Постанова

Іменем України

02 червня 2021 року

м. Київ

справа № 1512/2-158/11

провадження № 61-12532св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від

07 липня 2020 року у складі колегії суддів: Погорєлової С. О., Заїкіна А. П.,

Цюри Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2009 рокуОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання угод удаваними, переведення прав та обов`язків покупця, визнання права власності, стягнення грошових коштів.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона та відповідачі Савіни були співвласниками квартири спільного заселення

АДРЕСА_1 .

З 2006 року відповідачі намагались відчужити належну їм частку квартири ОСОБА_5

09 листопада 2006 року між ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено договір дарування 561/1000 частини квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Коваль Н. В., за умовами якого ОСОБА_5 прийняла у дар спірну частину квартири. Указаний договір був оплатним, оскільки ОСОБА_5 передала відповідачам відповідну суму грошових коштів за належну їм частку квартири.

16 листопада 2006 року між цими ж сторонами укладено договір про розірвання договору дарування.

Цього ж дня ОСОБА_6 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 склали довіреності, якими уповноважили ОСОБА_5 на продаж, належної їм на праві власності спірної частини квартири за ціною та на умовах за її розсудом, або дарування вказаної частини квартири на ім`я ОСОБА_4

19 серпня 2009 року приватним нотаріусом Коваль Н. В. посвідчено договір дарування 561/1000 частин квартири АДРЕСА_1 , за умовами якого ОСОБА_5 , яка діяла в інтересах

ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на підставі доручень від 16 листопада

2006 року, подарувала, а ОСОБА_4 прийняв у дар зазначену частину квартири.

Посилаючись на те, що договір дарування від 19 серпня 2009 року є удаваним, оскільки укладаючи його, сторони мали на меті приховати іншу угоду - договір купівлі-продажу, що призвело до порушення її переважного права на придбання частки у праві спільної часткової власності, позивач з урахуванням поданих нею уточнень, просила:

- визнати удаваним договір дарування 561/1000 частини квартири АДРЕСА_1 від 19 серпня

2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Коваль Н. В., укладений між ОСОБА_5 , яка діяла від імені ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на підставі доручень від 16 листопада 2006 року, та ОСОБА_4 ;

- визнати, що фактично між ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу 561/1000 частини спірної квартири;

- визнати, що продаж частки у спільній частковій власності відбувся з порушенням прав переважної покупки співвласника ОСОБА_1 ;

- перевести права та обов`язки покупця 561/1000 частини спірної квартири з ОСОБА_4 на ОСОБА_1 ;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 вартість 561/1000 частини квартири АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 561/1000 частину квартири АДРЕСА_1 .

Короткий зміст ухвалених судових рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування 561/1000 частини квартири АДРЕСА_1 , укладений 19 серпня 2009 року між ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , від імені яких діяла ОСОБА_5 , та ОСОБА_4 .

Визнано дійсним договір купівлі-продажу 561/1000 частини вказаної квартири, укладений 19 серпня 2009 року між вказаними сторонами, переведено права та обов`язки покупця 561/1000 частини цієї квартири на ОСОБА_1 , визнано за нею право власності на вказану частину квартири.

Видано ОСОБА_4 з депозитного рахунку № НОМЕР_1 Територіального управління державної судової адміністрації України в Одеській області (далі - ТУ ДСА України в Одеській області) грошові кошти в сумі 261 000,00 гривень.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що укладений між сторонами

19 серпня 2009 року договір дарування є удаваним, таким, що фактично приховав договір купівлі-продажу спірної 561/1000 частини квартири. Продавці грошові кошти за належну їм частину квартири отримали у 2006 році, але нерухомість у їх фактичне володіння і користування не перейшла. Ураховуючи, що оспорюваним ОСОБА_1 договором порушено її переважне право перед іншими покупцями на купівлю відповідної частки квартири, суд вважав позовні вимоги обґрунтованими.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2016 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що продавці грошові кошти за належну їм частину квартири отримали у 2006 році, а право власності ОСОБА_4 отримав 19 серпня 2009 року за договором дарування, який фактично є договором купівлі-продажу, оскільки зобов`язання сторін за договором дарування від

09 листопада 2006 року припинилися 16 листопада 2006 року. Апеляційний суд вказав на відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження передачі грошей за оспорюваним правочином, не доведеність позивачем вимог про визнання правочину удаваним, письмового її повідомлення про продаж відповідачами своєї частки, пропозицією якої вона не скористалася.

Постановою Верховного Суду від 24 липня 2019 року касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2016 року залишено без змін.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що під виглядом договору дарування спірної частки у квартирі сторони указаного правочину насправді уклали договір купівлі-продажу, однак ураховуючи, що позивач проігнорувала реальні пропозиції відповідачів у травні-червні 2009 року придбати спірну частку у квартирі, не внесла на депозитний рахунок належну суму її вартості, не намагалася вжити реальних заходів для її придбання за запропонованою відповідачами ціною, натомість оспорювала набуття ними у власність спірної частки у квартирі, що свідчить про невідповідність її поведінки критеріям добросовісності та розумності, наявні підстави для відмови у задоволенні позову.

Короткий зміст заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами та ухвалених судових рішень судів попередніх інстанцій

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського апеляційного суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2016 року, у якій просила скасувати зазначене судове рішення та ухвалити у справі нове судове рішення, яким апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2016 року залишити без змін.

На обґрунтування заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами зазначала, що після ухвалення Верховним Судом остаточного судового рішення, та після звернення до ТУ ДСА України в Одеській області із заявою про повернення коштів, внесених нею на депозитний рахунок, їй стали відомі обставини, які є істотними для вирішення справи, що не були і не могли бути відомі під час розгляду справи у судах апеляційної та касаційної інстанцій, а саме, що 13 травня 2016 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 звернулася із заявою до ТУ ДСА України в Одеській області про повернення їй коштів з депозитного рахунку суду, внесених як заставу, які ОСОБА_5 отримала 17 травня 2016 року.

Зазначене, на думку заявниці, свідчить про відсутність предмета спору та апеляційного оскарження, а оскільки ОСОБА_4 отримав за 561/1000 частин квартири АДРЕСА_1 , її грошовий еквівалент, чим фактично визнав законність та остаточність рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2016 року. Відсутність забезпечення позову на депозитному рахунку має наслідком неможливість скасування рішення суду першої інстанції та виконання рішення апеляційного суду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07 липня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Апеляційного суду Одеської області від

06 грудня 2016 року відмовлено.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що зазначені ОСОБА_1 обставини не є нововиявленими, оскільки зняття грошових коштів з депозитного рахунку здійснено представником ОСОБА_4 у порядку процесуального виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2016 року, яке на той час набрало законної сили. Зазначена обставина ніяким чином не могла і не може вплинути на юридичну оцінку обставин, викладену апеляційним судом у рішенні, що переглядається.

Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи

У серпні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 , у якій заявниця просила скасувати ухвалу Одеського апеляційного суду від 07 липня 2020 року, ухвалити у справі нове судове рішення про скасування рішення Апеляційного суду Одеської області від 06 грудня

2016 року та залишення без змін рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2016 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована посиланнями на те, що суд апеляційної інстанції не урахував, що ОСОБА_4 отримав грошові кошти з депозитного рахунку суду після подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, а тому за обізнаності суду про зазначений факт, апеляційна скарга відповідача не підлягала задоволенню, оскільки отримавши грошові кошти з депозитного рахунку суду, ОСОБА_4 підтвердив оплатність договору дарування, фактично погодився з його удаваністю та переведенням на неї ( ОСОБА_1 ) прав та обов`язків покупця.

Ураховуючи існування документально підтвердженого факту повного та добровільного виконання відповідачем рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не мав правових підстав для відкриття апеляційного провадження у справі. Дії відповідача свідчать про зловживання процесуальними правами з метою завдання їй майнової шкоди (заволодіння грошовими коштами та спірною частиною квартири), а також введення суд та ТУ ДСА України в Одеській області в оману.

Апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, не повно встановив фактичні обставини та не урахував, що принцип правової визначеності не є абсолютним, будь-яке рішення повинно бути оцінено в світлі пункту 2 статті 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який прямо дозволяє державі відновлювати провадження у справі в зв`язку з нововиявленими обставинами або в разі суттєвої помилки в ході попереднього судового розгляду, яка могла б вплинути на результат розгляду справи.

Вказувала на те, що апеляційний суд в порушення норм процесуального права розглянув справу без участі її та її адвоката, які не були допущені у судові засідання, призначені на 26 травня 2020 року та 07 липня 2020 року, у зв'язку з установленим на території України карантином. Вона та її адвокат неодноразово у своїх письмових заявах наполягали на проведенні розгляду справи в судовому засіданні з обов`язковим викликом сторін та з обов`язковою їх участю, оскільки справа має для неї виняткове значення.

Апеляційний суд не відмовляв у задоволенні її клопотання про розгляд справи з викликом сторін, більш того помічник судді в телефонній розмові повідомив, що розгляд справи відбуватиметься за участю сторін. Однак, прибувши до суду

07 липня 2020 року, її та її адвоката не допустили до участі у судовому засіданні з посиланням на установлений на території України карантин. У зв`язку із зазначеним вони подали через канцелярію суду заяву про обов`язкову участь сторони позивача у розгляді справи, однак в порушення вимог частини п`ятої статті 4, частини п`ятої статті 279 ЦПК України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, апеляційний суд розглянув справу без її участі.

Крім того, апеляційний суд безпідставно визнав необґрунтованими заяви про відвід суддів, щодо яких відкрито дисциплінарні провадження, які безпідставно затягували судовий розгляд та щодо яких існує обґрунтований сумнів у їх неупередженості.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , витребувано справу з місцевого суду.

Матеріали справи надійшли до Верховного Суду 10 грудня 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 26 травня 2021 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

За змістом частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування

Вивчивши матеріали справи, доводи касаційної скарги Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Із практики Європейського Суду з прав людини слідує, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

У низці рішень Європейського суду з прав людини закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

У справі «Скорик проти України» від 08 січня 2008 року Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені статтею 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

Таким чином, апеляційне провадження є важливою процесуальною гарантією захисту прав і охоронюваних законом інтересів осіб, які брали участь у розгляді справи у випадках та порядку, встановлених ЦПК України.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Частинами першою, другою статті 429 ЦПК України передбачено, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами розглядається судом у судовому засіданні протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження за нововиявленими або виключними обставинами. Справа розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження, у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд.

Відповідно до положень статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З матеріалів справи убачається, що розгляд заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами відбувався у апеляційному суді 26 травня

2020 року та 07 липня 2020 року з викликом сторін.

25 травня 2020 року до апеляційного суду Одеської області надійшли заява ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_7 про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін, у якій заявники зазначали, що з метою повного, всебічного встановлення обставин справи ОСОБА_1 бажає надати особисті пояснення у судовому засіданні.

26 травня 2020 року до апеляційного суду Одеської області надійшло клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_7 про відкладення розгляду справи, призначеної на 26 травня 2020 року, з посиланням на те, що у зв`язку із запровадженням карантинних обмежень пропуск до залів судових засідань заборонено, а тому сторона позивача з об`єктивних причин не може бути присутньою у судовому засіданні та позбавлена права на ознайомлення з матеріалами справи.

Розгляд справи 26 травня 2020 року було відкладено на 07 липня 2020 року.

07 липня 2020 року до апеляційного суду Одеської області надійшла заява представника ОСОБА_1 - ОСОБА_7 про розгляд справи у судовому засіданні з обов`язковою участю сторін. Зазначено, що розгляд справи 07 липня 2020 року о 11 год. 00 хв. з участю сторін не відбувся через карантинні заходи. Розгляд справи без участі позивачки є порушенням принципу доступу до правосуддя. Справа є дуже важливою для позивачки, потребує повного та об`єктивного з`ясування усіх обставин справи з обов`язковою участю сторін та необхідності надання пояснень нею особисто. Посилаючись на наведене, представник позивачки просив перенести розгляд справи на іншу дату з обов`язковим викликом сторін.

Суд апеляційної інстанції, констатував, що розгляд заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2016 року відбувався під час запровадження на території України карантину, пов`язаного з запобіганням поширенню на території України коронавірусу COVID-19.

Згідно з пунктами 1, 5 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду від

16 березня 2020 року зі змінами «Про тимчасові заходи з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території України карантину, зупиняється розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинено їх пропуск до залів судових засідань на час вжитих заходів. Вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину.

26 березня 2020 року Вища рада правосуддя ухвалила рішення «Про доступ до правосуддя в умовах пандемії гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та рекомендувала судам неухильно дотримуватися приписів постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», а також надала судам такі рекомендації:

- безперервно здійснювати судочинство у невідкладних справах, які визначені процесуальними кодексами та судами (суддями), з дотриманням балансу між правом на безпечне довкілля для суддів, сторін у справах та правом доступу до правосуддя;

- за можливості проводити судові засідання в режимі реального часу у мережі Інтернет;

- на час дії карантину організувати гнучкий графік роботи суддів та працівників апаратів судів, зборам суддів встановити чергування суддів для вирішення невідкладних процесуальних питань та невідкладних справ в особливих видах проваджень;

- обмежити доступ у судові засідання осіб, які не є учасниками проваджень;

- судові засідання проводити з використанням суддями та сторонами у справах засобів індивідуального захисту;

- здійснювати опрацювання кореспонденції в електронному вигляді;

- за наявності технічної можливості забезпечити працівникам апарату суду умови для виконання посадових обов`язків дистанційно;

- довести до відома учасників судових процесів можливість відкладення розгляду справ у зв`язку з карантинними заходами.

Зазначені рекомендації були спрямовані на захист права особи на справедливий суд, яке не може бути обмеженим.

В умовах пандемії українські суди працюють незалежно від інстанції чи юрисдикції, ставлячи життя і здоров`я людини як найвищу соціальну цінність на перше місце, забезпечують і гарантують людям насамперед право на життя і здоров`я, а також право на захист - тобто право на справедливий суд. Адже Основний Закон України визначає, що діяльність судів не може бути припинена навіть в умовах військового або надзвичайного стану.

Відповідний баланс між процесуальним принципом розгляду справи протягом розумного строку і гарантуванням безпеки громадян під час пандемії, а також вироблення уніфікованого підходу до особливостей розгляду судових справ в умовах пандемії, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на час перегляду справи в суді касаційної інстанції, встановлено шляхом прийняття Уніфікованих рекомендацій для судів щодо безпечної роботи в умовах карантину, які є додатком до рішення Вищої ради правосуддя від 01 квітня 2021 року

№ 763/0/15-21.

Пункт 4 указаних Уніфікованих рекомендацій кореспондується з визначеними Вищою радою правосуддя рекомендаціями, які були надані судами під час розгляду апеляційним судом заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, зокрема доведення до відома учасників судових процесів про можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами. При цьому відкладення розгляду справи можливе лише у крайньому разі, лише коли його проведення з використанням електронних засобів зв`язку неможливе через процедурні та технічні причини.

Цивільним процесуальним законодавством передбачено право учасників справи, зокрема, на участь у судових засіданнях, що, в свою чергу, відповідає основним засадам цивільного судочинства, таким як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та диспозитивність.

Європейський суд з прав людини неодноразово посилався на принцип рівності перед законом і судом у своїх рішеннях. Засади рівності і змагальності у судовому процесі виведені ним із принципу верховенства права.

У пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» (заява №38789/04) наголошується, що принцип рівності сторін, як один зі складників справедливого судового розгляду, передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні не мотивував підстав відмови у задоволенні клопотань позивачки про відкладення розгляду справи, у зв`язку з запровадженням карантинних обмежень, не роз`яснив їй можливості приймати участь у розгляді справи з використанням електронних засобів зв`язку.

Посилання апеляційного суду на строки розгляду справи, заінтересованість сторін у найшвидшому розгляді справи, повідомлення її учасників про розгляд справи, достатню наявність у справі матеріалів для її розгляду та положення частини другої статті 372 ЦПК України, за відсутності обґрунтування причин відмови у задоволенні клопотань позивачки про розгляд справи за її участі та відкладення розгляду справи, не можна вважати забезпеченням права особи на справедливий суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції.

У зв`язку з зазначеними вище порушеннями судом апеляційної інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд, суд касаційної інстанції не надає оцінки та не перевіряє правильність вирішення по суті апеляційним судом заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом (частина четверта статті 411 ЦПК України).

Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Одеського апеляційного суду від 07 липня 2020 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко