ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

08 лютого 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 359/3134/20

Головуючий у першій інстанції Коваленко А. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Бечка Є.М., Євстафіїва О.К.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою,

місце ухвалення рішення суду м. Прилуки,

час проголошення рішення суду 11 год. 15 хв,

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з останнього на його користь різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у сумі 61 861 грн, витрат на послуги оцінювача за складання звіту № 55/10-19 у сумі 3 000 грн та просив вирішити питання понесених судових витрат.

У мотивування своїх вимог зазначав, що внаслідок ДТП, яка сталася 25 вересня 2019 року з вини ОСОБА_2 було пошкоджено належний позивачу на праві власності транспортний засіб Peugeot Partner Tepee, д.н.з. НОМЕР_1 . Цивільно-правова відповідальність відповідача на час ДТП була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА». За звітом від 13 жовтня 2019 року №55/10-19 вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу позивача, становить 85 464,05 грн. ПАТ «НАСК «Оранта» сплатило позивачу страхове відшкодування у сумі 83 464,05 грн. 10 квітня 2020 року автомобіль позивача було відремонтовано на СТО «ФОП ОСОБА_3 » за 145 325,00 грн. Ураховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача, як особи винної у ДТП, різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля та страховим відшкодуванням у сумі 61 861 грн.

Рішенням від 01 жовтня 2020 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області задовольнив частково позовні вимоги ОСОБА_1 . Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю між загальним розміром спричиненої матеріальної шкоди і страховим відшкодуванням у сумі 61 861 грн та 3000 грн в рахунок відшкодування витрат оцінювача за складання звіту, а всього 64 861 грн. Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840,80 грн у рахунок відшкодування витрат за сплату судового збору та 4 000 грн витрат, понесених на правничу допомогу, а всього 4 840,80 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, неповно з`ясовані обставини справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову про відмову у задоволенні позову, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що районний суд прийняв до уваги документ про перерахування позивачем коштів ФОП ОСОБА_3 , який був доданий до відповіді на відзив, без відповідного клопотання про залучення доказів та обґрунтування неможливості їх подання при подачі позову, тобто з порушенням ст. 83 ЦПК України.

Наголошує на тому, що за змістом акту виконаних робіт № АО-000003 від 10 квітня 2020 року, наданого позивачем, запчастини, які використовувалися під час ремонтних робіт, були не новими, а вживаними, отже, на думку відповідача, є сумнівним те, що заміна деталей та комплектуючих взагалі проводилась.

Позивачем відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у сумі 61 861 грн підлягає стягненню з відповідача, як винної у ДТП особи, указавши, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу ОСОБА_2 мають бути відшкодовані понесені позивачем витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що 25 вересня 2019 року о 11 год. 32 хв. на автодорозі М-14 ОдесаМелітополь-Новоазовськ 168 км - 450 м, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Volvo FL6, д.н.з. НОМЕР_2 , не був уважний, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної дистанції та здійснив наїзд на транспортний засіб Peugeot Partner Tepee, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням власника автомобіля ОСОБА_1 . Унаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2019 року визнано винним ОСОБА_2 у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімум доходів громадян, що становить 340 грн (а.с. 8-9).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час здійснення ДТП була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на підставі полісу № АМ/7894953 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 11).

Відповідно до звіту про оцінку від 13 жовтня 2019 року № 55/10-19, складеного ФОП ОСОБА_4 , розмір збитку завданого пошкодженням транспортного засобу Peugeot Partner Tepee, д.н.з. НОМЕР_1 станом на дату оцінки становить 85 464,05 грн (з урахуванням НДС на запасні частини) (а.с. 12-20).

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера від 13 жовтня 2019 року №50, ФОП ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_1 3 000 грн за оцінку транспортного засобу (а.с. 23).

Згідно з ремонтною калькуляцією від 13 жовтня 2019 року № 55 /10-19, складеною ФОП ОСОБА_4 , вартість ремонту транспортного засобу Peugeot Partner Tepee, д.н.з. НОМЕР_1 , становить 145 782,85 грн (а.с. 21-22).

20 лютого 2020 року ОСОБА_1 направив ОСОБА_2 , ПАТ «НАСК «ОРАНТА» претензію, в якій просив ПАТ «НАСК «ОРАНТА» сплатити матеріальну шкоду згідно звіту № 55/10-19 у сумі 85 464,05 грн та вартість послуги оцінювача у сумі 5 000 грн, а ОСОБА_2 різницю у сумі 67 810,95 грн (153 275 грн (вартість відновлювального ремонту) 85 464,05 грн (страхова виплата) (а.с. 25).

Платіжним доручення від 18 березня 2020 року № 14518, ПАТ «НАСК «ОРАНТА» перерахувало ФОП ОСОБА_3 83 464,05 грн страхового відшкодування на ремонт автомобіля Peugeot Partner Tepee, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1 (а.с. 63).

Актом виконаних робіт від 10 квітня 2020 року №АО-0000003, складеним ФОП ОСОБА_3 , визначено, що вартість ремонту транспортного засобу Peugeot Partner Tepee, д.н.з. НОМЕР_1 , становить 145 325 грн (а.с. 26-27).

Згідно з видатковим касовим ордером від 06 серпня 2020 року №0, ФОП ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 61 860,95 грн (а.с. 62).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала..

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку, згідно зі статтею 1194 ЦК України, відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі ст. 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Відповідно до положень ст.ст. 77, 78, 81 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У справі, яка переглядається, сторонами не оспорюються обставини ДТП, наявність вини відповідача та сплата страхового відшкодування у сумі 83 464,05 грн. Предметом спору є обставини щодо недостатності суми страхової виплати для повного відновлення пошкодженого транспортного засобу позивача.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно встановив, що позивач має право на відшкодування у повному обсязі реальної вартості понесених витрат і доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують. Стягнення різниці між загальним розміром спричиненої матеріальної шкоди і страховим відшкодуванням з відповідача, як з винної у ДТП особи, у сумі 61 861 грн відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Факт здійснення позивачем відновлюваного ремонту транспортного засобу підтверджується актом виконаних робіт, а розмір понесених ним витрат прибутковим касовим ордером. Наведені докази понесених позивачем витрат у належний спосіб відповідачем не спростовано.

Не є підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що за змістом акту виконаних робіт від 10 квітня 2020 року № АО-000003 використані під час ремонту запчастини були вживаними, а не новими, отже сумнівним є те, що заміна деталей та комплектуючих взагалі проводилась, оскільки належними доказами такі твердження ОСОБА_2 не підтверджені, а тому, на думку колегії суддів, є припущеннями, на яких не може ґрунтуватись судове рішення.

Твердження відповідача про прийняття судом першої інстанції документа про перерахування позивачем коштів ФОП ОСОБА_3 з порушенням вимог ст. 83 ЦПК України не являються підставою для скасування вірного по суті судового рішення.

За викладених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду не впливають, рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги ОСОБА_2 без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Підстави для вирішення питання судових витрат чи їх перерозподілу, відповідно до ст. 141 ЦПК України, відсутні.

Оскільки ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року зупинено дію рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 жовтня 2020 року, то у зв`язку із залишенням судового рішення без змін, дію такого рішення належить поновити.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 жовтня 2020 року без змін.

Поновити дію рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 жовтня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 08 лютого 2021 року.

Головуюча: Судді: