Справа № 639/1414/18
Провадження № 2/643/606/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2021 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Бабельник І.В.,

прокурора: Шокоть А.В.,

представника відповідача: Розумовського О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Заступника керівника Київської окружної прокуратури міста Харкова в

інтересах держави в особі Харківської міської ради

до ОСОБА_1

про стягнення 378 595, 24 грн.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2018 року Харківська місцева прокуратура № 2 звернулася до суду з позовом в інтересах держави в особі Харківської міської ради (далі позивач) до ОСОБА_1 (далі відповідач) про стягнення безпідставно збережених коштів в сумі 378 595, 24 грн.

Позовну заяву мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власницею нежитлових приміщень цокольного поверху № № 1, 1а, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, загальною площею 379 кв. м, (літ. «Е2») на АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 24 квітня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області за реєстровим № 999. Однак за період з 01 березня 2015 року до 31 грудня 2017 року не вносила плату за фактичне користування вказаною земельною ділянкою. На підставі координат земельної ділянки, визначених за результатами топографічного знімання, Департаментом територіального контролю Харківської міської ради проведено розрахунок розміру шкоди, яку мав би отримати бюджет у випадку належного оформлення права постійного користування зазначеною земельною ділянкою. Посилаючись на вказані обставини, прокурор просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в загальній сумі 378 595, 24 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25 липня 2018 року у задоволенні позову заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Харківської міської ради відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що в порушення вимог пункту 2 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284, акт та розрахунок збитків складено позивачем, а не комісією у складі представників районної державної адміністрації, власника земельної ділянки, представника відповідача, представників територіальних органів Держгеокадастру, Держекоінспекції, фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки.

Постановою Харківського апеляційного суду від 16 січня 2019 року апеляційну скаргу Прокуратури Харківської області задоволено. Рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 липня 2018 року скасовано, позов заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Харківської міської ради задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в загальному розмірі 378 595, 24 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що за змістом положень Земельного кодексу України виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, з огляду на приписи частини другої статті 120 ЗК України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно. Матеріали справи не містять доказів належного оформлення права користування вказаною земельною ділянкою ні дарувальника (попереднього користувача), ні ОСОБА_1 , зокрема укладення відповідного договору оренди з Харківською міською радою та державної реєстрації такого права, а отже, при укладенні договору дарування нерухомості право користування земельною ділянкою, якого не існувало у дарувальника на момент укладення договору дарування, до набувача не перейшло. Таким чином, відповідач користується цією земельною ділянкою без достатньої правової підстави. Встановивши факт використання відповідачем земельної ділянки без достатніх правових підстав, а також безпідставне збереження відповідачем коштів у розмірі орендної плати за її використання, апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Постановою Верховного Суду від 29 січня 2019 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 липня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 19 січня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи попередні судові рішення та направляючи справу на новий розгляд Верховний Суд зазначив, що апеляційним судом при вирішенні спору не застосовано норми Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284. Відповідно до пункту 2 Порядку розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники державних органів земельних ресурсів і фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії. Розміри збитків визначаються в повному обсязі відповідно до реальної вартості майна на момент заподіяння збитків, проведених витрат на поліпшення якості земель (з урахуванням ринкової або відновної вартості) (пункт 4 Постанови). Крім цього, постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року № 963 затверджено Методику визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, яка спрямована на визначення розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам, юридичним та фізичним особам, на всіх категоріях земель внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу (пункт 1). Звертаючись до суду з вказаним позовом, прокурор обґрунтовував фактичний розмір недоотриманої орендної плати у сумі 378 595, 24 грн., визначений на підставі розрахунку Департаменту територіального контролю Харківської міської ради. Апеляційний суд вищевикладеного належним чином не врахував, не перевірив, чи передбачено законодавством України можливість визначення вартості збитків, завданих безпідставним збереженням коштів орендної плати, на підставі розрахунку, наявного у матеріалах справи, не встановив можливість здійснення такого розрахунку Департаментом територіального контролю Харківської міської ради, а не комісією, як це передбачено Порядком. Натомість, суд першої інстанції неправильно кваліфікував правовідносини сторін справи, застосувавши до них положення статей 22, 1166 ЦК України, у результаті чого помилково вважав недоотриману Харківською міською радою суму орендної плати завданням шкоди.

Заперечуючи проти задоволення позову під час нового розгляду справи відповідач вказував на те, що:

- позивачем не надано доказів про створення комісії по визначенню збитків та повідомлення відповідача про засідання комісії та затвердження Акту розміру збитків, що є порушенням Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, що є порушенням процедури визначення розміру та відшкодування збитків Харківській міській раді, заподіяних внаслідок порушення вимог земельного законодавства, а самі по собі розрахунки розміру орендної плати, додані до позовної заяви, не є належним доказом визначення збитків;

- спірній земельній ділянці не присвоєно та не зареєстровано кадастровий номер внаслідок чого неможливо встановити точної площі земельної ділянки та власника земельної ділянки;

- розрахунки позивача ґрунтуються на припущеннях і є недоведеними, оскільки неможливо визначити відсоток строку оренди; у графі ставка річної орендної плати (%) встановлено річну ставку оренди 8 відсотків, тобто беручи до уваги дані розрахунків та ставки річної орендної плати неможливо встановити яким чином вирахувана ставка орендної плати, а також не зазначено яким нормативно-правовим актом встановлена ставка річної орендної плати; не зазначено яким саме органом місцевого самоврядування видані розрахунки; не зазначено, якою саме посадовою особою вони сформовані; не зазначено, якими саме нормативно-правовими актами керувались посадові особи при складанні розрахунків орендної плати за землю;

- прокурором не надано витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, що унеможливлює встановлення правильності вирахування нормативної грошової оцінки. Прокурор базується на припущеннях та орієнтовних даних щодо розміру земельної ділянки, внаслідок чого зазначена у розрахунках площа викликає сумніви у її достовірності.

Прокурор у відповіді на відзив з доводами відповідача не погодився зазначивши, що Харківською міською радою розроблена та затверджена технічна документація на всі землі м. Харкова, в т.ч. і на спірну земельну ділянку. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку можливо отримати тільки у разі наявності розробленої та затвердженої відповідно до вимог чинного законодавства технічної документації на конкретну земельну ділянку. Враховуючи, що технічна документація на спірну земельну ділянку не розроблена та не затверджена, а між позивачем та відповідачем склались позадоговірні (кондиційні) правовідносини, розрахунки Харківської міської ради здійснені не з метою укладання з відповідачем цивільно-правових угод, а використовуються в якості цивільного елементу та як доказ обґрунтування заявленої до стягнення суми позову. Таким чином, на думку прокурора, для розрахунку розміру безпідставно збереженого відповідачем майна грошових коштів за використання земельних ділянок комунальної власності та вирішення справи по суті наявність витягу з технічної документації про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки не є обов`язковою. Отже, не потрібен факт сформованої земельної ділянки як об`єкту цивільних прав, а потрібно встановити фактичну площу земельної ділянки, яку використовує набувач майна та розмір безпідставно збережених коштів.

У письмових поясненнях від 24.11.2020 позивач зазначив, що розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати здійснювався не на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, оскільки земельна ділянка по АДРЕСА_1 не сформована як об`єкт цивільних прав. Враховуючи, що технічна документація на спірну земельну ділянку не розроблена та не розроблена, а між позивачем та відповідачем склались позадоговірні (кондиційні) правовідносини, розрахунки Харківської міської ради здійснені не з метою укладання з відповідачем цивільно-правових угод, а використовуються в якості цивільного елементу та як доказ обґрунтування заявленої до стягнення суми позову, яку відповідач безпідставно зберіг не сплачуючи за використання цієї ділянки. Отже, на думку позивача не потрібен факт сформованої земельної ділянки як об`єкту цивільних прав, а потрібно встановити фактичну площу земельної ділянки, яку використовує набувач майна та розмір безпідставно збережених коштів.

10.02.2021 року відповідачем подано до суду заяву про стягнення з прокуратури витрат на професійну правничу допомогу в сумі 31 500, 00 грн.

03.03.2021 року представником відповідача подано до суду письмові пояснення у справі, згідно з якими зазначив, що у 2013 році відповідач звернувся до ТОВ «САБО МАКРО» щодо здійснення заходів по укладанню договору оренди, а також складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. 28.05.2013 року між відповідачем та ТОВ «САБО МАКРО» було укладено договір на проведення робіт зі складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та укладено угоду по супроводу з укладанню договору оренди. Проте, вказані документи не збереглись, що підтверджується листом ТОВ «САБО МАКРО» від 26.02.2021. Також представник відповідача зазначив, що наразі у відповідача відсутні правові підстави для оформлення договору оренди, оскільки 09.04.2019 року змінився власник нерухомого майна, розташованого на цій ділянці.

23.03.2021 року позивачем подані письмові пояснення у справі, відповідно до змісту яких позивач, окрім раніше викладених пояснень зазначив порядок здійсненого Харківською міською радою розрахунку орендної плати.

15.04.2021 року на адресу суду прокурором подані пояснення, згідно з якими відповідно до наказів Генерального прокурора № 410 від 03.09.2020, № 414 від 08.09.2020, № 40 від 17.02.2021 з 15.03.2021 року в системі органів прокуратури України замість Харківської місцевої прокуратури № 2 Харківської області діє Київська окружна прокуратура м. Харкова.

11.05.2021 року відповідачем подано до суду заяву про залишення без розгляду заяви про стягнення з прокуратури витрат на професійну правничу допомогу.

У судовому засіданні 11.05.2021 року прокурор підтримав поданий позов та просив суд задовольнити його.

Представник позивача у судове засідання 11.05.2021 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов.

У судовому засіданні 11.05.2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Нежитлові приміщення цокольного поверху № 1, 1а, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, загальною площею 379 кв. м, літ. «Е-2» по АДРЕСА_1 на момент виникнення спірних правовідносин належали відповідачу на праві приватної власності на підставі договору дарування від 26 квітня 2013 року № 1032, а нежитлові приміщення першого поверху № 1, 2, 3, 4, 5, загальною площею 382,9 кв. м, літ. «Е-2» по АДРЕСА_1 - на підставі договору дарування від 24 квітня 2013 року № 999.

Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Харківській області відділ у м. Харкові від 29 березня 2017 року № 19-20.08-3-1185/20-17 та листа Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 27 березня 2017 року № 1804/0/225-17 речові права ОСОБА_1 у справі на земельну ділянку по АДРЕСА_1 не зареєстровані.

Згідно з наявним у матеріалах справи розрахунком сума безпідставно збережених коштів ОСОБА_1 у вигляді орендної плати за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року становить 108 744, 24 грн., з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року становить 155 830, 64 грн., з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року становить 132 144, 40 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Предметом позову у цій справі є стягнення з власника об`єкта нерухомого майна коштів за фактичне користування земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщено.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15).

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути лише майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна.

Судом встановлено, що відповідач був власником нерухомого майна, яке розміщене на земельній ділянці комунальної форми власності.

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18).

За таких відносин, спірні правовідносини кваліфікуються судом за статтею 1212 ЦК України.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 288 Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки; не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про оцінку земель" передбачено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться, зокрема, у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про оцінку земель", нормативна грошова оцінка земельних ділянок - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Статтею 18 Закону України "Про оцінку земель" встановлено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, незалежно від їх цільового призначення, проводиться не рідше, ніж один раз на 5 - 7 років.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України "Про землеустрій".

Підставою для проведення оцінки земель, згідно ст. 15 Закону України "Про оцінку земель", є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Процедуру проведення нормативної грошової оцінки земель населених пунктів регламентовано Методикою нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів від 23.03.1995 № 213, та Порядком нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів (далі - Порядок), затвердженим спільним наказом Держкомзему, Мінагрополітики, Мінбудархітектури, Української академії аграрних наук від 27.01.2006 № 18/15/21/11 та зареєстрованим у Мін`юсті 05.04.2006 за № 388/12262.

Згідно з вимогами ст. ст. 20, 21 Закону України "Про оцінку земель" за результатами проведення нормативної грошової оцінки земель населених пунктів складається технічна документація, яка підлягає державній експертизі відповідно до закону.

Технічна документація, зокрема, містить визначення середньої (базової) вартості одного квадратного метра земель населеного пункту, середньої для економіко-планувальної зони вартості одного квадратного метра земель різного функціонального використання та схему зон впливу локальних факторів, які виявляються в межах окремої земельної ділянки.

Положеннями статті 23 Закону визначено, що технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою.

Частиною 2 ст. 20 Закону України "Про оцінку земель" визначено, що дані про нормативну грошову оцінку стосовно окремої земельної ділянки оформлюються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 цього Закону, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно з п. 4 Порядку, за результатами нормативної грошової оцінки земель складається технічна документація. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки згідно з додатком 2.

Таким чином, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями статті 288 Податкового кодексу України.

Отже, системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що нормативна грошова оцінка землі проводиться в обов`язковому порядку для визначення розміру орендної плати за землі комунальної та державної форм власності. При цьому, технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, затверджується рішенням відповідної сільської, селищної чи міської ради.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 02.03.2016 у справі № 3-476гс15; Верховного Суду від 31.07.2018 у справі №804/7823/14, від 30.10.2018 у справі № 804/2111/14.

Суд вважає за необхідне зазначити, що в матеріалах справи відсутня технічна документація з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яку фактично займає відповідач.

Прокурором заявлено до стягнення кошти, які останній кваліфікує як безпідставно збережене майно у розмірі орендної плати, у зв`язку з чим нарахування має здійснюватись позивачем саме на підставі технічної документації та Витягу з нормативної грошової оцінки землі і щодо належної земельної ділянки: виділення земельної ділянки, її кадастрового номеру та площі, розміру фактичного використання.

Разом з тим, суд вважає, що до спірних правовідносин слід також застосувати положення статті 79-1 ЗК України та положення Закону України "Про Державний земельний кадастр", враховуючи наступне.

Згідно з частинами 1-4, 9 статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Про необхідність застосування статті 79-1 ЗК України та положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» при розгляді позову про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді недоотриманої орендної плати неодноразово зазначалося Верховним Судом, зокрема у постановах від 29 січня 2019 року у справі № 922/536/18, від 11 вересня 2019 року у справі № 922/393/18, у яких міститься правовий висновок про те, що для вирішення спору щодо фактичного користування земельною ділянкою без укладення правовстановлюючих документів та без державної реєстрації прав на неї встановленню підлягають обставини, зокрема, чи є земельна ділянка, за фактичне користування якою позивач просить стягнути безпідставно збережені кошти, сформованим об`єктом цивільних прав протягом усього періоду, зазначеного у позові. У випадку відсутності сформованості спірної земельної ділянки , як об`єкту цивільних прав вказане свідчить про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Стосовно визначення розміру безпідставно збережених коштів, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина третя статті 157 ЗК України). Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 (далі - Порядок № 284).

Звертаючись до суду з цим позовом, прокурор обґрунтовував фактичний розмір недоотриманої Харківською міською радою орендної плати в сумі 378 595, 24 грн., визначений на підставі розрахунку Департаменту територіального контролю Харківської міської ради.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-81, 89, 228, 229, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів.

Заперечуючи проти визначеного позивачем розміру орендної плати відповідач наголошував на тому, що у матеріалах справи відсутні витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, відомості яких є обов`язковими при визначенні орендної плати.

Проте прокурор у відповіді на відзив відхилив вказані доводи, взявши до уваги розрахунок наданий позивачем, який розрахований виходячи з базової вартості одного квадратного метра землі м. Харкова.

Згідно з абзацом 3 частини першої статті 13 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема, комунальної власності.

Крім того, згідно з абзацом 1 пункту 289.1 Податкового кодексу України для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (частина друга статті 20 Закону України «Про оцінку земель»).

Аналогічний правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі №639/5391/19.

За таких обставин, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення комісією міської ради розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності.

При цьому, із наведених норм законодавства не вбачається можливості зазначення даних про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки в інший спосіб, ніж оформлення витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Тому будь-які розрахунки, зроблені за відсутності такого витягу (зокрема, на підставі базової вартості одного квадратного метру землі із застосуванням відповідних коефіцієнтів), а також доводи про необов`язковість витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель для розрахунку розміру орендної плати - є необґрунтованими.

Вказаний висновок узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду, яким неодноразово зазначалося, що при стягненні безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, нарахування мають здійснюватися позивачем не самостійно (шляхом арифметичного розрахунку без проведення нормативної грошової оцінки землі), а виключно на підставі витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (постанови Верховного Суду від 28.09.2020 року у справі № 922/4073/19, від 24.09.2020 року у справі №922/3616/19, від 12.06.2019 року у справі № 922/902/18, від 08.08.2019 року у справі № 922/1276/18, від 01.10.2019 року у справі № 922/2082/18, від 06.11.2019 року у справі № 922/3607/18).

Судом під час розгляду справи встановлено, що спірна земельна ділянка у спірний період не була сформована як об`єкт права оренди, оскільки не мала ані визначених меж, ані кадастрового номера, інформація про неї не занесена до Державного земельного кадастру, та враховуючи, що прокурором не надано витягу з нормативно-грошової оцінки, як і не доведено обставин щодо користування відповідачем саме земельною ділянкою площею у розмірі 542, 00 кв. м. по АДРЕСА_1 , дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Зазначені висновки суду відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 646/4546/19.

Щодо посилання прокурора на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, суд зазначає наступне.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

При цьому, під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де аналогічними (тотожними, аналогічними, подібними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.12.2019 по справі № 372/4583/14-ц).

Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

Водночас, суд не приймає до уваги посилання прокурора на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 642/4792/17, оскільки у цій справі не було предметом розгляду питання, чи сформована спірна земельна ділянка як об`єкт цивільного права. У постанові від 24.04.2019 у справі № 642/4792/17, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення з особи, яка без достатніх правових підстав використовує земельні ділянки, на яких розміщені об`єкти нерухомого майна цієї особи, та не сплачує за користування земельними ділянками плату за землю у встановленому законодавством розмірі. При цьому, суд погодився із висновками судів попередніх інстанцій про доведеність розміру цих безпідставно збережених коштів орендної плати, виходячи з наданих позивачем доказів, яким суди надали оцінку. Висновків щодо необхідності чи відсутності необхідності надання доказів розміру безпідставно збережених коштів саме у вигляді даних про сформованість земельних ділянок як об`єктів цивільних прав та Витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку цих земельних ділянок вказана постанова Верховного Суду не містить.

Водночас, у даній справі суд дійшов висновку про неможливість обчислення розміру безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за спірний період на підставі оцінки наявних у справі доказів, які б вказували на формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав.

Також суд відхиляє доводи прокурора про необхідність застосування під час розгляду цієї справи позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, оскільки Велика Палата Верховного Суду, направляючи вказану справу на новий розгляд, вказала на те, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Зазначені висновки враховані судом при розгляді даної справи, однак суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення безпідставно збережених коштів відповідно до положень статті 1212 ЦК України у зв`язку з тим, що спірна земельна ділянка не сформована як об`єкт цивільного права, вона не має ні визначених меж, ні кадастрового номера, інформація про неї не занесена до Державного земельного кадастру.

При цьому, прокурором не враховано, що висновки Великої Палати Верховного Суду не ґрунтуються на тому, що саме лише звернення із позовом на підставі статті 1212 ЦК України є достатньо підставою для стягнення безпідставно збережених коштів.

Зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17 викладено висновки, згідно з якими обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, про відсутність яких, у свою чергу, вказано судом під час розгляду даної справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покласти на прокурора.

При цьому, щодо заяви відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає, що оскільки відповідач в подальшому власною заявою відмовився від стягнення цих витрат, суд залишає подану відповідачем заяву без розгляду.

Керуючись ст. ст. 11, 81, 141, 247, 263-265, 268, 280-284 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні позову заступника керівника Київської окружної прокуратури міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення 378 595, 24 грн.

2. Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Позивач: Київська окружна прокуратура міста Харкова (, м. Харків, вул. Сумська, буд. 76) в інтересах держави в особі Харківської міської ради (м. Харків, майдан Конституції, буд. 7; ).

4. Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 .

Повне рішення складено 11.06.2021 року.

Суддя Н.В. Новіченко