ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

02 лютого 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/9919/19

Головуючий у першій інстанції Карапута Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/217/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.,

секретарі: Бивалькевич Т.В., Шапко В.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 09 вересня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

дата та місце складання повного тексту рішення: 14 вересня 2020 року, м.Чернігів,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2019 року ТОВ «Росвен Інвест Україна» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №014/0305/0000377 від 26 жовтня 2006 року, в сумі 843509 грн 71 коп. та витрат по сплаті судового збору в сумі 12652 грн 64 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернувся до ВАТ «АКБ «Престиж» з заявою про отримання кредиту та на підставі вказаної заяви було укладено Договір про надання кредиту №014/0305/0000377 від 26 жовтня 2006 року. Згідно умов кредитного договору ВАТ «АКБ «Престиж» надав відповідачу кредит на принципах зворотності, платності, строковості, у вигляді відновлювальної кредитної лінії у сумі 80000 дол. США, з кінцевим строком погашення до 25 жовтня 2024 року. На підставі Договору про відступлення прав вимоги від 09 серпня 2018 року, укладеного між ПАТ «Фідобанк», який є повним правонаступником ВАТ «АКБ «Престиж» і ТОВ «Росвен Інвест Україна» (новий кредитор), Первісний кредитор відступив Новому кредитору своє право вимоги за кредитним договором від 26 жовтня 2016 року, укладеного між ВАТ «АКБ «Престиж» та позичальником ОСОБА_1 .

Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотними порушеннями умов кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 843508 грн 71 коп., яка складається: з заборгованості за кредитом в сумі 755388 грн 11 коп. та заборгованості за нарахованими процентами в сумі 88120 грн 60 коп.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 09 вересня 2020 року позов ТОВ «Росвен Інвест Україна» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №014/0305/0000377 від 26 жовтня 2006 року в розмірі 697499 грн та 10463 грн 73 коп. у повернення сплачених судових витрат.

Суд першої інстанції виходив з того, що слід стягнути заборгованість за кредитним договором №014/0305/0000377 в розмірі 697499 грн.00 коп., що в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату постановлення судового рішення 09 вересня 2020 року складає суму, визнану відповідачем в Заяві-анкеті на реструктуризацію боргу в розмірі 25089,91 доларів США, оскільки після вказаного періоду відповідачем погашення боргу не здійснювалося, що визнав відповідач в судовому засіданні.

Не погоджуючись з указаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Приходько О.М., звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду необґрунтоване, невмотивоване, а також ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Особа, яка подає апеляційну скаргу вказує, що судом було призначено судову економічну експертизу, яку доручено Чернігівській Торговій Палаті, проте експертиза не була проведена та в клопотанні експерта зазначено, що матеріали наданої судом справи не містять необхідних документів, що підтверджують заборгованість відповідача. Сторона відповідача вважає дане клопотання підтвердженням відсутності заборгованості ОСОБА_1 .

Скаржник вказує, що позивач не надав документів, що належним чином підтверджують заборгованість та її розмір та не довів належними та допустимими доказами наявність у відповідача заборгованості у розмірі, вказаному в розрахунку.

У наданий судом строк ТОВ «Росвен Інвест Україна» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Доводи відзиву полягають в тому, що предметом позову є вимога про виконання грошового зобов`язання за правочином (кредитним договором) і підстава виникнення зобов`язання кредитний договір. Підмінюючи підставу виникнення зобов`язання (з правочину на порядок обліку) ОСОБА_1 свідомо, чи внаслідок неправильного тлумачення діючого законодавства, намагається поставити під сумнів саме порядок обліку. Водночас жодних доказів на виконання умов кредитного договору щодо виконання грошового зобов`язання матеріали справи не містять.

Представник ТОВ «Росвен Інвест Україна» вказує, що непроведення судової економічної експертизи не спростовує наявність заборгованості за кредитним договором, відповідачем не наведено в чому саме полягає невідповідність умовам кредитного договору наявна заборгованість. Крім того, відповідач не скористався своїм правом та не замовив висновок експерта згідно ч.3 ст.102 ЦПК України.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 призначено до судового розгляду на 12 січня 2021 року о 14 год. 00 хв. (а.с.247 т.2). Учасники справи повідомлені про дату, час та місце судового збору належним чином, що підтверджується повідомлення про вручення поштових відправлень, які наявні в матеріалах справи.

Представник ОСОБА_1 адвокат Приходько О.М. подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його хворобою (а.с.2 т.3).

В судовому засіданні 12 січня 2021 року представник позивача заперечував проти апеляційної скарги ОСОБА_1 , просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Протокольною ухвалою суду від 12 січня 2021 року в справі оголошено перерву до 10 год. 00 хв. 02 лютого 2021 року. Про дату час та місце розгляду справи учасники справи повідомлені завчасно та належним чином.

В судовому засіданні 02 лютого 2021 року представник позивача заперечував проти апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Представник ОСОБА_1 адвокат Приходько О.М. подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його зайнятістю у судовому засіданні по справі №750/766/21 в приміщенні Деснянського районного суду м.Чернігова, яке відбудеться 02 лютого 2021 року о 10 год. 20 хв.

Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки;

Згідно статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що належним чином повідомлені учасники справи ОСОБА_1 та адвокат Приходько О.М., повторно не з`явились в судове засідання, та враховуючи, що адвокатом не надано суду доказів його хвороби станом на 12 січня 2021 року та не надано доказів його участі в судовому засіданні 02 лютого 2021 року по справі №750/766/21, колегія суддів вирішила провести розгляд справи без участі сторони відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між ВАТ «АКБ «Престиж» та ОСОБА_1 26 жовтня 2006 року було укладено кредитний договір №014/0305/0000377 (а.с.10-11 т.1).

За умовами вказаного кредитного договору відповідачу було надано кредит в сумі 80 000 доларів США на 216 місяців з кінцевим терміном повернення 25 жовтня 2024 року. Процентна ставка за користування кредитом встановлена на рівні 12% річних.

Між ВАТ «АКБ «Престиж» та ОСОБА_1 26 жовтня 2006 року було укладено договір іпотеки №014/0305/0000377 для забезпечення вимог іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору №014/0305/0000377, щодо нерухомого майна - квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.12-15 т.1).

На підставі Договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 09 серпня 2018 року, укладеного між ПАТ «Фідобанк», яке є повним правонаступником ВАТ «АКБ «Престиж», від імені якого діяла Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Фідобанк» і ТОВ «Росвен Інвест Україна», Первісний кредитор відступив Новому кредитору своє право вимоги за наступними договорами:

1. Кредитний договір №014/0305/0000377 від 26 жовтня 2006 року, укладений між ВАТ «АКБ «Престиж» та позичальником ОСОБА_1 ;

2. Іпотечний договір №014/0305/0000377 від 26 жовтня 2006 року, укладений між ВАТ «АКБ «Престиж» та іпотекодавцем ОСОБА_1 .

Відповідно до умов Договору Новий кредитор набув право вимоги до позичальника ОСОБА_1 , згідно договорів, право вимоги за якими відступається, включаючи права вимоги до правонаступників Боржника, спадкоємців Боржника, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржника, або які зобов`язані виконати обов`язки Боржника.

Згідно Договору Новий кредитор набув усі права Первісного кредитора та Первісного іпотекодержателя, включаючи, проте не обмежуючись: право вимагати належного виконання Боржником зобов`язань, сплати грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, неустойок, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань, задоволення всіх вимог за рахунок нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

За договором про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, Первісний кредитор надав Новому кредитору гарантію, що на момент відступлення прав вимоги, заборгованість виникла на законних підставах (а.с.4-6 т.1).

ТОВ «Росвен Інвест Україна» повідомило ОСОБА_1 про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання на загальну суму кредитної заборгованості 843508 грн 71 коп. (а.с.16, 17 т.1).

Згідно наданих ОСОБА_1 копій квитанцій №10000328 від 27 жовтня 2006 року здійснено валютно-обмінні операції з купівлі-продажу банківського металу в сумі 1800 доларів США; №10000434 від 13 листопада 2006 року 1000 доларів США (а.с.49 т.1); №54 від 14 вересня 2010 року 1000 доларів США (а.с.105 т.1); №12 від 16 березня 2012 року 500 доларів США (а.с.121 т.1).

Згідно копій квитанцій №83 від 18 жовтня 2010 року №56 від 14 травня 2010 року з призначенням платежу: внесення готівки, поповнення поточного рахунку (а.с.106 т.1).

Також ОСОБА_1 надано квитанції про сплату коштів за кредитним договором (а.с.50-125).

ПАТ «Фідобанк» надано виписки про рух коштів по рахунках заборгованості по кредитному договору №014/0305/0000377 від 26 жовтня 2006 року (а.с.169-250 т.1, а.с.1-106 т.2).

16 вересня 2016 року ОСОБА_1 надав згоду ПАТ «Фідобанку» на доступ до своєї кредитної історії, збір, зберігання, використання та поширення через Бюро кредитних історій інформації щодо себе (в т.ч. інформації, яка міститься в державних реєстрах та інших базах публічного користування) в порядку, визначеному Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій», про що написав відповідну заяву.

ОСОБА_1 підписав Заяву-анкету на реструктуризацію/конвертацію заборгованості за вищезгаданим кредитним договором, з частковим прощенням основної заборгованості.

За вказаною заявою, станом на 16 вересня 2016 року сторонами була визначена сума заборгованості за договором, яка склала 25089,91 доларів США, в тому числі основна заборгованість (строкова) 23996,33 доларів США, основна заборгованість (прострочена) 608,25 доларів США, нараховані проценти 226,50 доларів США, прострочені проценти 258,85 доларів США (а.с.107, 181 т.2).

Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 24 лютого 2020 року у справі призначено судову економічну експертизу, проте експертом надано повідомлення про неможливість надання висновку 29 травня 2020 року (а.с.157-158 т.2).

В матеріалах справи також наявний розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за договором №014/0305/0000377 від 26 жовтня 2006 року, з якого вбачається, що станом на 29 лютого 2016 року розмір заборгованості складає 27921,13 доларів США (а.с.169-170 т.2)

Інших доказів, які б містили відомості щодо предмету доказування ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції надано не було.

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, після підписання 16 вересня 2016 року Заяви-анкети на реструктуризацію заборгованості, якою сторонами визначено розмір боргу, ОСОБА_1 не здійснював погашення заборгованості.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до ст.ст.549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З матеріалів справи достовірно вбачається, що позикодавець виконав свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі. В свою чергу, позичальник, скориставшись кредитними коштами, свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 29 лютого 2016 року становила 27921,13 доларів США, дана заборгованість погашена не була, оскільки ОСОБА_1 належним чином не виконав своїх зобов`язань за договором кредиту.

Доводи апеляційної скарги, що матеріали справи не містять необхідних документів, що підтверджують заборгованість відповідача, як зазначено в повідомленні експерта, не заслуговують на увагу, оскільки повідомлення про неможливість надання висновку судової економічної експертизи у цивільній справі не є належним та допустимим доказом сплати ОСОБА_1 коштів за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги, що позивач не надав документів, що належним чином підтверджують заборгованість та її розмір та не довів належними та допустимими доказами наявність у відповідача заборгованості у розмірі, вказаному в розрахунку, спростовуються матеріалами справи.

Заперечення позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу є слушними і такими, що судом апеляційної інстанції приймаються у повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Апеляційний суд констатує, що рішення суду першої інстанції належним чином обґрунтоване.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, та дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому, відповідно до положень ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Крім того, ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 09 вересня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 05 лютого 2021 року.

Головуючий: Судді: