УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/130/13- ц

Номер провадження 6/495/51/2021

11 червня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Волкової Ю.Ф.,

із участю секретаря судового засідання Ткаченко О.М.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника адвоката Гербея А.А.,

представника приватного виконавця Зауліної О.Г.,

розглянувши заяву адвоката Гербея Андрія Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон,

встановив:

01 лютого 2021 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, застосованого в межах примусового виконання судового рішення у цивільній справі № 495/130/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (арк. спр. 218-223, т. 1).

1. Рух заяви у суді

1.1. Вказану заяву за результатами автоматизованого розподілу 01 лютого 2021 року було передано на розгляд головуючого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Шевчук Ю.В. (арк. спр. 225, т. 1).

15 лютого 2021 року ОСОБА_1 заявив відвід судді Шевчук Ю.В. (арк. спр. 226-229, т. 1). Ухвалою суду від 16 лютого 2021 року клопотання ОСОБА_1 задоволено, суддю Шевчук Ю.В. відведено від розгляду справи № 495/130/13-ц (арк. спр. 230-232, т. 1).

За результатами повторного автоматизованого розподілу заяви 18 лютого 2021 року визначено головуючого для її розгляду суддю Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Савицького С.І. (арк. спр. 234, т. 1). Ухвалою від 19 лютого 2021 року суддю ОСОБА_3 відведено від розгляду даної справи (арк. спр. 235-237, т. 1).

За результатами повторного автоматизованого розподілу справи 15 березня 2021 року визначено головуючого для її розгляду суддю Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Волкову Ю.Ф. (арк. спр. 239, т. 1).

1.2. Ухвалою від 17 березня 2021 року (суддя Волкова Ю.Ф.) справу прийнято до провадження, заяву ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон призначено до судового розгляду на 24 березня 2021 року (арк. спр. 240, т. 1). Вказаною ухвалою постановлено повідомити сторін про призначення до судового розгляду заяви; у судове засідання викликано приватного виконавця Виконавчого округу Одеської області Притуляка В.М. із урахуванням вимог частини шостої статті 441 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) щодо обов`язкової участі державного (приватного) виконавця під час розгляду таких заяв.

24 березня 2021 року розгляд заяви було відкладено на 12 квітня 2021 року у зв`язку із неявкою у судове засідання приватного виконавця Притуляка В.М. (арк. спр. 241, т. 1).

12 квітня 2021 року розгляд заяви було повторно відкладено на 21 квітня 2021 року у зв`язку із неявкою у судове засідання приватного виконавця Притуляка В.М. (арк. спр. 243, т. 1).

У призначене судове засідання 21 квітня 2021 року приватний виконавець не прибув, направив до суду заяву про відкладення судового розгляду (арк. спр. 246). З огляду на неявку приватного виконавця у судове засідання 21 квітня 2021 року розгляд заяви було відкладено на 14 травня 2021 року (арк. спр. 248, т. 1).

У судовому засіданні 14 травня 2021 року ОСОБА_1 , його представник ОСОБА_2 надали усні пояснення; розгляд справи було відкладено на 18 травня 2021 року з метою виклику у судове засідання приватного виконавця Притуляка В.М. (арк. спр. 3-6, т. 2).

18 травня 2021 року судовий розгляд заяви не відбувся у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному (період непрацездатності 17-24 травня 2021 року, арк. спр. 7, т. 2). Наступне судове засідання призначено на 09 червня 2021 року (арк. спр. 8, 9, т. 2).

У судове засідання 09 червня 2021 року прибули представник приватного виконавця ОСОБА_4 адвокат Зауліна О.Г., представник ОСОБА_1 адвокат Гербей А.А. У зв`язку із необхідністю подачі заявником додаткових доказів, розгляд справи було відкладено на 11 червня 2021 року.

2.Виклад позицій учасників справи.

2.1. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08 січня 2020 року задоволено подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляк Валерія Миколайовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 .

У заяві від 01 лютого 2021 року про скасування такого обмеження представник заявника вказав, що ОСОБА_1 від виконання судового рішення не ухиляється, будь-яких дій, які б унеможливлювали чи ускладнювали виконання рішення не вчиняв; від надання приватному виконавцю відомостей про свої доходи та майно, про рахунки у банках чи інших фінансових установах не відмовлявся, адже про відкриття виконавчого провадження він дізнався лише 05 грудня 2020 року, жодних рішень, постанов, вимог виконавця не отримував.

Також зазначив, що належних доказів, які б свідчили про те, що приватний виконавець вчинив всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», спрямовані на виконання виконавчого листа № 495/130/13-ц від 14 квітня 2016 року; доказів того, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, ухиляється від виконання боргових зобов`язань суду не надано. Беручи до уваги, що ОСОБА_1 не ухиляється від виконання судового рішення, просить скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 , його представник ОСОБА_2 додатково зазначили, що працевлаштуватись в Україні боржник не може, доходів і заробітків у ОСОБА_1 немає; майна, яке б могло бути джерелом для погашення заборгованості також у нього немає. Вказані обставини і стали причиною несплати заборгованості перед Банком. Метою виїзду за кордон є працевлаштування та заробіток коштів.

2.2. Представник приватного виконавця Притуляка В.М. Зауліна О.Г. у судовому засідання заперечила проти скасування тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , оскільки вважає, що боржник свідомо ухиляється від сплати заборгованості.

Постанову про відкриття виконавчого провадження, вимогу приватного виконавця було направлено за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 ; прийнято постанову про розшук майна боржника (зокрема 4 транспортних засобів, належних останньому), про арешт коштів боржника; здійснено запити до установ та організацій з метою виявлення майна боржника. Усі процесуальні рішення внесені в Автоматизовану систему виконавчого провадження та є доступними для учасника виконавчого провадження. Окрім того актами приватного виконавця від 02 вересня 2019 року, 03 грудня 2019 року зафіксовано вихід за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), за результатами якого двері не відчинили, сусіди відмовились повідомляти будь-яку інформацію про можливе місцезнаходження боржника.

Представник вважає, що приватним виконавцем здійснено усі можливі, передбачені чинним законодавством, заходи для примусового виконання судового рішення, а несплата боргу із 2016 року свідчить про ухилення ОСОБА_1 від виконання судового рішення.

3. Вирішення клопотання про витребування доказів.

3.1. У судовому засіданні 11 червня 2021 року представник ОСОБА_1 адвокат Гербей А.А. подав клопотання про витребування наступних доказів: 1. У Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області інформацію стосовно викрадення автобуса ХАЗ 3250.01, 2006 року випуску, шасі НОМЕР_1 , р/н НОМЕР_2 , належний ОСОБА_1 ; 2. У Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» інформацію про заставне майно (на підставі договору застави від 02 лютого 2007 року) автобус ХАЗ 3250.02, 2007 року випуску, синього кольору, шасі № НОМЕР_3 , р/н НОМЕР_4 .

3.2. Обґрунтовуючи вказане клопотання представник заявника зазначив, що постановою приватного виконавця чотири транспортних засоби, оголошено у розшук як майно боржника: автомобіль марки FIAT SCUDO, 1996 року випуску, р/н НОМЕР_5 (далі ТЗ-1); автобус ХАЗ 3250.01, 2006 року випуску, р/н НОМЕР_2 (далі ТЗ-2); автобус ХАЗ 3250.02, 2007 року випуску, р/н НОМЕР_4 (далі ТЗ-3); автомобіль марки I-VAN A07А, 2007 року випуску, р/н НОМЕР_6 (далі ТЗ-4).

Вказав, що ТЗ №-1, ТЗ-4 були реалізовані ОСОБА_1 ще до 2012 року без перереєстрації на нового власника. ТЗ-3 переданий Банку, як заставне майно на підставі договору застави від 02 лютого 2007 року. ТЗ-2 - викрадений.

З метою підтвердження вказаних обставин ОСОБА_2 просив витребувати зазначені у пункті 3.1 цієї ухвали інформацію та докази.

3.3. Вирішуючи клопотанням суд керується таким.

Витребування вказаних доказів представник заявника обґрунтовував необхідністю підтвердження обставин щодо відсутності у володінні, користуванні і розпорядженні ОСОБА_1 транспортних засобів № № 1-4, що може вказувати на те, що таке майно не можуть бути джерелом погашення заборгованості. Доведення цих обставин, на переконання представника, може свідчити про неухилення боржника ОСОБА_1 від виконання боргового зобов`язання.

При цьому, у судовому засіданні з`ясовано, що представник приватного виконавця Зауліна О.Г. не заперечила та визнала обставини, що ТЗ № № 1-4 не можуть бути джерелом погашення заборгованості боржника перед банком, оскільки вони оголошені у розшук та станом на день розгляду справи не віднайдені.

Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Під час встановлення вказаних обставин у суду не виникло обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Тому суд не знайшов підстав для їх додаткового доказування.

Суд звертає увагу, що предметом даного судового розгляду є встановлення підстав для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон і аж ніяк розшук майна боржника.

Окрім того, у порушення пункту 4 частини другої статті 84 ЦПК України до клопотання не додано доказів про вжиті заходи для отримання цих доказів самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання доказів.

3.4. З огляду на вказане, суд відмовляє у задоволенні клопотання про витребування доказів представника ОСОБА_1 адвоката Гербея А.А..

4. Вирішення заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон.

4.1. Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця Притуляк В.М. знаходиться виконавче провадження ВП №59677539 (яке є частиною зведеного ВП) з примусового виконання виконавчого листа Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області №495/130/13-ц від 14 квітня 2016 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_7 ) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_8 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" заборгованості за кредитом у сумі 183 748 грн 79 коп., судового збору у сумі 890 грн 28 коп.

30 січня, 30 липня 2019 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Притуляк В.М. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 58246512 (про примусове стягнення судового збору у сумі 890 грн 28 коп.), ВП № 59677539 (про примусове стягнення заборгованості за кредитом у сумі 183 748 грн 79 коп.) відповідно, надіслав їх сторонам виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою вказаною у виконавчому документі та відповідає адресі реєстрації боржника (арк. спр. 171-173, т. 1).

Приватним виконавцем на виконання вимог заяви стягувача про накладення арешту на все майно боржника, з метою реального виконання вимог виконавчого документа, було винесено постанову про накладення арешту на майно боржника в межах суми боргу від 30 січня 2019 року; про арешт коштів боржника від 15 лютого 2019 року (арк.спр. 174, 180, т. 1).

Одночасно з відкриттям виконавчого провадження приватним виконавцем було направлено запити до реєструючих установ з метою встановлення майновою стану боржника. Відповідно до інформації, яка надійшла із Державної фіскальної служби боржник офіційно не працевлаштований. Згідно із інформацією, яка надійшла із Пенсійного фонду України, доходів,у тому числі за цивільно-правовими договорами ОСОБА_1 не отримує. Згідно із Інформаційною довідкою ДРПВНМ за боржником не зареєстроване нерухоме майно. Відповідно до відповіді Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області за вх. №1569 від 27 лютого 2019 року боржник має паспорт громадянина України для виїзду за кордон (номер та серія НОМЕР_9 від 27 жовтня 2017 року та НОМЕР_10 від 03 серпня 2013 року). Згідно із відповіддю Головного управління держспоживслужби в Одеській області за вх. №1777 від 06 березня 2019 року наявність техніки за ОСОБА_1 не значиться. Державне агентство рибного господарства України за вх.№1504 від 20 лютого 2019 року повідомило, що у Державному судновому реєстрі України та Судновій книзі України за боржником риболовних суден не зареєстровано (арк. спр. 175-179, 181-188, 191, 192-193, т. 1).

Приватний виконавець направив вимогу, згідно із якою боржник зобов`язаний з`явитися до виконавця 01 квітня 2019 року та надати пояснення за фактом невиконання вимог виконавчого документу. У визначений день боржник не з`явився (арк. спр. 189-190, т. 1).

02 вересня, 03 грудня 2019 року приватним виконавець, з метою перевірки майнового стану боржника, здійснив вихід за місцем його зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , проте двері ніхто не відчинив. Сусіди відмовилися надавати інформацію про місцеперебування боржника. Виклик на прийом до виконавця було залишено у дверях, з датою та часом на 05 серпня, 11 грудня 2019 року відповідно. У визначені дати до виконавця боржник не прибув (арк. спр. 195, 196, т. 1).

Необхідно звернути увагу, що встановлення правомірності або протиправності дій, рішень приватного виконавця під час примусового виконання судового рішення не є предметом даного судового розгляду. Доказів про оскарження дій/бездіяльності, рішень приватного виконавця суд не надано.

4.2. Таким чином судом установлено, що у лютому 2016 року набрало чинності судове рішення, яким з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (солідарно) стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" заборгованість за кредитом у сумі 183 748 грн 79 коп., судового збору у сумі 890 грн 28 коп.

Додатково необхідно зазначити, що кредитний договір між ВАТ «Ощадбанк» і ОСОБА_1 укладено у 2007 році. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 липня 2010 року стягнуто солідарно із ОСОБА_1 і ОСОБА_5 заборгованість у сумі 159 435 грн 99 коп. (арк. спр. 8-9, т. 1). Заочним Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 липня 2013 року стягнуто солідарно із ОСОБА_1 і ОСОБА_5 заборгованість за цим же договором за наступний період у сумі 89 028 грн 17 коп. (арк. спр. 40-42, т. 1). У подальшому із грудня 2014 року по лютий 2016 року, у зв`язку із скасуванням заочного рішення від 24 липня 2013 року, у даній справі тривав судовий розгляд. Сума заборгованості банком була уточнена і становила 183 748 грн. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 лютого 2016 року вказану суму заборгованості стягнуто солідарно із ОСОБА_1 і ОСОБА_5 (арк. спр. 158-160, т. 1).

Виконавче провадження із примусового виконання вказаного рішення триває із січня 2019 року.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08 січня 2020 року тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом №495/130/13-ц,

У заяві про скасування тимчасового обмеження представник заявника ствердив, що про відкрите виконавче провадження ОСОБА_1 дізнався лише 05 грудня 2020 року.

При цьому, станом на 11 червня 2021 року заборгованість солідарного боржника ОСОБА_1 перед банком не зменшилась.

Одним із основних принципів цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення (пункт 7 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Основною конституційною засадою судочинства, серед іншого, є обов`язковість судового рішення (пункт 9 частини другої статті 129 Конституції України), що є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною другою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» регламентовано, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

У пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 (справа щодо конституційності окремих положень Кримінально-процесуального кодексу України) Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання; обов`язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя; виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Крім того, у Рішенні від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 (справа щодо офіційного тлумачення положень п. 2 ч. 2 ст. 17, п. 8 ч. 1 ст. 26, ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження») Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист (абзац 5 п.п. 2.1 п. 2 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013); набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною з цих властивостей є обов`язковість - сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя (підпункт 2.4 мотивувальної частини Рішення від 23 листопада 2018 року № 10-р/2018); невід`ємною складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 р. № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Керуючись наведеним, суд дійшов висновку, що незважаючи на те, що про відкрите виконавче провадження ОСОБА_1 дізнався лише 05 грудня 2020 року (під час спроби перетнути кордон України у сторону виїзду), обов`язок щодо його виконання в останнього виник ще у лютому 2016 року.

Водночас, під час даного судового розгляду судом установлено, що приватним виконавцем у межах процедури примусового виконання дотримано вимоги щодо надіслання постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику, а невручення такої постанови ОСОБА_1 відбулось із незалежних від виконавця причин.

Відповідно до частин першої, третьої, п`ятої статті 441 Цивільного процесуального кодексу України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Однак, заява не містить достатніх мотивів та до неї не додано доказів про вжиття боржником можливих дієвих заходів для погашення наявної заборгованості, що, на переконання суду, свідчить про ухилення від виконання зобов`язань.

Вирішуючи питання про дотримання необхідного балансу між мирним володінням майном банком (несплата заборгованості якому прирівнюється до порушення права останнього на мирне володіння майном у контексті статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, далі - Конвенція) та забезпечення свободи пересування, гарантованої статтею 2 Протоколу №4 до Конвенції, суд виходить із того, що саме банк був вимушений захищати у судовому порядку свої порушені права та інтереси (такий захист триває із лютого 2016 року), а боржник не надав доказів того, що скасування тимчасового обмеження права виїзду за кордон сприятиме погашенню наявної заборгованості.

Таким чином, судом установлено, що тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 ґрунтується на законі; таке обмеження переслідує легітимну ціль, передбачену у частині 3 статті 2 Протоколу №4 до Конвенції, адже має на меті захистити права і свободи інших осіб; знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто є пропорційним меті його застосування).

Керуючись наведеним, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон.

Керуючись статтями 259-261, 268, 284-289, 441 ЦПК України, суд

постановив:

у задоволенні клопотання ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , про витребування доказів відмовити.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 12 червня 2021 року.

Суддя Ю.Ф. Волкова