Справа № 455/629/17 Головуючий у 1 інстанції: Ніточко Л.Й.
Провадження № 22-ц/811/2975/20 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:39
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Івасюти М.В.;

адвоката Качора С.Б. представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 18 листопада 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив суд ухвалити рішення про стягнення зі згаданого відповідача на користь позивача 6 682, 58 євро, з яких: 6 200 євро - основна сума боргу; 412,77 євро - проценти за користування коштами та 69.81 євро - три відсотки річних, а також судові витрати.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що 22.11.2016 року позивач позичив відповідачу грошові кошти в сумі 6 200 євро, що засвідчується розпискою, згідно якої відповідач зобов`язався повернути дані кошти до 31.12.2016 року, однак у зазначений строк відповідач борг не повернув, а відтак зобов`язаний сплатити на користь позивача проценти за користування позикою в розмірі 412,77 євро та 3% річних від простроченої суми за період з 01 січня 2017 року по 17 травня 2017 року у розмірі 69.81 євро (а.с. 2-3).

Оскаржуваним заочним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 6 200 євро - основна сума боргу, 412,77 євро - проценти за користування коштами, 69,81 євро - три відсотки річних, а всього 6 682 євро 58 центів та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 953 гривні 32 копійки (а.с. 59-60).

Ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 23 вересня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 18 листопада 2019 року і згаданий відповідач оскаржив це рішення в загальному порядку.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Стверджує, що позивачем свідомо було приховано перед судом ту обставину, що 29 вересня 2016 року (перед написанням відповідачем боргової розписки від 22 листопада 2016 року) між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу автомобіля марки „БМВ Х5, 2002 року випуску, який „придбавався для Позивача ОСОБА_4 , однак цей автомобіль під час перетину митного пункту при в`їзді в Україну був конфіскований на підставі ст. 511 Митного кодексу України.

Наслідком наведеного стало те, що позивач, не отримавши автомобіля, „під тиском заставив Відповідача написати розписку про ніби-то отримані кошти від Позивача від 22.11.2016 і „Відповідач змушений був звернутися до правоохоронних органів (а.с. 103-107).

Будучи своєчасно (12 та 15 січня 2021 року) повідомленими про апеляційний розгляд справи 25 січня 2021 року (а.с. 120, 121), відповідач (апелянт) ОСОБА_2 і його представник, адвокат Галишин А.В., в судове засідання не з`явилися, однак 22 січня ( ОСОБА_5 ) і 25 січня ( ОСОБА_2 ) 2021 року електронною поштою надіслали на адресу суду клопотання про відкладення апеляційного розгляду справи «на іншу дату», мотивуючи ці клопотання тим, що представник ОСОБА_5 25.01.2021 року приймає участь у розгляді іншої справи у іншому суді.

В той же час, навіть участь представника відповідача (апелянта) у розгляді іншої справи не позбавляє можливості апелянта (зокрема, у даній справі з урахуванням доводів апеляційної скарги) особисто прийняти участь у розгляді цієї справи.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає можливим апеляційний розгляд справи за відсутності апелянта і його представника на підставі наявних у справі даних та доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення доводів апеляційної скарги зі сторони представника позивача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- в апеляційній скарзі мають бути зазначені в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обгрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (п.п. 5 і 6 частини 2 статті 356).

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом статті 1051 ЦК України, у випадку, коли договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження одержання (повернення) грошей та їх кількості.

Враховуючи суму позики у розмірі 6 200 євро (згідно позовних вимог), договір позики між сторонами спору у відповідності до ст. 1047 ЦК України мав бути укладеним (і був укладений) у письмовій формі.

Як вбачається з доводів апеляційної скарги, сам апелянт (відповідач) визнає та не заперечує факт написання саме ним розписки про отримання 22.11.2016 року ним у ОСОБА_1 (позивача) 6 200 євро, які він зобов`язувався повернути до 31.12.2016 року (а.с. 4), що у відповідності до частини 2 статті 1047 ЦК України слугує підтвердженням укладення між згаданими сторонами договору позики.

Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як стверджується змістом заяви ОСОБА_2 від 04.07.2017 року на ім`я керівника Самбірської місцевої прокуратури, згаданому відповідачу з 22.11.2016 року було відомо про написання ним вищезгаданої розписки, однак лише у липні 2017 року (через більш, як 7 (сім) місяців) він з цією заявою звернувся у прокуратуру (а.с. 90).

Як вбачається з відповіді ОСОБА_2 з Старосамбірського відділення поліції Самбірського відділу поліції ГУНП у Львівській області від 24.07.2017 року, в ході перевірки викладеного у його заяві «не підтверджено, що дана (ним) розписка була написана в умовах чинення на ( ОСОБА_2 ) морального тиску чи погроз». Також у цій відповіді зазначено, що «оскільки в матеріалах справи наявні ознаки цивільно-правових відносин, які вирішуються судами в рамках цивільно-правового судочинства», то ОСОБА_2 рекомендовано «звертатися в Старосамбірський районний суд Львівської області для вирішення даного питання» (а.с. 91).

В той же час, як також вбачається з доводів апеляційної скарги від 06.10.2020 року, ОСОБА_2 протягом майже 4 (чотирьох) років з дня написання ним розписки в суд з позовом про визнання цього договору позики (у формі розписки) недійсним не звертався, а відтак даний правочин судом у встановленому чинним законодавством порядку недійсним не визнавався.

За наведених обставин в їх сукупності колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для відмови у задоволенні позовної заяви про стягнення з відповідача позичених ним у позивача коштів згідно власноручно написаної ним 22.11.2016 року розписки, а відтак до висновку про відсутність правових підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків цього рішення не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а заочне рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 18 листопада 2019 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 03 лютого 2021 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.