Ухвала

04 лютого 2021 року

місто Київ

справа № 205/7797/18

провадження № 61-18827ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 16 грудня 2020 року засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить залишити без змін постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року в частині визнання спільним сумісним майном та визнання права власності кожного на 1/2 частину: квартири АДРЕСА_1 ; гаражу № НОМЕР_1 , що розташований на території Обслуговуючого кооперативу «Старт» (далі - ОК «Старт») на вул. Вільямса, 100-С у м. Дніпро; скасувати зазначене рішення суду апеляційної інстанції в частині визнання спільним сумісним майном подружжя: житловий будинок АДРЕСА_2 ; земельну ділянку, площею 0, 25 га, кадастровий номер: :04:002:0003, та земельну ділянку, площею 0, 03 га, кадастровий номер: :04:002:0004. Ухвалити рішення, яким визнати зазначене нерухоме майно особистою власністю заявника.

Ухвалою Верховного Суду від 23 грудня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику строк для її виконання з метою визначення ціни позову, а також подання виправленої редакції касаційної скарги із уточненням її прохальної частини.

У січні 2021 року від заявника надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги. Заявником зазначена ціна позову, а також подана нова редакція касаційної скарги, у якій ОСОБА_1 просить скасувати, зокрема рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року в частині визнання спільним сумісним майном подружжя: житловий будинок АДРЕСА_2 ; земельну ділянку, площею 0, 25 га, кадастровий номер: :04:002:0003, та земельну ділянку, площею 0, 03 га, кадастровий номер: :04:002:0004. Ухвалити рішення, яким визнати зазначене нерухоме майно особистою власністю заявника.

Обґрунтовуючи ціну позову, заявником зазначено, що вартість спірного будинку становить 384 700, 00 грн, земельної ділянки, площею 0, 25 га, кадастровий номер: :04:002:0003 - 120 500, 00 грн та земельної ділянки, площею 0, 03 га, кадастровий номер: :04:002:0004 - 15 700, 00 грн.

Ураховуючи, що позивачі за первісним та зустрічним позовами просили визнати право власності на зазначене майно по 1/2 частині за кожним, судовий збір, який підлягав сплаті за подання позову у цій справі, становив 2 604, 50 грн, відповідно за подання касаційної скарги належить сплатити судовий збір у розмірі 5 209, 00 грн.

До касаційної скарги заявником подано клопотання про звільнення його від сплати судового збору або розстрочення його сплати, оскільки розмір судового збору, який підлягає сплаті за подання касаційної скарги у цій справі, перевищує 5 відсотків розміру річного доходу заявника за 2019 рік, який дорівнює 36 724, 12 грн.

На підтвердження свого майнового стану заявником надано довідку про доходи, складену Пенсійним фондом України.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59).

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Отже, ураховуючи розмір судового збору, який підлягає оплаті заявником за подання касаційної скарги у цій справі (5 209, 00 грн), відомості про майновий стан заявника за 2019 рік (36 724, 12 грн), Верховний Суд встановив наявність підстав для зменшення розміру належного до сплати судового збору, проте відмовляє у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та його розстрочення. У такому висновку Суд виходить з необхідності забезпечення відповідального та добросовісного виконання учасниками розгляду справи своїх процесуальних обов`язків та реалізації наданих процесуальним законом повноважень.

Суд зменшує розмір судового збору за подання скарги до суду касаційної інстанції до 5 відсотків розміру річного доходу, що становить 1 836, 20 грн, який заявнику необхідно оплатити у строк, визначений у цій ухвалі суду касаційної інстанції. На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його оплату.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України

«Про судовий збір».

Згідно із частиною другою статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Наведені обставини свідчать про необхідність продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги.

Керуючись статтею 127 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків у касаційній скарзі тривалістю в десять днів від моменту отримання копії цієї ухвали суду, що не підлягатиме подальшому продовженню.

У разі невиконання у встановлений строк вимог ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний