Дата документу 03.02.2021 Справа № 337/4197/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №337/4197/20 Головуючий у 1 інстанції Бредун Д.С.
Провадження № 22-ц/807/339/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2020 року за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: ОСОБА_1 .

В обґрунтування заяви зазначала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . Він часто міг застосовувати до неї фізичне насилля, у зв`язку з чим вона потрапляла до лікарні, та в 2019 році з її ініціативи шлюб було розірвано. Вона кілька разів зверталась до правоохоронних органів з приводу насилля зі сторони чоловіка, але відкликала свої заяви, оскільки боялась ОСОБА_1 . Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 продовжує приходити до неї додому, до квартири, що належить їй, і не перестає застосовувати фізичне і психологічне насилля. Вона дуже боїться його, і просить застосувати обмежувальний припис.

Просила суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 строком на шість місяців з визначенням переліку тимчасового обмеження його прав:

заборонити ОСОБА_1 перебувати в місці проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ;

зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю ОСОБА_2 ;

заборонити ОСОБА_1 наближатися до ОСОБА_2 на відстань 1 км. до місця її проживання ( АДРЕСА_1 );

заборонити ОСОБА_1 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому йому, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

заборонити ОСОБА_1 ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_2 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2020 року заяву задоволено частково.

Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , яким визначено наступні тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_2 .

Встановлено наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 протягом трьох місяців:

заборонено наближатися на відстань ближче ніж на 100 метрів до ОСОБА_2 та до місця її проживання ( АДРЕСА_1 );

заборонено особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_1 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

заборонено ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_2 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В задоволенні іншої частини заяви ОСОБА_2 відмовлено.

Обмежувальний припис видано строком на три місяців.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, незастосування норм матеріального права, які у даній справі підлягають застосуванню, та порушення норми процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Скасувати взяття ОСОБА_1 уповноваженими підрозділами Національної поліції України на профілактичний облік. Скасувати внесення ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства за ознакою статті.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково заяву, виходив з того, що наявні обґрунтовані ризики вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства щодо заявниці.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки його зроблено судом без належного з`ясування дійсних обставин справи, належної оцінки наданих учасниками справи доказів.

Встановлено, що рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2019 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Згідно виписки з історії хвороби №13843, 21 серпня 2013 року ОСОБА_2 були спричинені тілесні ушкодження черепно-мозкова травма, забій головного мозку тяжкого ступеню із стисканням гострою субдуральної гематомою справа, дислокаційний синдром, забій м`яких тканин обличчя.

При цьому, особу, яка спричинила тілесні ушкодження не зазначено.

Тому, посилання в позовній заяві про те, що тілесні ушкодження завданні ОСОБА_2 у 2013 році, саме ОСОБА_1 є недоведеним.

Встановлено, що 26.12.2015 року ОСОБА_2 зверталась до поліції із заявою про спричинення тілесних ушкоджень маловідомим.

Разом з цим, з роздруківки реєстрації Єдиного обліку Хортицького відділення поліції щодо повідомлення про спричинення тілесних ушкоджень від 26.12.2015 року вбачається, що тілесні ушкодження ОСОБА_2 спричинив «маловідомий». З вказаної роздруківки не вбачається, що тілесні ушкодження були спричинені саме ОСОБА_1

02 жовтня 2020 року до ОСОБА_1 застосовувався терміновий заборонний припис стосовно кривдника, винесений строком на 2 діб з 18:00 години 03 жовтня 2020 року.

Матеріали справи не містять доказів притягнення ОСОБА_1 до кримінальної чи адміністративної відповідальності.

Отже, допустимих доказів - вироку суду у кримінальному провадженні або постанови суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, заявницею суду не надано.

Пунктом 1 частини першої статті 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Статтею 16 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що з метою захисту життєво важливих інтересів постраждалих осіб, зокрема постраждалих дітей, попередження повторних випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі, забезпечення здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі, надання комплексної та своєчасної допомоги постраждалим особам суб`єктами, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі, обліку випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі, координації діяльності суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі ведеться Єдиний державний реєстр випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі, до якого вносяться відомості окремо за кожним випадком насильства.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають надавати оцінку всім обставинам, встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Необхідність видачі обмежувального припису щодо ОСОБА_1 заявник обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 , після розірвання шлюбу продовжує приходити до неї та застосовує фізичне і психологічне насилля.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо наявності правових підстав для видачі обмежувального припису, колегія суддів приходить до висновку, що заявником не доведено, а матеріали справи не містять достатніх, достовірних та переконливих підстав вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявника у зв`язку з відмовою у видачі обмежувального припису.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції вважав доведеними викладені в заяві обставини.

При цьому суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у виписці з історії хвороби №13843, відповідно до якої 21 серпня 2013 року ОСОБА_2 були спричинені тілесні ушкодження, не зазначено особу, яка спричинила ОСОБА_2 тілесні ушкодження. Тобто, посилання в позовній заяві про те, що тілесні ушкодження завданні ОСОБА_2 у 2013 році, саме ОСОБА_1 є недоведеним.

Посилання на те, що 26.12.2015 року ОСОБА_2 зверталась до поліції із заявою про спричинення тілесних ушкоджень, також не можна вважати належним та допустимим доказом з огляду на те, що з роздруківки реєстрації Єдиного обліку Хортицького відділення поліції щодо повідомлення про спричинення тілесних ушкоджень від 26.12.2015 року вбачається, що тілесні ушкодження ОСОБА_2 спричинив «маловідомий». З вказаної роздруківки не вбачається, що тілесні ушкодження були спричинені саме ОСОБА_1

02 жовтня 2020 року до ОСОБА_1 застосовувався терміновий заборонний припис стосовно кривдника, винесений строком на 2 діб з 18:00 години 03 жовтня 2020 року.

Матеріали справи не містять доказів того, що терміновий заборонний припис від 02.10.2020 року було порушено ОСОБА_1 .

Доказів притягнення ОСОБА_1 до кримінальної чи адміністративної відповідальності заявником надано не було.

Посилання на неодноразові звернення заявника до органів поліції з підстав вчинення щодо неї домашнього насильства свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що останній вчинив щодо неї домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Так, під час апеляційного розгляду справи колегією суддів встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виникають конфліктні ситуації.

Разом з тим, матеріали справи не містять достатніх доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 вчиняє домашнє насильство відносно заявниці у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Наявність неприязних стосунків між колишнім подружжям не є достатньою підставою для видачі обмежувального припису.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

Оскільки ОСОБА_2 не надала беззаперечних доказів вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також ризиків настання насильства у майбутньому, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису.

Ураховуючи викладене, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що висновок суду першої інстанції про часткову обґрунтованість заяви не відповідає обставинам справи, тому оскаржуване рішення на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у видачі обмежувального припису.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на зазначене, сплачений заінтересованою особою за подання апеляційної скарги в розмірі 630, 60 грн., необхідно стягнути з заявника ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2020 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 630 грн. 60 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10 лютого 2021 року.

Головуючий

Судді: