ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

27 січня 2021 року

м. Харків

справа №643/8215/20

провадження № 22-ц/818/1253/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1 ,

відповідачі : Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про зняття арешту з майна та заборони на його відчуження, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Московського районного суду м.Харкова від 22 жовтня 2020 року, постановлене у складі судді Довготько Т.М., у залі суду у м. Харків,

встановив :

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив зняти (скасувати) арешт нерухомого майна, накладений постановою про відкриття виконавчого провадження № 19736951 від 14.06.2010 року Московським ВДВС ХМУЮ на невизначене майно, все нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 9957313 від 21.06.2010 року та зняти (скасувати) арешт нерухомого майна, накладений постановою про відкриття виконавчого провадження № 19736951 від 14.06.2010 Московським ВДВС ХМУЮ на невизначене майно, все нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 10311712 від 30.09.2010 року.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилався на те, що він є спадкоємцем за заповітом, після ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_2 належить 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , з яких: 1/3 частина вищезазначеної квартири їй належить на підставі свідоцтва про право на спадщину № 3-767 від 24.06.2009 року та 1/3 на праві спільної сумісної власності. Інша 1/3 частина квартири належала ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на праві спільної сумісної власності, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , яку ОСОБА_2 фактично прийняла на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що підтверджується рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14.05.2019 року. Тобто, після смерті ОСОБА_2 залишилась спадщина у вигляді нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса П`ятої харківської міської державної нотаріальної контори (Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори), йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої ОСОБА_2 . Також, нотаріусом було повідомлено, що відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено наявність арештів, а саме № 9957313 від 21.06.2010 року та № 10311712 від 30.09.2010 року, які накладено Московським відділом ДВС ХМУЮ за виконавчим провадженням № 19736951. Відповідно до відповіді Московського ВДВС м. Харків ГТУЮ в Харківській області від 14.02.2020 року у якій відповідач зазначає, що він вимушений відмовити у проханні ОСОБА_1 та пропонує звернутись до суду, та додатково повідомляє, що виконавче провадження в рамках якого було накладено арешт до моменту смерті боржника, було закінчено, та знищено зі спливом строку зберігання.

Заочним рішенням Московського районного суду м.Харкова від 22 жовтня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Вказує на те, що судом було невірно зроблено висновок про те, що відповідач Московський ВДВС у м. Харків Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції є неналежним відповідачем. Звертає увагу суду на те, що відповідно до ч. 1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належало 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 . Ще одна 1/3 частина зазначеної квартири належала ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер у віці 47 років, про що є відповідний актовий запис за №15245.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 у віці 78 років, про що є відповідний актовий запис за №10471 /а.с.17/.

Після смерті ОСОБА_3 , його мати ОСОБА_2 прийняла спадщину, але не оформила її, що підтверджується рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14.05.2019 року.

Отже, після смерті ОСОБА_2 залишилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 , яку відповідно до заповіту, вона заповіла ОСОБА_1 .

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 201357486 від 21.02.2020 року, Московським ВДВС ХМУЮ накладено арешт на нерухоме майно, яке належало ОСОБА_3 , реєстраційний номер обтяження 9957313 від 21.06.2010 та реєстраційний номер обтяження 10311712 від 30.09.2010 року, за виконавчим провадженням № 19736951.

У зв`язку із наявністю вказаних обтяжень, ОСОБА_1 було постановою державного нотаріуса П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Литвиненко Ю.Ю. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до повідомлення Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 14.02.2020року №14.6-35/39860 вбачається, що перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №19736951 про стягання з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк» суми боргу у загальному розмірі 473127,25грн. 20.01.2011року державним виконавцем відповідно до п.4 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві. У зв`язку з чим було відмовлено у задоволенні заяви про зняття арешту, який був накладений за постановою про відкриття виконавчого провадження № 19736951 від 14.06.2010, оскільки архівні виконавчі провадження за 2010 рік знищені відповідно до Інструкції про проведення виконавчих дій та Інструкції з діловодства у районний, міських (міст обласного значення), районних у містах відділах державної виконавчої служби, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 470/7 від 05.07.1999 року.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. (ч. 1 ст. 1296 ЦК України).

Згідно ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів)боржника (стаття 56 Закону України "Про виконавче провадження").

Звертаючись до суду позивач просить скасувати арешт квартири АДРЕСА_1 , оскільки наявність зазначеного обтяження перешкоджає оформити йому спадкові права.

З матеріалів справи вбачається, що вказане обтяження було накладено в інтересах ПАТ «ОТП Банк» в межах виконавчого провадження про стягнення заборгованості у загальному розмірі 473 127,25 грн.

Відповідно до статті 59 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно зі статтею 59 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» під час вирішення такого спору з`ясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття права власності на спірне майно.

Відповідачами у справах за цими позовами є стягувач і боржник, а справи підлягають розглядові за правилами цивільного судочинства, якщо вони виникають у цивільних правовідносинах.

Щодо заперечень проти арешту (опису) майна, які не пов`язані зі спором про право на це майно, а стосуються порушень вимог закону в межах виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, то їх слід розглядати за правилами Розділу VІІ ЦПК України.

Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. На відміну від позивача, відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з частиною першої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Виходячи з системного тлумачення статей 16, 572, 589 ЦК України, статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», статті 1 Закону України «Про іпотеку» і роз`яснень пункту 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що позивач пред`явив позов до належного відповідача у спорі, оскільки арешт було накладено в інтересах стягувача ПАТ «ОТП Банк», та рішення по справі може вплинути на їх права, а позивач визначив відповідачем у справі Московський відділ державної виконавчої служби м. Харкова Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Московського районного суду м.Харкова від 22 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - О.Ю. Тичкова

О.В. Маміна