добровільно утримання сину.

У відповідності до положень частини першої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень.

Причому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі /частина п`ята статті 81 ЦПК України/.

Суд апеляційної інстанції виходить з того, що суд сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, роз`яснив сторонам їх права та обов`язки щодо надання доказів і сприяв здійсненню їхніх прав, а також попереджував про наслідки неподання доказів, встановлені цивільним процесуальним кодексом, однак відповідач не надав жодних доказів в підтвердження своїх заперечень з приводу того, що мала місце сплата грошей на утримання сина, яка носила періодичний характер, чи батько постійно надавав таке утримання в інший спосіб.

Також не підтверджено обставини якими відповідач обґрунтовував свої вимоги з приводу того, що змінилось матеріальне становище відповідача, він втратив джерело доходу чи виникла потреба у значних фінансових витратах на утримання інших осіб.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення заявника апеляційної скарги від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях.

Та суд першої інстанції відреагував на аргументи заявника стосовно достовірності та доказового значення фіскальних чеків, квитанцій, митних декларацій та поштових експрес-накладних та правомірно вважав що зазначені документальні докази є належними письмовими доказами, однак обґрунтовано вважав що вони не свідчать про належне виконання саме батьком обов`язків по утриманню неповнолітнього сина та вирішення спору у даній справі не може бути покладено в залежність від формального з`ясування обставини щодо здійснення відповідачем періодичних дій по придбанню сину певних речей та одягу в період 2017 - 2019 років, що не можна розцінювати як утримання батьком дитини, яке є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини

Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в заяві - без встановлення відповідних фактів щодо відсутності у ОСОБА_2 доходів та його незадовільного матеріального становища.

За вказаних обставин розмір стягнених аліментів на утримання неповнолітньої дитини визначено у відповідності до фактичних обставин справи також висновки суду узгоджуються із вимогами закону.

Отже аргументи заявника апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не дають підстав апеляційному суду дійти іншого висновку.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, висновки суду здійсненні з дотриманням норм матеріального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 лютого 2021 року.

Судді: