Дата документу 14.06.2021 Справа № 337/125/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/125/21
Провадження №22-ц/807/1669/21
Головуючий в 1-й інстанції Салтан Л.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Запоріжкокс» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2021 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 25 лютого 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЗАПОРІЖКОКС», ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «Запорізький металургійний комбінат «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути на його користь з ПАТ «ЗАПОРІЗЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» моральну шкоду, спричинену внаслідок професійного захворювання у розмірі 80 000 грн. (без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору) та з ПРАТ «ЗАПОРІЖКОКС моральну шкоду, спричинену внаслідок професійного захворювання у розмірі 120 000 грн. (без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору) посилаючись на те, що має загальний стаж роботи 35 років 07 місяців 19 днів, на ПРАТ «ЗАПОРІЖКОКС» - 18 років 00 місяців 05 днів, з яких 10 років 09 місяців 17 днів - машиніст коксових машин, та на ПАТ ЗМК «Запоріжсталь» 12 років 09 місяців слюсарем по ремонту рухомого складу та електрогазозварником (газорізальником), роботи виконував на підприємстві в умовах впливу на стан здоров`я шкідливих та небезпечних виробничих факторів, які перевищували допустимі норми у декілька разів. Відповідно Медичного висновку Центральної ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва національної академії медичних наук України», Клініка професійних захворювань, вих. №859 від 04.04.2019 р., позивачу було встановлено основне професійне захворювання: хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І (один) ст.; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість помірного ступеню (III ст.); теплова катаракта обох очей. Супутнім діагнозом є - хронічна шийна С6-С8 та попереково-крижова раділокопатія Ь1, Б1, переважно праворуч, в стадії неповної ремісії з помірним статико-динамічним порушенням та больовими синдромом. Гіпертонічна хвороба 1 ст, 1-2 ст., СН Іст., ризик 4. Цукровий діабет 1 тип, середньої важкості, медикаментозно компенсований. Згідно виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією, ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності. Ступінь втрати професійної працездатності - 60%. Як вбачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 26 квітня 2019 року, професійне захворювання виникло в результаті тривалого стажу роботи ОСОБА_1 в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПРАТ «ЗАПОРІЖКОКС» та відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу. Окрім цих підстав, причиною виникнення професійного захворювання, зазначеного вище стала також робота на ПАТ «Запоріжсталь» (12 років 09 місяців) слюсарем по ремонту рухомого складу та електрогазозварником (газорізальником Згідно довідки до Акту МСЕК позивачу протипоказана тяжка фізична праця, стато-динамічні навантаження, огляд профпатолога, сімейного лікаря, пульмонолога, невролога, лора, окуліста, стаціонарне лікування 1-2 рази на рік, санаторно-курортне лікування. Отримане професійне захворювання спричиняє позивачу як фізичну біль, так і моральні страждання, позивач вважає належним розміром відшкодування йому моральної шкоди та достатньою сатисфакцією зазначених ним моральних страждань є 200 000, 00 гривень, які позивач просить стягнути без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2020 року, позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ЗАПОРІЖКОКС" (69600, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 4, ), ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «Запорізький металургійний комбінат «ЗАПОРІЖСТАЛЬ», ЄДРПОУ 001191230, м. Запоріжжя, Південне шосе буд.72) про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання, - задоволено частково.

Стягнуто з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ЗАПОРІЖКОКС" (69600, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 4, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) відшкодування моральної шкоди в зв`язку з хронічним професійним захворюванням у вигляді грошової компенсації в розмірі 60000 гривень.

Стягнуто з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ЗАПОРІЖКОКС" (69600, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 4, ) судовий збір на користь держави в розмірі 1135 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство «Запоріжкокс» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що позивач був обізнаний про шкідливі фактори, що присутні на його робочому місці та добровільно без примусу погодився виконувати доручену йому роботу. В процесі трудової діяльності позивач забезпечувався санітарно-побутовим приміщенням, спецодягом, спецвзуттям та іншими засобами індивідуального захисту. Під час періодичних медичних оглядів, позивач не повідомляла лікарів про наявність ознак початкової стадії професійного захворювання, а враховуючи надані до справи докази свідомо приховував ці відомості. Матеріалами справи не доведено вини скаржника у заподіянні позивачу моральної шкоди. При цьому розмір моральної шкоди не підтверджено належними доказами. Суд безпідставно стягнув моральну шкоду без урахування податків та зборів та не вірно розрахував суму судового збору, який підлягає стягненню на користь держави.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2021 року це 227 000 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» з 1 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2270,00 грн. (2270,00 грн. Х 100 = 227 000 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 8.07.1998 року позивач ОСОБА_1 прийнятий на роботу до ЗМК «Запоріжсталь» ( правонаступником якого є ПАТ ЗАПОРІЗЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» ) на посаду слюсаря по ремонту рухомого складу, 01.04.1987 року позивача переведено на 2 в цех експлуатації ремонту рухомого складу УЖДТ слюсарем з ремонту рухомого складу 4 розряду, 01.08.1991 року позивач переведений слюсарем з ремонту рухомого складу (вагонів) 4 розряду. 01.12.1992 року позивач переведений на підприємстві ЗМК «Запоріжсталь» газорізальником 4 розряду.

Відповідно до карти умов праці № 39-126, яка складена на підставі атестації робочого місця робоче місце (слюсар) відповідає проектній та технологічній документації та не входить до ряду професій, визначених за Списками №1 та №2, відповідно до карти умов праці № 39-009 робоче місце (газозварник) відповідає проектної та технологічної та відноситься до шкідливих та важких умов праці, що відповідають професіям за Списками №2 та № 3.

Відповідно карті умов праці № 39-009, яка складена на підставі атестації 1995 році, робоче місце (газозварник) відповідає проектної та технологічної дії.

28.07.1998 року позивач був звільнений з підприємства ЗМК «Запоріжсталь» за власним бажанням.

14.06.1999 року ОСОБА_1 був прийнятий у коксовий цех ВАТ «ЗАПОРІЖКОКС» (правонаступником якого є ПРАТ «ЗАПОРІЖКОКС») за професією люковий по 6 розряду, коксових цех, з 01.09.2006 року, переведений на посаду машиністу коксових машин 6 розряду у той самий цех, 02.12.2006 року звільнився за власним бажанням.

01.08.2018 року прийнятий на посаду машиніста коксових машин 6 розряду у ПРАТ «ЗАПОРІЖКОКС», звідки 22 січня 2019 року звільнився за власним бажанням.

Згідно карти умов праці № 02-03 професія люковий за умовами праці відноситься до особливо шкідливих та особливо небезпечних, що надає право на пільгове забезпечення згідно Списку № 1, згідно карти умов праці № 02-04 професії коксовий завантаження печей та машиніст коксових машин за умовами праці відноситься до особливо шкідливих та особливо небезпечних, що надає право на пільгове забезпечення згідно Списку № 1, п.2.

Відповідно до медичного висновку, виданого на підставі протоколу засідання лікарсько-експертної комісії Криворізького Українського Науково-дослідного інституту промислової медицини № 859 від 04.04.2019 року ОСОБА_1 вперше встановлено професійне захворювання за діагнозом: «хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І(один) ст.; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість помірного ступеню (III ст.); теплова катаракта обох очей.» Підґрунтям для встановлення професійної категорії захворювань явились дані клінічного обстеження, динаміка захворювань, інформація щодо умов праці, надана в інформативній довідці № 08/03.2-23/993 від 04.02.2019 року, згідно яких ОСОБА_1 підлягав впливу пилу, концентрації якого перевищували гранічно-допустимі, а також шуму та інфрачервоному випромінюванню, рівні яких перевищували гранично допустимі, профмаршрут ( стаж роботи в шкідливих умовах праці -18 років).

Як вбачається з зазначеного висновку підґрунтям встановлення професійного захворювання є стаж роботи позивача в шкідливих умовах праці 18 років, що згідно даних з його трудової книжки цілком відповідає стажу за останнім місцем роботи позивача в ПРАТ «ЗАПОРІЖКОКС» в особливо шкідливих та особливо небезпечних умовах .

Згідно п.8 зазначеної у висновку довідці про умови праці працівника, складеної ГУ Держпраці в Запорізькій області від 04.02.2012 року ( як одного з підґрунть встановлення висновку професійного захворювання) вбачається, що дані об умовах праці у період 1983-1998 року у ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» за вказаний період відсутні, а тому при формуванні довідки були використані дані діючої атестації робочих місць по умовам праці.

Наведені в таблиці показники, які були використанні при складанні Акту (форми П-4) та при використанні медичного висновку про профзахворювання відрізняються ( в цілому перевищують) від даних, що вказані в картах умов праці №№ 39-009, 39-126 за професіями, на яких працював позивач на підприємстві у певний період, які позивачем спростовані не були.

Повідомлення про професійне захворювання позивача надійшло до закладу державної санітарно-епідеміологічної служби 9 квітня 2020 року, на підставі якого, комісією з проведення розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання складено Акт (форми П-4) від 26.04.2019 року.

Як вбачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 26 квітня 2019 року (форма П-4), причинами виникнення професійного захворювання є: «під час роботи на ПАТ ЗМК «Запоріжсталь» (12 років 09 місяців): слюсарем по ремонту рухомого складу та електрогазозварником (газорізальником) на ОСОБА_1 впливали наступні шкідливі виробничі Фактори: на робочому місці слюсаря по ремонту рухомого складу (07 років): еквівалентний рівень шуму - 85,5 - 87.9 дБ(А) при ГИР 80 дБ(А); концентрація кремнію діоксиду кристлічного з вмістом пилу (2-10%) - 9,89 - 19.45 мг/м при ГДК 4.10 мг/м3; на робочому місці електрогазозварника (газорізальника) (05 років 09 місяців): еквівалентний рівень ШУМУ складає - 85,6 дБ(А) при ГДР 80 дБ(А): концентрація кремнію діоксиду аморфного у суміші з оксидами марганцю у вигляді аерозолів складає - 0,96 мг/м3 при ГДК 1.0 мг/м3; концентрація заліза оксиду складає - 9,86 мг/м3 при ГДК 6.0 мг/м3:концентрація марганцю У зварювальних аерозолях складає 0.63 мг/м3 при ГДК 0.2 мг/м3: концентрація ОЗОНУ складає - 0,09 мг/м3 при ГДК 0.1 мг/м3; концентрація ангідриду хромового складає - 0,01 мг/м3 при ГДК 0.01 мг/м3; рівень інфрачервоного випромінювання складає - 611 Вт/м2 при ГДР 140 Вт/м2. Під час роботи на ПРАТ «Запоріжкокс» ( 17 років 11 місяців) люковим та машиністом коксових машин на ОСОБА_1 впливали наступні шкідливі виробничі Фактори: на робочому місці люкового (07 років 02 місяці): концентрація пилу фіброгенної дії коксу кам`яновугільного складає - 25.0 мг/м3 при ГДК 6.0 мг/м3; водню ціаніду складає - 0.14 мг/м при ГДК 0,3 мг/м3;рівень інфрачервоного випромінювання складає - 1376 Вт/м2 при ГДР 140 Вт/м2. На робочому місці машиніста коксових машин (10 років 09 місяців): концентрація пилу фіброгенної дії - 16.68 мг/м3 при ГДК 6.0 мг/ м3; еквівалентний рівень шуму складає - 75 дБ(А) при ГДР 80 дВ(А); рівень інфрачервоного випромінювання складає - 236 Вт/м2 при ГДР 140 Вт/м2».

Згідно п.16 зазначеного Акту професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи ОСОБА_1 в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПРАТ «ЗАПОРІЖКОКС» та за відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу.

З метою ліквідації і запобігання виникненню професійних захворювань (отруєнь) керівництву ПРАТ «ЗАПОРІЖКОКС» пропоновані певні рекомендації.

Слід зауважити, що представники ПРАТ «ЗАПОРІЖКОКС» при складанні Акту (форми П-4) не мали, окремих думок не висловлювали, представники ПАТ ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» до участі в комісії з розслідування причин виникнення хронічного захворювання не залучалися.

Таким чином, як вбачається з тексту Акту (форми П-4) від 26.04.2019 року причинно-наслідковим зв`язком між наявними шкідливим робочими факторами та встановленим професійним захворюванням є тривалий стаж роботи ОСОБА_1 в умовах виливу шкідливих виробничих факторів на ПРАТ «ЗАПОРЖКОКС», причинно-наслідковий зв`язок між встановленим професійним захворюванням та роботою на ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» даним Актом не встановлений.

Згідно висновку ОМСЕК № 1 серії АБ № 0041727 від 05.10.2020р. ОСОБА_1 визнано особою з інвалідністю третьої групи з втратою 60% працездатності безстроково. Також рекомендовано позивачеві амбулаторне та стаціонарне лікування за рекомендацією лікаря профпатолога, пульмонолога, лора, окуліста, а також санаторно-курортне лікування за наявності.

Оцінивши обставини справи та надані сторонами докази в їх сукупності, суд першої інстанції вважав встановленим та доведеним, що хронічні професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини ПрАТ «ЗАПОРІЖКОКС» внаслідок допущеного перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня встановлення висновком МСЕК втрати працездатності, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав на підставі положень статті 237-1 КЗпП України для відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок професійного захворювання, і стягнення моральної шкоди з роботодавця ПрАТ «ЗАПОРІЖКОКС», вказавши, що підстав для стягнення моральної шкоди з ПАТ ЗМК «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» не має, оскільки не доведено причинно-наслідкового зв`язку між отриманим позивачем професійним захворюванням та його роботою на зазначеному підприємстві. При визначенні розміру моральної шкоди суд врахував обставини, які мають суттєве значення: характер, глибину і обсяг фізичних та душевних страждань, яких ОСОБА_1 постійно зазнає у зв`язку із хронічними професійними хворобами, відсоток втрати працездатності (60 %), тяжкість ушкоджень здоров`ю (3 група інвалідності, вимушених змін його життєвих умов, час та зусилля, необхідних для відновлення попереднього стану, і визначив її розмір у 60000,00 грн., без утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору з цієї суми. Також судом з ПрАТ «Запоріжкокс» стягнуто судовий збір на користь держави у розмірі 1135,грн.

З вказаними висновками суду першої інстанції частково погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

В ході розгляду справи встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що ОСОБА_1 втратив професійну працездатність у загальному розмірі 60%. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, позбавлений в повній мірі реалізувати своє право на працю, повинен докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу встановлено безстроково третю групу інвалідності, що свідчить про неможливість відновлення стану його здоров`я повністю.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці та забезпечення спецодягом і спецзасобами не знімає з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичних та душевних страждань, виникло з вини відповідача ПрАТ «ЗАПОРІЖКОКС», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Доводи апеляційної скарги підприємства щодо відсутності причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, колегією суддів відхиляються, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, ступінь вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу, а достатньо того факту, що шкідливі умови праці були наявними у виробничій діяльності позивача.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача ПрАТ «ЗАПОРІЖКОКС» на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, та з урахуванням роз`яснень, наданих в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманого позивачем професійного захворювання, відсоток втрати ним професійної працездатності у розмірі 60%, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та взагалі неможливість такого повного відновлення.

Суд на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, що підтверджено висновками компетентних медичних установ щодо наявності у позивача складнощів із дихальною та опорно-руховою системою, слухом.

Тому, виходячи з принципів розумності й справедливості, з врахуванням конституційної значимості здоров`я як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, беручи до уваги конкретні обставини справи, тяжкість ушкодження здоров`я, ступінь втрати професійної працездатності, пов`язані з цим фізичні і моральні страждання позивача, їх глибину, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, суд дійшов правильного висновку, що є достатнім, розумним та справедливим розміром відшкодування моральної шкоди позивачу сума у 60 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не визначив порядок оподаткування стягнутої із відповідача суми, є безпідставними, оскільки суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника розраховуються без віднімання сум податків і зборів, як додатково зазначено в ухвалі Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2021 року про роз`яснення оскаржуваного рішення суду.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

В той же час доводи апеляційної скарги щодо неправильного розрахунку компенсації судового збору за подання позовної заяви заслуговують на увагу.

Пунктом 2 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Отже, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 2 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021» встановлено, що у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2021 року становить 2270 грн.

Відповідно до п.п. 1.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, за подання позовної заяви підлягав сплаті судовий збір в розмірі 2000,00 грн.

Оскільки позивачем заявлялись вимоги на суму 200000,00 грн., рішенням суду вимоги задоволені на суму 60000 грн., розмір компенсації судового збору дорівнює 600,00 грн.

За вказаних обставин оскаржуване рішення на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в частині визначення суми компенсації судового збору з 1135,00 грн. на 600,00 грн.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Запоріжкокс» задовольнити частково.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2021 року у цій справі змінити в частині визначення суми компенсації судового збору з 1135,00 грн. на 600,00грн.

Решту рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 14 червня 2021 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: О.В. Крилова

О.З. Поляков