СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_______________________________________________________________________________
Справа № 398/4003/19
Провадження №2/760/1334/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І . Вступна частина

17 травня 2021 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Семененко А.Д.

представника Позивача - адвоката Врони А.В.

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Олександрійського міського відділу Управління Державної міграційної служби у Кіровоградській області про надання дозволу на виготовлення проїзних документів та виїзд дітей за межі України без згоди та супроводу батька, треті особи: Служба у справах дітей Олександрійської міської ради Кіровоградської області, Приморська районна адміністрація Одеської міської ради.

ІI. Описова частина

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Олександрійського міськрайонного суду із позовом про :

-надання неповнолітнім дітям ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дозволу на виїзд за межі України у супроводі матері ОСОБА_1 , без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 ;

-надання ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проїзних документів для виїзду за кордон для неповнолітніх Равве ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дозволу на виїзд за межі України у супроводі матері ОСОБА_1 , без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 ;

-зобов`язання Олександрійського міського відділу Управління Державної міграційної служби у Кіровоградській області не чинити перешкоди ОСОБА_1 у виготовленні проїзних документів для виїзду за кордон для неповнолітніх Равве ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою від 27 січня 2020 року справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02 липня 2020 року у справі було відкрите загальне позовне провадження.

Ухвалю суду від 31.03.2021 провадження в справі в частині позовної вимоги про зобов`язання Олександрійського міського відділу Управління Державної міграційної служби у Кіровоградській області не чинити перешкоди ОСОБА_1 у виготовленні проїзних документів для виїзду за кордон для неповнолітніх Равве ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було закрите у зв`язку з відмовою Позивачки від даної вимоги.

Крім того, заявою від 29.03.2021 про відмову від частини позовних вимог Позивачка уточнила період, на який вона просить надати дозвіл на виїзд дітей за межі України, зокрема, на період з 01червня 2021 року по 30 серпня 2021 року.

Обгрунтовуючи позов ОСОБА_1 зазначила.

Позивач зазначила, що вона з ОСОБА_2 з 28 серпня 2007 року по 31 серпня 2016 року перебувала у шлюбі, від якого народилися неповнолітні діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивачка вказує, що діти народилися в Канаді, де на той час проживала сім`я у зв`язку з навчанням Позивачки в Університеті Альберти. Не маючи протягом тривалого часу роботи на території Канади подружжя переїхало до м. Одеси, до проживає мати Позивачки, де вони проживали в до квітня 2014 року.

Після цього, як зазначає ОСОБА_1 , за наполяганням Відповідача, у зв`язку з подіями Революції Гідності та подальшою анексією АР Крим і бойовими діями на сході України, вся сім`я переїхала до м. Москви. Там стосунки між подружжям погіршилися, і Позивачка вже в червні разом з дітьми виїхали звідти в м. Одесу.

Тим часом, Позивачці, як вона стверджує, їй була запропонована робота на кафедрі в Університеті Канади, в якому вона навчалася та мала захистити дисертацію. Проте Відповідач відмовився переїжджати до Канади, висунувши умову про залишення разом з дітьми в Україні на час закінчення Позивачкою дисертації.

Сторонами, як зазначає Позивачка, була досягнута домовленість щодо її тимчасового проживання окремо від сім`ї, визначення місця проживання дітей на території України, порядку возз`єднання сім`ї, а також порядку формування сімейного бюджету. Зазначені домовленості були закріплені в письмовому меморандумі від 26.12.2014.

З того часу, як зазначає Позивачка, вона проживає в Канаді, продовжує спілкуватися з дітьми, підтримує зв`язок за допомогою Скайпу та телефону, періодично приїжджає в Україну та бачиться з ними, та має бажання, щоб і діти також відвідали її в Канаді. Враховуючи, що зробити це без згоди Відповідача неможливо, зверталася до нього, проте той відмовляє у наданні такого дозволу, посилаючись на начебто ризик неповернення дітей додому, враховуючи наявність у них громадянства Канади.

Позивачка вважає таку відмову безпідставною і просить захистити свої права на побачення з дітьми за місцем свого теперішнього проживання в Канаді, а також права дітей на тимчасове відвідання місця проживання матері.

25 січня 2021 року до суду надійшли пояснення Відповідача, у яких він зазначив про неналежне виконання матір`ю своїх батьківських обов`язків, вказав, що Позивачка не утримує своїх дітей матеріально (не сплачує у встановленому розмірі аліменти, стягнуті з неї судовим наказом Солом`янського районного суду м. Києва від 11.10.2019, та не приділяє достатньо уваги дітям, а також висловив свої побоювання з приводу того, що через той факт, що малолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають канадське громадянство, то мати ОСОБА_1 скористається даним фактом та не поверне дітей в Україну, оскільки до цього вона неодноразово зазначала про свій намір вивезти дітей до Канади на більш тривалий час, шантажувала відповідача з вимогами про надання ним відповідної згоди. Саме ця обставина, як він зазначив, утримує його від надання згоди на виїзд дітей за кордон.

Відповідач зазначив, що вони з ОСОБА_1 домовилися, що на той час, поки вона буде навчатися в Канаді , він з дітьми залишиться проживати в м.Олександрії, а після захисту дисертації мала б якнайшвидше повернутися в Україну. Натомість, як зазначає Відповідач, після захисту в 2019 році дисертації вона залишилася проживати в Канаді, займаючись пошуком роботи, там же поживає і на сьогодні, відшукуючи способи вивезення їх спільних дітей до неї.

Крім того, Відповідач зазначив, що на сьогодні неповнолітній ОСОБА_8 проживає не з ним, а з матір`ю Позивачки - ОСОБА_9 - в м. Одесі, і, як він переконаний, допомогу у перевезенні туди дитини надала саме Позивачка, перебуваючи в Канаді. Даний факт, як стверджує Відповідач, на сьогодні є предметом розгляду Приморським районним судом м. Одеси в справі за позовом про відібрання дитини та повернення її батьку.

Позивачка надала до суду заперечення на письмові пояснення Відповідача, у яких зазначила, що ОСОБА_1 утримувала дітей, купувала їм одяг, сплачувала за оренду квартири, де проживав Відповідач з дітьми, сплачувала за навчання у гуртках та позашкільних закладах освіти, та, крім цього, добровільно переводила гроші Відповідачу на утримання дітей.

Але, не дивлячись на це, Відповідач звернувся за стягненням аліментів, які натепер сплачуються Позивачкою на двох дітей, не дивлячись на те, що ОСОБА_3 проживає у місті Одесі за місцем реєстрації ОСОБА_1 .

Також Позивач зазначила, що твердження Позивача, що ОСОБА_1 намагається вивезти дітей на постійне місце проживання за кордон не відповідають дійсності, адже без згоди батька дитини виїзд дітей на постійне проживання неможливий. На підтвердження цього, Позивачем було надано до суду роз`яснення канадського адвоката.

У судове засідання Позивачка не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Представник Позивачки у повному обсязі підтримав позовні вимоги з урахуванням заяви про їх зменшення. Зазначив, що в даному провадженні не вирішується питання про визначення місця поживання дітей Позивачки та Відповідача. Мова йде лише про тимчасовий їх виїзд до Канади з метою відвідання матері, яка там проживає і створила усі необхідні умови для тимчасового проживання разом з нею дітей. Представник зазначив, що Позивачка не має жодного наміру на ухилення від повернення дітей до України, оскільки в такому разі нею буде порушено норми законодавства Канади, що із значною долею вірогідності може призвести до її видворення з країни чи до більш суворої відповідальності, передбаченої за викрадення дітей.

Відповідач в судове засідання неодноразово не з`являвся, подаючи щоразу клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на запроваджений в Україні карантин.

Враховуючи, що запровадження карантину не стало перешкодою для участі у справі представника Позивача, головуючого у справі, секретаря судового засідання, суд визнав неодноразові клопотання Відповідача про відкладення розгляду справи зловживанням процесуальними правами, у зв`язку з чим прийшов до висновку про розгляд справи у відсутність Відповідача на підстав наявних матеріалів.

Від третьої особи - Служби у справах дітей Олександрійської міської ради - надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність її представника з посиланням на те, що розгляд питання про надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей за кордон не відноситься до компетенції органів опіки та піклування.

ІІІ. Мотивувальна частина

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всебічно з`ясувавши обставини, на які Позивач посилається як на підставу своїх вимог, суд вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 28 серпня 2007 року уклали шлюб.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року по справі № 760/10044/16, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Встановлено, що в 2015 році ОСОБА_1 виїхала до Канади, де закінчувала навчання в Університеті Альберти, з того часу постійно проживаючи там. За обопільною згодою Сторін перед її виїздом було визначено, що тимчасово діти проживатимуть разом з батьком - ОСОБА_2 - в м. Олександрії.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Як встановлено ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

У ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Практикою Великої Палати Верховного суду (постанова по справі № 712/10623/17 від 04.07.2018 року) зазначено наступне.

Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею.

За умовами ч. 1 ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Абзацом 3 ч. 3 цієї статті встановлено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно з ч. 4 ст. 313 ЦК України фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно з п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України (затверджені постановою КМУ від 27.01.1995р. № 57, з наступними змінами і доповненнями) виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Пунктом 4 зазначених Правил встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків та за відсутності нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється, серед іншого, за наявності рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Встановлено, що Відповідач не погоджується на надання дозволу на тимчасовий виїзд їй з Позивачкою дітей - ОСОБА_5 та ОСОБА_10 - до Канади, де проживає Позивачка.

Свою відмову ОСОБА_2 пояснює тим, що діти Сторін народилися в Канаді, мають громадянство зазначеної країни, і це створює ризик їх неповернення до України, якщо їх мати - ОСОБА_1 - вирішить не дотриматися взятих на себе зобов`язань із повернення дітей.

Натомість, на переконання суду, такі побоювання батька, не можуть бути підставою для обмеження права дітей на побачення з матір`ю за місцем її проживання в Канаді. Крім того, як вбачається з письмових пояснень адвоката ОСОБА_11 (Адвокатська контора «Квек і партнери», Канада), в провінції ОСОБА_12 (Канада) судами ефективно застосовуються положення Гаазької конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, а тому у випадку порушення Позивачкою порушення своїх зобов`язань щодо повернення дітей, Відповідач має в розпорядженні дієві засоби захисту своїх прав.

Суд враховує, що Позивачкою отримано та подано до суду надано докази укладення договору про власне медичне страхування та страхування членів сім`ї, облаштовано орендовану квартиру з урахуванням потреб та інтересів дітей, придбано музичні інструменти для занять, про що є висновок органу опіки та піклування в м. Едмонтон. Позивачка має достатній матеріальний рівень для утримання дітей та надання останнім усіх належних для життя та розвитку умов на період їх перебування в Канаді.

Таким чином суд, вважає, що дозвіл на виїзд малолітніх дітей за кордон у супроводі матері відповідає найкращим інтересам дітей та їхньому повноцінному, гармонійному розвитку, в той час як позицію Відповідача неможливо визнати відповідальною по відношенню до інтересів його дітей, які полягають у можливості подорожувати, відвідувати свою мати за місцем її проживання тощо.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в повній мірі відповідають чинному законодавству, є обґрунтованими та законними, а тому підлягають задоволенню.

ІV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 141, 150 Сімейного кодексу України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення проїзних документів для виїзду за кордон неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Надати неповнолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дозвіл на виїзд до Канади на період з 31 червня 2021 року до ІНФОРМАЦІЯ_7 в супроводі матері - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

2.Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з розглядом справи, в сумі 1536,80 гривень.

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання на території України: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: apt.412, 10326, 107 St., Edmonton, AB, Canada, T5J 1K2; РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач-1: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП ий.

Відповідач-2: Олександрійський міський відділ Управління Державної міграційної служби у Кіровоградській області, адреса: м. Олександрія, вул. 6-го Грудня, 49; код юридичної особи: 37795939;

Третя особа-1: Служба у справах дітей Олександрійської міської ради Кіровоградської області, адреса: м. Олександрія, пр. Соборний, 59; код юридичної особи: 33423535;

Третя особа-2: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, адреса: м. Одеса, вул. Канатна, 134; код юридичної особи: 26303264.

Суддя :