Ухвала

11 червня 2021 року

м. Київ

справа № 727/2083/20

провадження № 61-8943ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 грудня 2020 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 23 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Позов обґрунтовано тим, що згідно з договором дарування від 06 листопада 2014 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0468 га (кадастровий номер :16:003:0299), яка розташована по АДРЕСА_1 . В кінці літа 2019 року ним було замовлено винесення меж зазначеної земельної ділянки і з`ясовано, що сусідом ОСОБА_1 зі сторони будинку АДРЕСА_1 самовільно зайнято частину земельної ділянки шляхом встановлення огорожі, побудови навісу та частини будинку. Відповідно до плану земельних ділянок площа самовільно зайнятої частини земельної ділянки, яка перебуває у власності, становить 0,0260 га, в тому числі під навісом - 0,0049 га та частиною будинку - 0,0017 га, та відмежована огорожею. Вказував на те, що з метою здійснення контролю та фіксування факту самовільного зайняття земельної ділянки він звернувся з відповідною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області. Листом від 31 жовтня 2019 року № 260/6-19 Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області повідомило, що його звернення розглянуто і попередньо кваліфіковано як самовільне зайняття ОСОБА_1 земельної ділянки із земель приватної власності ОСОБА_2 , а також направлено інформацію до Держгеокадастру України для надання згоди на проведення позапланового заходу. Повідомленням від 06 листопада 2019 року Головним управлінням Держгеокадастру у Чернівецькій області запрошено ОСОБА_1 для надання пояснень.

08 листопада 2019 року Державними інспекторами з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області Заблендою О. О. та Ковальським С. Й. складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства № 54-ДК/527/АП/09/01-19, в якому встановлено, що ОСОБА_1 самовільно зайняв та використовує частину земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 на праві власності.

Оскільки добровільно перенести огорожу, знести навіс, частину будинку та привести у відповідний стан земельну ділянку ОСОБА_1 не бажає, позивач просив суд зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні самовільно зайнятої ним частини земельної ділянки кадастровий номер: :16:003:0299 (загальна площа ділянки 0,0468 га) площею 0,0260 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 , та належить йому на підставі договору дарування земельної ділянки від 06 листопада 2014 року, який зареєстрований в реєстрі за № 6580, шляхом звільнення цієї земельної ділянки від будівель та огорожі (демонтажу огорожі, навісу площею 0,0049 га (49 кв. м) та частини житлового будинку площею 0,0017 га (17 кв. м) та привести дану земельну ділянку до стану, придатного для використання за цільовим призначенням.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 грудня 2020 року позов задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні самовільно зайнятої частини земельної ділянки площею 0,0260 га шляхом її звільнення від будівель і огорожі (демонтажу огорожі, навісу площею 0,0049 га (49 кв. м) та частини житлового будинку площею 0,0017 га (17 кв. м) та привести дану земельну ділянку до стану, придатного для використання за цільовим призначенням.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 23 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 грудня 2020 року скасовано в частині задоволення позовних вимог щодо звільнення земельної ділянки від частини житлового будинку площею 0,0017 га (17,00 кв. м), та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

У травні 2021 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 грудня 2020 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 23 квітня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення процесуальних норм, просить їх скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 повністю.

Як підставу касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме застосування норм права без врахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 та постанові Верховного Суду України від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Також заявник посилається, на те що суди порушили норми процесуального права, оскільки розглянули справу за його відсутності, належним чином не повідомленим про розгляд справи, встановили обставини, що мають суттєве значення на підставі недопустимих доказів, необґрунтовано відхилили клопотання про призначення експертизи (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

За змістом частини сьомої статті 394 ЦПК України та відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі, в якій вирішує питання про витребування матеріалів справи.

Враховуючи, що судом не встановлено підстав для залишення касаційної скарги без руху, відмови у відкритті касаційного провадження чи повернення касаційної скарги, зважаючи на те, що доводи касаційної скарги містять посилання на передбачені законом підстави касаційного оскарження судових рішень, отже наявні підстави для відкриття касаційного провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, та витребування матеріалів указаної вище справи.

Разом із касаційною скаргою заявник подав клопотання про зупинення виконання рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 грудня 2020 року та постанови Чернівецького апеляційного суду від 23 квітня 2021 року. На переконання заявника, примусове виконання оскаржуваного судового рішення призведе до порушення права особи, яка не брала участь у розгляді справи.

Відповідно до абзацу 2 частини восьмої статті 394 ЦПК України, за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.

Частиною першою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Клопотання про зупинення виконання (дії) судового рішення має бути мотивованим, містити достатні та обґрунтовані підстави для зупинення виконання (дії) судового рішення, підтверджені певними доказами, зокрема, у разі відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду має бути надано копію такої постанови. Вирішуючи питання про зупинення виконання (дії) судового рішення або його дії, суд касаційної інстанції враховує існування об`єктивної необхідності у цьому, зокрема, у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення дотримання балансу інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.

Отже, клопотання про зупинення виконання судових рішень має бути мотивованим та містити підстави для зупинення дії судового рішення, підтверджені належними доказами. У клопотанні заявник повинен навести обґрунтування його вимог та довести, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для відновлення порушених прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, або буде неможливим повернення виконання судового рішення у разі, якщо воно буде скасовано.

Своє клопотання заявник обґрунтовує незаконністю та необґрунтованістю вказаних судових рішень. Оскільки вказані обставини свідчать лише про незгоду заявника з судовими рішеннями, однак жодним чином не обґрунтовують підстави для їх зупинення, у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись статтями 389, 394, 395, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 грудня 2020 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 23 квітня 2021 року.

Витребувати з Шевченківського районного суду м. Чернівці матеріали вищезазначеної цивільної справи № 727/2083/20.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 грудня 2020 року та постанови Чернівецького апеляційного суду від 23 квітня 2021 року відмовити.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, в 10-денний строк з дня отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик