Дата документу 03.02.2021 Справа № 335/6623/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/6623/20 Головуючий у 1 інстанції Геєць Ю.В.
Провадження № 22-ц/807/471/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат „Запоріжсталь на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат „Запоріжсталь про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ Запорізький металургійний комбінат „Запоріжсталь про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання.

В обґрунтування позову зазначав, що з 19.03.1986 року до 10.07.2017 року він перебував у трудових стосунках із ПАТ „Запорізький металургійний комбінат „Запоріжсталь, де з 19.03.1986 року по 12.11.1990 року працював помічником машиніста залізничного цеху, з 13.11.1990 року працював машиністом локомотива цього ж цеху, з 01.01.1999 року по день звільнення - 10.07.2017 року працював на посаді машиніста тепловозу залізничного цеху підприємства. Загальний стаж роботи на підприємстві складає понад 31 рік.

Відповідно до медичного висновку, виданого на підставі протоколу засідання лікарсько-експертної комісії Криворізького Українського Наукового дослідного інституту промислової медицини від 10.01.2018 року № 18, позивачу було встановлено професійне захворювання.

За даними інформаційної довідки про умови праці, складеної Головного Управління Держпраці у Запорізькій області від 18.10.2017 року № 08/03.2-11/6481 підтверджено працю ОСОБА_1 у шкідливих умовах, що за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, умови та характер праці відноситься до ІІІ класу 3 ступеню відповідно до ГПК № 4137-86. У зв`язку з чим Криворізьким Українським Науково дослідним інститутом промислової медицини встановлено зв`язок захворювання позивача із роботою у шкідливих та небезпечних умовах праці на підприємстві відповідача.

Первинним висновком ОМСЕК № 1 від 26.02.2018 року ОСОБА_1 вперше визнано особою з інвалідністю третьої групи з втратою 60% працездатності зі строком перегляду 01.03.2020 року. В подальшому медичним висновком ОМСЕК № 1 від 10.02.2020 року позивачу підтверджено процент втрати професійної працездатності в розмірі 60% та третю групу інвалідності без строку перегляду. Також рекомендовано амбулаторне та стаціонарне лікування у профпатолога, пульмонолога, невролога, сімейного лікаря, санаторно-курортне лікування за наявності ф.070/у.

Відповідно до Акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 09.02.2018 року, складеного Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області причинами виникнення професійного захворювання визначено наявність на робочому місці машиніста тепловоза цеху експлуатації управління залізничного транспорту ПАТ «Запоріжсталь» ОСОБА_1 шкідливих виробничих факторів, які перевищували допустимі норми у декілька разів, а саме: кремній діоксид кристалічний- 2-10 % у концентрації 14,6-24,0 мг/м3, при ГДК-4,0 мг/м3, вуглецю оксиду у концентрації 10,1-24,0 мг/м3, при ГДК-20,0 мг/м3, азоту діоксиду у концентрації 0,9-2,44 мг/м3, при ГДК-2,0 мг/м3, заліза оксиду у концентрації 10,5мг/м3, при ГДК-6,0 мг/м3, при ГДК-6,0 мг/м3,марганцю оксидів у концентрації 0,14-0,39 мг/м3, при ГДК 0,3 мг/м3, загальної вібрації з еквівалентним рівнем 100,8-104,0 дБ, при ГДР- 101 дБ.

Позивач посилається на те, що внаслідок професійного захворювання він вимушений протягом тривалого часу проходити амбулаторне та стаціонарне лікування, що впливає на можливість вести звичайний спосіб життя. Крім того, зазначає, що внаслідок захворювання крім фізичного болю він постійно страждає і морально. Моральна шкода, завдана позивачу в результаті професійного захворювання, є сукупністю моральних переживань, страждань та інших негативних емоцій, які викликані такими психотравмуючими чинниками, як фізичні страждання, пов`язані з перенесенням сильного і виснажливого фізичного болю, моральні переживання за подальший стан свого здоров`я, душевні страждання, пов`язані з перенесеним відчуттям приниження від отримання статусу особи з інвалідністю, що призводить до фізичних й соціальних обмежень, переживання, пов`язані з пережитим відчуттям незадоволеності, оскільки відсутня можливість розпоряджатися своїм часом на власний розсуд, а вимушений по декілька разів на рік проходити тривалий курс лікування; переживання, пов`язані з обмеженнями у можливості виконувати звичайні повсякденні обов`язки, приділяти необхідну увагу своїм рідним та близьким, виконувати елементарну роботу у побуті. У зв`язку із чим позивач постійно відчуває себе у стані стресу, що негативно відобразилось на його житті.

Оскільки, зазначені моральні переживання та страждання є наслідком винної поведінки відповідача, який не забезпечив ОСОБА_1 належних умов праці просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на його користь як відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті професійного захворювання 60 000 гривень, без оподаткування.

Просив суд стягнути з ПАТ Запорізький металургійний комбінат „Запоріжсталь на його користь одноразово, в рахунок компенсації моральної шкоди внаслідок отриманого професійного захворювання, суму у розмірі 60 000 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 жовтня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я у розмірі 40 000 грн., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» судовий збір на користь держави в розмірі 2102 грн.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, незастосування норм матеріального права, які у даній справі підлягають застосуванню, та порушення норми процесуального права, просить рішення суду змінити, зменшивши розмір стягнутої суми моральної шкоди до 10 000 грн. та зазначивши, що сума моральної шкоди підлягає оплаті з урахуванням податків та зборів за рахунок позивача, зменшивши суму судового збору пропорційно до задоволених вимог.

ОСОБА_1 надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відхилити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача,пояснення учасників процесу,перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини також вказує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи (рішення у справі "Руїз Торіха проти Іспанії".

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його мотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Вищезазначеним вимогам оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.

Встановлено, що ОСОБА_1 з 19.03.201986 року до 06.07.1987 року працював помічником машиніста локомотиву залізничного цеху Запорізького металургійного комбінату "Запоріжсталь", з 07.07.1987 по 31.12.1998 року працював в цеху експлуатації і ремонту рухового складу Запорізького металургійного комбінату "Запоріжсталь" помічником машиніста локомотиву, з 01.01.1999 року по 10.07.2017 року працював машиністом тепловозу ПАТ Запорізького металургійного комбінату "Запоріжсталь" та був звільнений з підстав ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, що підтверджується наказом (розпорядженням) № 326 про прийом на роботу від 19.03.1986 року та наказом (розпорядженням) № 794 щодо припинення трудового договору від 11.07.2017 року.

За даними інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання (отруєння) Головного Управління Держпраці у Запорізькій області № 08/03.2-11/6481 від 18.10.207 р. підтверджено працю позивача з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці, та визнано, що при виконанні робіт машиніст тепловозу цеху експлуатації та ремонту рухомого составу Управління залізничного транспорту ПАТ «Запоріжсталь» підпадає впливу факторів промислової середи та трудового процесу, умови та характер праці якого відносяться до 3 ступеню ІІІ класу згідно з ГКП № 4137/86, а робоче місце за умовами праці слід вважати з несприятливими умовами . Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 10.01.2018 року № 18, ОСОБА_1 було встановлено вперше професійне захворювання за діагнозами: хронічне обстуктивне захворювання легень першої-другої стадії (пилотоксичний бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. ЛН- першого другого ступеня. Вібраційна хвороба першої - другої стадії від загальної вібрації з церебрально-периферичної ангіодистонічним синдромом, ускладнений гіпертонічною хворобою другого ступеня, у поєднанні з полірадикулярним синдромом (L5, S1,C6,C7), двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), деформуючим артрозом дрібних суглобів кистей. Підґрунтям для визначення професійної категорії захворювань є дані клінічного обстеження, а саме: інформаційна довідка про умови праці №08/03.2-24/6481 від18.10.2017 р., згідно якої ОСОБА_1 підлягав впливу: пилу, концентрація якого перевищувала граничнодопустимі рівні та хімічних речовин; мікроклимату, загальної вібрації ; важкості праці, стаж роботи в шкідливих умовах праці - 26 років 8 місяців.

Згідно акту розслідування причин виникнення у позивача хронічного професійного захворювання за формою П-4, складеного підприємством 06 лютого 2018 р., та затвердженого Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області, причиною професійного захворювання ОСОБА_1 є наявність на робочому місці машиніста тепловозу цеху експлуатації управління залізничного транспорту ПАТ «Запоріжсталь» шкідливих виробничих факторів, а саме: пилу з вмістом кремнію діоксиду кристлічного 2-10% у концентрації 14,6-24,0 мг/м3,при ГДК 4,0 мг/м3, вуглецю оксиду у концентрації 10,1-24,0 мг/м3, при ГДК 20,0 мг/м3, азоту діоксиду у концентрації 0,9-2,44 мг/м3, при ГДК 2,0 мг/м3, заліза оксиду у концентрації 10,5 мг/м3, при ГДК-6,0 мг/м3, марганцю оксидів у концентрації 0,14-0, 39 мг/м3, при ГДК 0,3 мг/м3, загальної вібрації з еквівалентним рівнем 100,8-104,0 дБ, при ГДР 101 дБ.

Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної серії НОМЕР_1 від 26.02.2018 р. позивача первинно оглянуто та встановлено втрату 60% працездатності із встановленням строку перегляду 01.03.2020 року.

Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної серії НОМЕР_2 від 10.02.2020 р. позивача повторно оглянуто та встановлено втрату 60% працездатності без строку переогляду.

Також рекомендовано амбулаторне та стаціонарне лікування за рекомендацією лікаря профпатолога, невролога, пульмонолога, сімейного лікаря та санаторно-курортне лікування за наявності ф.070/у.

Згідно з частинами першою, другою статті 153 Кодексу законів про працю України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.

Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Перелік професійних захворювань за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, затверджується КМУ.

У статті 173 КЗпП України закріплено право працівника на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України та ст. 247-1 КЗпП України працівникам надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральні страждання, як правило, виявляються у відчуттях страху, сорому, приниження, переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також в інших, несприятливих для людини випадках психологічного дискомфорту. Отже, під поняттям «моральна шкода» охоплюються негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов`язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів. Фізичні страждання - це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров`я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина.

Моральна і фізична шкода після нанесення, по суті є непоправними і не завжди можуть бути відшкодовані. Неможливо відшкодувати (визначити еквівалент) втрати здоров`я, неможливо відшкодувати почуття страху, відчуття болю.

При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів.

Глибина переживань, викликаних ушкодженням здоров`я, ставиться в залежність від самої особи, тому призначення компенсації моральної шкоди полягає і в тому, аби певною мірою відновити втрату щастя особи і можливості насолоджуватися життям тепер і в майбутньому.

Відповідно ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до роз`яснень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Установивши, що ОСОБА_1 у період виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача, внаслідок наявності на робочому місці особливо шкідливих та особливо небезпечних факторів, які значно перевищували гранично допустимі норми, отримала професійне захворювання та зазнав втрату професійної працездатності у 60% безстроково,, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди в порядку ст.237-1 КЗпП України .

Визначаючи розмір відшкодування, суд першої інстанції врахував тяжкість завданих ушкоджень здоров`ю позивача, ступінь втрати його професійної працездатності, глибину моральних і фізичних страждань, тощо.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що рішення в цій частині суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, та зменшення моральної шкоди до 10 000 грн. не вбачається.

Разом з цим, віршуючи питання розподілу судових витрат, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь держави судового збору в розмірі 2 102 грн.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, та те, що позовна заява подана не юридичною, а фізичною особо, стягнення підлягають судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог.

З огляду на те, що з відповідача на користь позивача стягнуто 40 000 грн., то Відповідно до вимог ч.6 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог у розмірі 400 грн.

Доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

За таких обставин оскаржуване рішення підлягає зміні в частині вирішення питання судових витрат та зменшення розміру судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави з 2102 грн. шляхом його зменшення до 400 грн.

В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін, оскільки ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п. 2, 376 ч.1 п. 4, 381 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат „Запоріжстальз задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 жовтня 2020 року у цій справі в частині стягнення судового збору змінити, зменшивши його до 4000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10 лютого 2021 року.

Головуючий

Судді: