ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 632/1648/20 Головуючий суддя І інстанції Росоха А. В.
Провадження № 22-ц/818/1292/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають з сімейних відносин про стягнення аліментів
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.,

суддів колегії: Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 03 листопада 2020 року, ухвалене у складі судді Росохи А.В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини на період навчання,

В С Т А Н О В И В :

29 вересня 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини на період навчання.

Свій позов мотивував тим, що відповідач є його батьком. На теперішній час він навчається у Лозівській філії Харківського автомобільно-дорожнього коледжу, потребує матеріальної допомоги так як не має доходу окрім стипендії також на оплату навчання, придбання продуктів харчування, одягу, взуття та ін.

Просив суд, стягнути з відповідача на його користь аліменти на період навчання у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача, щомісячно, до закінчення терміну навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років.

Представник відповідача у судове засідання надав відзив на позовну заяву в якому заперечував проти задоволення позову в повному обсязі оскільки на теперішній час він перебуває на обліку у центрі зайнятості, сплачує аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини доходу, а тому не має можливості сплачувати аліменти на навчання повнолітнього сина.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 03 листопада 2020 року частково задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини на період навчання.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), щомісячно, на період навчання, але не більше як до досягнення 23 років, починаючи стягнення з 29 вересня 2020 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Не погоджуючись з таким рішення суду ОСОБА_1 просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування скарги послався на те, що рішення районного суду ухвалене з грубим порушення норм матеріального та процесуального права.

Вказав, що судом не наведено мотивованої оцінки аргументів, наведених відповідачем, щодо відсутності підстав для задоволення позову, так як у зв`язку з епідеміологічної ситуацією в країні, яка викликана COVID-19, відповідач є безробітним, що підтверджується копією довідки № 533 від 26.10.2020, виданої Первомайською міськрайонною філією ХОЦЗ та крім цього сплачує аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідно до судового наказу від 11 листопада 2019 року (справа № 632/1679/20) та не має можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, що не було враховано судом при постановленні рішення.

Вважає, що суд першої інстанції не врахував, що обов`язок утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчатися після досягнення повноліття, незалежно від форми навчання, покладається на обох батьків, не перевірив та не встановив можливість матері позивача надавати матеріальну допомогу та фактично переклав обов`язок піклуватися та матеріально забезпечувати повнолітнього сина, який навчається, винятково на батька, що є порушенням норм закону.

Також вказав, що судом першої інстанції, в порушення ст. 141 ЦПК України, не вірно проведено розподіл судових витрати, оскільки позовні вимоги задоволені частково, у зв`язку з чим покладання судових витрат у повному обсязі на відповідача не ґрунтуються на вимогах процесуального закону.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на те, що спір у даній справі виник з приводу стягнення суми, розмір якої є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, без повідомленням учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи у порядку письмового провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам оскаржене рішення не відповідає.

Задовольняючи частково вимоги позову, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що позивач потребує матеріальної допомоги, а враховуючи наявність у відповідача дитини, на утримання якої стягнуто аліменти, суд вважав за необхідне стягнути з відповідача 1/6 частину з усіх видів заробітку (доходу), щомісяця, до закінчення навчання, або до досягнення дитиною 23 річного віку, що не суперечить вимогам закону.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду про розмір присуджених аліментів.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з копією свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_5 , його батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 (а. с. 4).

10 січня 2019 року ОСОБА_5 змінив прізвище на ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про зміну прізвища серія НОМЕР_2 (а. с. 5).

ОСОБА_3 навчається з 01.09.2020 в Лозівській філії Харківського державного автомобільно-дорожнього коледжу на 1 курсі за спеціальністю 275 Транспортні технології, на денній формі здобуття освіти за рахування коштів фізичних осіб. Термін навчання 3 роки 10 місяців до 30.06.2024 року (а. с. 7).

Відповідно до копії договору № 109-к про надання освітніх послуг (за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб) від 31.08.2020 за навчання ОСОБА_3 загальна вартість освітньої послуги становить 34800,00 грн. (а. с. 8).

Таким чином, достовірно встановлено та не оспорюється сторонами, що відповідач по справі є батьком позивача, який після досягнення повноліття навчається у ВНЗ у зв`язку з чим він дійсно потребує матеріальної допомоги.

Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення права на навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За змістом ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Таким чином, необхідної умовою для стягнення аліментів на дитину, що продовжує навчання є також наявність у батьків можливості таку допомогу надавати батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину.

Суд правильно встановив, що з відповідача судовим наказом Первомайського міськрайонного суду від 19 листопада 2019 року стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частин заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а. с. 22), з урахуванням чого визначив розмір стягнення аліментів у 1/6 частини його заробітку.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Однак, суд першої інстанції при вирішенні спору не надав належної оцінки наведеним відповідачем заперечення проти по позову та наданої на їх підтвердження довідки про те, що він став безробітним у зв`язку з чим з 26.10.2020 зареєстрований у Превомайській міськрайонній філії Харківського обласного центру зайнятості як такий, що шукає роботу і має статус безробітного (а. с. 21). У поєднанні з наявним у відповідача обов`язком за згаданим наказом Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 11 листопада 2019 року (справа № 632/1679/19) сплачувати на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно розмірі 1/4 частин заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на день розгляду справи судом свідчить про відсутність у відповідача можливості сплачувати аліменти відповідно до згаданої норми ст. 199 СК України.

Позивач всупереч свого процесуального обов`язку, передбаченому ст.ст. 12, 81 ЦПК України не надав до суду доказів на підтвердження можливості батька надавати йому матеріальну допомогу до закінчення навчання, але не пізніше досягнення ним віку двадцяти трьох років.

За відсутності доказів щодо отримання відповідачем доходу, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 на день розгляду справи судом не має можливості надавати матеріальну допомогу ОСОБА_3 як дитині, яка продовжує навчання, а тому висновки районного суду не відповідають обставинам справи.

Зазначене не позбавляє ОСОБА_3 повторно звернутись до суду з таким позовом у разі наявності у нього доказів, що батько має можливість надавати йому матеріальну допомогу.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду і тому колегія суддів їх сприймає.

З огляду на те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, за невідповідності висновків суду обставинам справи, колегія суддів на підставі ст. 376 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення скасовує, відмовивши у задоволенні позову.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 03 листопада 2020 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 16 червня 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака.

О.М. Хорошевський.