Справа № 428/9117/20
Провадження № 22-ц/810/348/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Кострицького В.В.

суддів: Назарової М.В., Лозко Ю.П.

за участю секретаря судового засідання Сінько А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

скаржник - Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке об`єднання Азот»

представник скаржника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного провадження справу

за апеляційною скаргою Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке об`єднання Азот»

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05 лютого 2021 року, ухвалене у складі судді Посохова І.С., у м. Сєвєродонецьк Луганської області

за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Сєвєродонецьке об`єднання АЗОТ» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в:

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» (далі за текстом ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 26.07.2017 вона припинила трудові відносини з відповідачем на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. При звільненні їй не виплатили заробітну плату, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 26265,07 грн. На виконання судового наказу від 22.10.2018 № 428/13215/18 заборгованість із заробітної плати була виплачена в повному обсязі 22.09.2020. Просила суд стягнути з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.07.2017 по 21.09.2020 у сумі 179602, 22 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05 лютого 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.07.2017 по 21.09.2020 включно, визначений без утримання податків та інших обов`язкових платежів, у сумі 176068 (сто сімдесят шість тисяч шістдесят вісім) грн. 97 коп.

Мотивуюче таке рішення суд першої інстанції вважав, що у відповідача існувала заборгованість перед позивачем ОСОБА_1 із виплати заробітної плати на день її звільнення 26.07.2017,яка була сплачена 22.09.2020,тобто позивачем доведений факт порушення відповідачем строків виплати їй заробітної плати. З наведеного суд доходить висновку, що вданому випадку наявна вина підприємства у не проведенні розрахунку з позивачем в день звільнення, оскільки доказів відсутності вини підприємства або існування будь-яких поважних причин, які б виключали відповідальність підприємства за порушення трудового законодавства, відповідачем суду не надано. Середньогодинна заробітна плата позивача становить 28,54 грн., а середньомісячна кількість робочих годин 163,1 год., що підтверджується довідкою ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» від 08.10.2020 № 39788. Загальна кількість робочих годин за період з 27.07.2017 по 21.09.2020 включно становить 6169,2 год., яка складається з кількості робочих годин за 37 повних місяців (серпень-грудень 2017 року, січень-грудень 2018 року, січень-грудень 2019 року, січень-серпень 2020 року), за 3 робочих дні у липні 2017 року та 15 робочих днів у вересні 2020 року ((163,1 год. х 37 міс.) + (163,1 год./21 робочий день у липні 2017 року х 3 робочих дні затримки розрахунку) + (163,1 год./22 робочих дні у вересні 2020 року х 15 робочих днів затримки розрахунку) = 6 169, 2 год.). Загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 176068,97 грн. (визначається шляхом множення середньогодинної заробітної плати на кількість робочих годин затримки, тобто 28,54 грн. х 6 169,2 год. = 176068,97 грн.). Таким чином, суд першої інстанції вважав, що розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, здійснений позивачем, не відповідає вимогам Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року № 100 та не може бути прийнятий судом до уваги, а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, розрахований судом, у сумі 176068,97 грн., у зв`язку з чим позовна заява ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає частковому задоволенню.

Доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись з таким рішенням суду Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» звернулось з апеляційною скаргою в якій просить рішення суду змінити в частині стягнення з ПрАТ «СО Азот» на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та зменшити суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі що не перевищує 100% заборгованості по заробітній платі, а саме 26 265,07 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, а у разі невиконання такого обов`язку наступає відповідальність передбачена ст.117 КЗпП України, що узгоджується правовими позиціями викладеними у постановах Верховного Суду у справі №6-64цс13 від 03.07.2013р., у спарві №6-15цс13 від 27.03.2013 року. З метою захисту інтересів постраждалої сторони, скаржник вважає, що законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. З урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.Сума невиплаченої позивачу при звільненні заробітної плати складала 26265,07 грн., тобто ця сума більше ніж у шість разів перевищує суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.З огляду на очевидну не співмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, вважаємо що визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат є несправедливим, а також непропорційним і таким, що не відповідає обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям.Затримка виплати заробітної плати працівникам та розрахунку при звільненні і є результатом провини роботодавця, то виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, то суд повинен зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Враховуючи наведене скаржник вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ПрАТ «Сєвєродонецьке Об`єднання Азот» на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, підлягають зменшенню.

Відзив на апеляційну скаргу

Відзиву на апеляційну скаргу у встановлений ст. 360 ЦПК України не надходило, що не заважає розгляду справи

Щодо явки сторін.

Представник скаржника ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» в судовове засідання не зявився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. , пояснень суду не надав. Позивач ОСОБА_1 в судове засідання з`явилася, надала суду пояснення.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» по 26.07.2017 включно.

Трудові відносини припинились 26.07.2017 на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 .

На момент звільнення ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі становила 26265,07 грн., про стягнення якої 22.10.2018 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області був виданий судовий наказ.

22.09.2020 року ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» виплатило ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у повному обсязі у сумі 26265,07 грн., що підтверджується копією виписки з банківського рахунку позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 1 ст. 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року №13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки по день проведення фактичного розрахунку, суд враховує, що позивач була звільнена 26.07.2017 року, в день звільнення вона знаходилась на роботі і оплата за цей робочий день була нарахована. Таким чином, розмір середнього заробітку за весь час затримки має обчислюватися з дня, наступного за днем звільнення позивача, і до дня, коли позивачу було сплачено нараховану, але не виплачену заробітну плату, в повному обсязі, тобто за період з 27.07.2017 року по 21.09.2020 року, включно, в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року №100 (далі Порядок).

Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Аналогічна позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі №6-195цс134.

Середньогодинна заробітна плата позивача становить 28,54 грн., а середньомісячна кількість робочих годин 163,1 год., що підтверджується довідкою ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» від 08.10.2020 № 39788.

Загальна кількість робочих годин за період з 27.07.2017 по 21.09.2020 включно становить 6169,2 год., яка складається з кількості робочих годин за 37 повних місяців (серпень-грудень 2017 року, січень-грудень 2018 року, січень-грудень 2019 року, січень-серпень 2020 року), за 3 робочих дні у липні 2017 року та 15 робочих днів у вересні 2020 року ((163,1 год. х 37 міс.) + (163,1 год./21 робочий день у липні 2017 року х 3 робочих дні затримки розрахунку) + (163,1 год./22 робочих дні у вересні 2020 року х 15 робочих днів затримки розрахунку) = 6 169, 2 год.).

Загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 176068,97 грн. (визначається шляхом множення середньогодинної заробітної плати на кількість робочих годин затримки, тобто 28,54 грн. х 6 169,2 год. = 176068,97 грн.)., яка розрахована судом без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

При цьому суд враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені в постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, в якій зазначено наступне.

Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Зокрема, такими правилами є правила про неустойку (статті 549 - 552 ЦК України). Аби неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина 1статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а носить саме компенсаційний характер. По-перше, вона стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. По-друге, для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Аналогічно, звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Колегія суддів також бере до уваги правову позицію викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі № 761/9584/15-ц, у якій було здійснено відступ від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вказано, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Ураховуючи зазначені правові позиції, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції не обґрунтованими та підтримує доводи апеляційної скарги, щодо необхідності зменшити розмір стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача, адже його розмір в сумі 176 068,97 грн є неспівмірно великим, та не буде відповідати принципу пропорційності, а саме забезпеченню розумного балансу між приватними і публічними інтересами.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення Відповідно до п.1 ч. ч.1 ст.376 ЦПК України судова колегія вважає , що суд першої інстанції неповно зясував обставини у справі, що призвелоє до визначення розміруу відшкодування неспівмірно великим, такий розмір не буде відповідати принципу пропорційності, а саме забезпеченню розумного балансу між приватними і публічними інтересами а тому колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення через неповне зясування обставин справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено без врахування вимог розумності та справедливості в частині розміру відшкодування, тому відповідно до ст. 374 ЦПК України апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду зміни в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.07.2017 по 21.09.2020 року та вважає, що на день звільнення позивача ОСОБА_1 не існувало об`єктивних обставин, що перешкоджали провести розрахунок. У зв`язку з цим відсутні підстави для звільнення відповідача від передбаченого ст. 117 КЗпП України обов`язку виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Судова колегія враховує ту обставину що справа була розглянута без присутності позивачки (а.с.21), що позбавило її можливості на надання суду своїх пояснень та доказів, тому приймає до уваги пояснення позивачки надані суду апеляційної інстанції та докази спричинення матеріальної шкоди від несвоєчасного розрахунку по заробітній платі, а саме позивачка пояснила суду , що затримки з виплатою заробітної плати почались з 2014 року, що призвело до утворення заборгованості позивачки перед ПАТ "Дельта Банк" та стягнення з з неї на користь ПАТ "Дельта Банк" 104130 грн.12 копійок за судовим рішенням апеляційного суду Луганської області від 21 червня 2017 року. Необхідність в погашенні зазаначеної заборгованості призвела до її звільнення від відповідача з метою пошуку стабільно оплачуваної роботи та знаходження тривалий час без роботи на обліку в центрі зайнятості у статусі безробітної. Тривале затягування з розрахунком відповідачем призвело до необхідності оформлення нового кредитного договору в АТ КБ "Приватбанк" № 2358 від 03.11.2018 року та виникнення нової заборгованості перед банком.

Відповідач в судове засідання не зявився про час та місце судовогог засідання був повідомлений належним чином не надав суду заперечень стосовно пояснень позивачки.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Колегія суддів враховує :

1. Очевидну не співмірність заявлених позивачем вимог про стягнення суми середнього заробітку в розмірі 179 602,22 грн. із сумою заборгованості по заробітній платі в розмірі 26 265,07 грн, яка не була виплачена в день звільнення позивача з роботи;

2. Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості якій склав значний термін а саме 38 місяців;

3. Тривале затягування з розрахунком відповідача з позивачем призвело до необхідності оформлення нового кредитного договору та виникнення нової заборгованості перед банком.

Та вважає, що з урахуванням вимог розумності та справедливості можливим відшкодувати позивачу середній заробіток у розмірі 88034грн, що становить 1/2 частину від розрахованого судом розміру 176068 гривень (без утримання податків й інших обов`язкових платежів).

Керуючись ст.ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.1 ч.1 ст.376, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05 лютого 2021 року змінити зменьшивши стягнення з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» (місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, б. 5; ідентифікаційний код юридичної особи в ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.07.2017 по 21.09.2020 року, включно, визначений без утримання податків й інших обов`язкових платежів з суми 176068 гривень 97 копійок до суми 88034 (вісімдесят вісім тисяч тридцять чотири) грн. та стягнути судові витрати в сумі 898(вісімдесят девяносто вісім) грн..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 14 червня 2021 року.

Головуючий

Судді: