П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2021року м. Київ

Справа № 761/45026/16-ц

Провадження № 22-ц/824/7054/2021

Резолютивна частина постанови оголошена 09 червня 2021 року

Повний текст постанови складено 11 червня 2021 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Журавльова Д.Д.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: державний виконавець Шевченківського районного відділудержавної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Ліщинський Олексій Валерійович,

стягувач - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку

«Івана Франка,4»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Івана Франка, 4» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва, постановлену у складі судді Волошина 26 листопада 2020 року, у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Ліщинського Олексія Валерійовича, заінтересована особа: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Івана Франка, 4» про визнання протиправною та скасування постанови про накладення арешту на майно,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2020 року скаржниця ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаною скаргою, в якій просила суд: визнати незаконною та скасувати постанову про арешт майна боржника від 11 вересня 2019 року, складену державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Ліщинським Олексієм Валерійовичем у виконавчому провадженні №57251837.

Свої вимоги скаржниця обґрунтовувала тим, що у Шевченківському районному відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження №57251837 з виконання виконавчого листа №761/45026/16-ц, виданого 22 лютого 2018 року. Шевченківським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 боргу у сумі 39 220,30 грн. на користь ОСББ «Івана Франка, 4». В процесі примусового виконання, постановою державного виконавця від 11 вересня 2019р., яку боржник вважає незаконною та такою, що порушує принципи виконавчого провадження та її конституційні права, було накладено арешт на майно боржника, а саме на транспортний засіб «AUDI», д.н. НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 . Накладення арешту на транспортний засіб, ринкова вартість якого значно перевищує суму заборгованості, на переконання скаржника, не може вважатись співмірною в даному випадку, оскільки в межах зазначеного виконавчого провадження державним виконавцем було звернено стягнення на пенсію боржниці та рішення суду виконується за рахунок щомісячних відрахувань з пенсії боржника.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 26 листопада 2020 року задоволено скаргу ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Ліщинського О.В., заінтересована особа: ОСББ «Івана Франка,4» про визнання протиправною та скасування постанови про накладення арешту на майно боржника.

Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Ліщинського Олексія Валерійовича про арешт майна боржника від 11 вересня 2019р. у виконавчому провадженні №57251837.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, ОСББ «Івана Франка,4» подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суд першої інстанції, та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні скарги в повному обсязі.

Зазначав, що постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої не дослідив та не оцінив обставини, які стали підставою для винесення постанови про арешт, тобто ті підстави, які існували до її прийняття.

Судом не взято до уваги, що доказів реального добровільного виконання рішення суду щодо заборгованості боржником не надано, рішення не є виконаним у повному обсязі, а отже підстави для вчинення виконавчих дій з його примусового виконання станом на час винесення оскаржуваної постанови не відпали.

Натомість суд в основу оскаржуваної ухвали поклав обставини, які виникли вже після прийняття оскаржуваної постанови, тобто не впливали на законність її винесення, на час її існування не існували, та фізично не могли бути обґрунтуванням незаконності її винесення.

Діючи у такий спосіб, суд фактично, під виглядом скасування постанови про арешт, вчинив дії по зняттю арешту, що є окремою процедурою відповідно до ч. 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, суд діяв помилково та неправомірно, в порушення вимог статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», так як не встановив жодної обставини протиправності оскаржуваної постанови виконавця про арешт яка існувала би станом на момент її винесення.

В судовому засіданні представник ОСББ «Івана Франка,4» адвокат Горбовий В.А. підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_1 адвокат Сацюк В.В. проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією бо бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника), Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Виходячи зі змісту ст. 451 ЦПК України скарга підлягає задоволенню лише при встановленні, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця прийняті або вчинені не у відповідності до вимог закону, поза межами повноважень суб`єкта оскарження і права чи свободи заявника були порушені.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 виконує свої зобов`язання, щодо погашення боргу, тому у державного виконавця не має підстав накладати арешт на належний їй транспортний засіб, вказаний арешт перешкоджає скаржниці у повному обсязі реалізувати своє право щодо користування та розпорядження своїм майном, а тому вимоги скарги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до провадження скаргу ОСОБА_1 , оскільки про своє порушене право їй стало відомо 19 серпня 2020 року а зі скаргою до суду вона звернулася 26 серпня 2020 року, тобто в межах строку, визначеного ст.449 ЦПК України.

Проте, колегія суддів не може в повній мірі погодитись з висновком суду першої інстанції щодо задоволення скарги, виходячи з наступного.

Встановлено, що в Шевченківському районному відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист № 761/45026/16-ц, виданий 22.02.2018 року Шевченківським районним судом м.Києва, за яким з ОСОБА_1 стягнуто борг у сумі 39220,30 грн. на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Івана Франка,4» на підставі якого відкрито виконавче провадження № 57251837.

11 вересня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, оскільки згідно відповіді від МВС України, було встановлено, що за боржником зареєстроване нерухоме майно, а саме транспортний засіб AUDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова,рами) НОМЕР_2 .

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 10 Закону зазначено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбаченихцим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно,своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.6 ч.2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має прав накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно пунктів 1, 2 розділу Х Наказу Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» із змінами, внесеними згідно з Наказами Міністерства юстиції, звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, порядок здійснення відрахувань здійснюються відповідно до статтей 68-70 Закону.

При виконанні в примусовому порядку виконавчих документів про стягнення сум коштів, що перевищують п`ять мінімальних розмірів заробітної плати, виконавець у першу чергу перевіряє наявність коштів на рахунках боржника шляхом направлення відповідних запитів, а також перевіряє майновий стан боржника.

Відповідно до ч.1 ст.68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч. 2 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження», за іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Враховуючи зазначені норми Закону, та той факт що станом на момент винесення оскаржуваної постанови сума боргу перевищувала 5 мінімальних заробітних плат (розмір мінімальної заробітної плати 5000 грн., сума боргу 39220,30 грн.), державний виконавець обґрунтовано виніс постанову про накладення арешту на майно боржника.

Таким чином, встановивши наявність у боржника ОСОБА_1 нерухомого майна, державний виконавець правомірно виніс постанову про накладення арешту на майно боржника. Крім того, станом на момент постановлення оскаржуваної постанови, стягнення на пенсію боржника не провадилось.

Оскільки доказів реального добровільного виконання рішення суду щодо заборгованості боржником не надано, рішення не є виконаним у повному обсязі, а отже підстави для вчинення виконавчих дій з його примусового виконання станом на час винесення оскаржуваної постанови не відпали, а тому підстави для скасування арешту відсутні.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню а ухвалу суду скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст.259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Івана Франка, 4» - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2020 року - скасувати, та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Ліщинського Олексія Валерійовича, заінтересована особа: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Івана Франка,4» про визнання протиправною та скасування постанови про накладення арешту на майно боржника - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна