(2/199/96/21)
РІШЕННЯ

Іменем України

26.05.2021 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

за участю секретаря Маляренко В.О.,

позивача (відповідача за зустрічними позовом) ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , відповідача (позивача за зустрічними позовом) ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що відповідач ОСОБА_3 є його рідним братом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько ОСОБА_5 , після смерті якого залишилось спадкове майно у вигляді 1/2 частини домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

Інша 1/2 частина домоволодіння належала матері ОСОБА_6 , на праві спільної сумісної власності подружжя. За життя ОСОБА_6 не виділяла свою частку у спільній сумісній власності подружжя, домоволодіння у цілому було зареєстровано за її чоловіком ОСОБА_5 на підставі договору про надання у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва особистого житлового будинку, посвідченого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 08.07.1960 року за реєстровим №2-4481 та реєстраційного посвідчення від 12.07.1989 року.

Батьки сторін ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у шлюбі з 08 січня 1959 року, шлюб не розривався.

Після смерті ОСОБА_5 спадкоємці до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не звертались, у домоволодінні на момент смерті ОСОБА_5 були зареєстровані разом із спадкодавцем спадкоємці першої черги: дружина ОСОБА_6 та син - відповідач ОСОБА_3 , а позивач ОСОБА_1 хоча і не був зареєстрований за вказаною адресою, однак фактично прийняв спадщину.

ОСОБА_1 проживав у вказаному домоволодінні, здійснював ремонтні роботи, сплачував комунальні послуги, здійснював догляд за домоволодінням та за своєю матір`ю. Таким чином, на думку позивача, кожен зі спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_5 фактично прийняли спадщину у вигляді 1/6 частини домоволодіння.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За життя ОСОБА_6 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлевою І.М. від 22.06.2012 року, яким заповідала належну їй на праві приватної власності 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 позивачу - ОСОБА_1 .

Позивач у передбачений законом строк звернувся до Четвертої державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.11.2019 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через те, що станом на день смерті спадкодавця ОСОБА_6 право власності на будинок в цілому зареєстровано за її чоловіком ОСОБА_5 , однак хоча ОСОБА_6 і мала право на 1/2 частку майна, що було спільною сумісною власністю подружжя, але вона за життя не подавала заяву про визначення частки в спільному майні подружжя та за життя не отримала свідоцтво про право власності на 1/2 частину вказаного майна.

Посилаючись на вказані обставини, у зв`язку з тим що, частина майна, яка за життя належала спадкодавцю ОСОБА_6 була охоплена заповітом, а інша успадкується за законом, та частина спадкового майна після смерті ОСОБА_5 була прийнята фактично, тому позивач просив суд встановити факт прийняття ним спадщини після смерті батька ОСОБА_5 та визнати за ним право власності на 3/4 частин домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з яких 1/2 частину вказаного домоволодіння позивач ОСОБА_1 успадкував після смерті матері за заповітом, 1/12 частину домоволодіння спадкує після смерті матері за законом, а 1/6 частину позивач фактично прийняв у спадщину після смерті батька шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

Відповідач ОСОБА_3 вказаний позов не визнав та звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Ухвалою суду від 03.06.2020 року зустрічний позов було прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що він з 22.07.1994 року по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Батько ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент смерті якого в спірному будинку були зареєстровані: син - ОСОБА_3 та дружина - ОСОБА_6 .

Після смерті батька відкрилася спадщина на будинок АДРЕСА_1 .

Спадкове майно складалося з житлового будинку А-1 загальною площею 72,8 кв.м житловою площею - 29,8 кв.м, Б- літньої кухні площею 20, кв.м; В-сараю, площею 6,0 кв.м; Г- літнього душу, площею 2,0 кв.м, Д-уборної площею 1,7 кв.м, Е-сараю площею 6,7 кв.м, І - мощения, К - колодязь, №1 - колодязь, №2-7 огорожа.

Домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 532 кв.м, що підтверджується довідкою про землекористування та планом земельної ділянки. Згідно з довідкою про землекористування земельна ділянка по АДРЕСА_1 виділялася батькові - ОСОБА_7 на підставі рішення виконкому АНД районної Ради від 24.05.1960 року за №1370.

Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька ані позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 , а ні матір ОСОБА_6 не отримували.

За життя матір ОСОБА_6 не зверталася до нотаріальної контори із заявою про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, договір про поділ майна за життя між батьками не укладався.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 зазначає, що він та матір ОСОБА_6 фактично прийняли спадщину після смерті батька, оскільки були зареєстровані за однією адресою, що підтверджується довідкою про склад сім`ї.

Після смерті матері ОСОБА_6 він звернувся до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері та батька, однак отримав відмову у видачі відповідних свідоцтв.

Підставою відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері є те, що ОСОБА_6 залишила заповіт на належну їй 1/2 частку спірного будинку братові відповідача - ОСОБА_1 .

Підставою відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька було те, що ОСОБА_6 відповідно до законодавства хоча і мала право на 1/2 частину спірного домоволодіння, однак заяву про визначення частки у спільному майні подружжя вона не подавала, та свідоцтво про право власності на 1/2 частину вказаного майна не отримувала. Визначити, яка саме частка спадкового майна має належати спадкодавцю ОСОБА_5 , нотаріус визначити не може. Окрім того, до нотаріальної контори було подано заяву ОСОБА_8 , яка діє за довіреністю від ОСОБА_1 , про призупинення видачі свідоцтва у зв`язку зі зверненням до суду.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_3 просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 позов підтримав у повному обсязі та додатково пояснив, що станом на день розгляду справи проживає у будинку 10 років, здійснив суттєві поліпшення домоволодіння полагодив дах та замінив вікна, сплачує комунальні послуги. Після смерті батька допомагав матері фінансово та по господарству, здійснював за нею догляд, тому вважає, що спадщину прийняв фактично. Таким чином, після смерті батька успадкували 1/2 частину в рівних частках: діти та дружина по 1/6 частині кожен. Після смерті матері він успадкував у порядку спадкування за заповітом 1/2 частину та в порядку спадкування за законом 1/12 частину. У зв`язку з чим просив суд визнати за ним у цілому право власності в порядку спадкування на 3/4 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ,.

Представник позивача за основним позовом ОСОБА_1 ОСОБА_9 позов свого довірителя підтримала та просила його задовольнити, додатково зазначивши що ОСОБА_1 за власні кошти зробив у будинку ремонт та самотужки здійснював догляд за матір`ю. Вважає за доцільне визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 домоволодіння за заповітом, а іншу 1/2 частину розділити між братами.

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним) ОСОБА_3 заперечував проти позову, свій позов підтримав, просив його задовольнити.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 просив задовольнити зустрічний позов та визнати за ними право власності на 1/2 частину в порядку спадкування після смерті батька, оскільки він був зареєстрований у будинку з 1994 року. Весь час він допомагав батькам та проживав у будинку. Його брат ОСОБА_1 спадщину після смерті батька не приймав, не був зареєстрований у домоволодіння, до матері майже не приїздив та в будинку не бував. Останнім часом він почав відвідувати матір, яка за життя вирішила, що дане домоволодіння буде належати братам порівну, тому і зробила заповіт на успадковану нею після батька 1/2 частину домоволодіння.

Представник відповідача за основним позовом (позивача за зустрічним) ОСОБА_3 ОСОБА_4 позов свого довірителя підтримала та просила його задовольнити, додатково зазначила, що будинок був оформлений на батька ОСОБА_5 .. Після смерті батька син ОСОБА_1 не проживав разом з матір`ю та не здійснював за нею належний догляд, спадщину не приймав. Між братами склалася конфліктна ситуація через 1/2 частину домоволодіння. Мати сторін що ОСОБА_6 за життя не виділяла свою 1/2 частину домоволодіння, як подружжя, та у позові ОСОБА_1 вимога про визначенні частки у спільному майні подружжя також не заявлена, хоча визнати право власності за спадкоємцем у цій частині можливо лише після виділення його частки, що також зазначено у постанові нотаріуса. Оскільки частка матері за життя не виділялася, із позовом чи з вимогами до нотаріуса вона ніколи зверталася, та у заповіті зазначила, що їй належить лише 1/2 частина, тому слід вважати, що після смерті батька ОСОБА_5 спадщину прийняли фактично порівну, по Ѕ частині дружина ОСОБА_6 та син ОСОБА_3 , які були разом зареєстровані за однією адресою.

Також вказала на те, що проти позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на 1/2 частину в порядку спадкування за заповітом не заперечує, оскільки батьки за життя мали намір залишити після своєї смерті домоволодіння порівну обом синам. На теперішній час частиною домоволодіння користується ОСОБА_1 , а інша 1/2 частина повинна перейти у власність ОСОБА_3 , однак відповідач не визнає його право на спадщину в цьому розмірі.

Також у судовому засіданні буди допитані свідки.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснив, що сторін по справі знає з дитинства, йому відомо, що ОСОБА_11 після смерті батька завжди був з матір`ю, піклувався про неї до самої смерті та ніс витрати пов`язані з будинком. Іншого брата ОСОБА_12 у матері не бачив, він не допомагав матері та не здійснював догляд за будинком. У який саме період здійснювався догляд за матір`ю та в який термін після смерті батька, пояснити не зміг.

Свідок ОСОБА_13 у судому засіданні пояснила, що сторони по справі є двоюрідними братами її чоловіка та має з ними добрі відносини, пояснила, що другу половину будинку будував ОСОБА_14 , тому він бажає отримати свою законну частку. ОСОБА_15 приїздив до матері у вихідні дні. Будинок потребував ремонту, тому ОСОБА_14 проводив ремонтні роботи та доглядав за матір`ю. У свою чергу ОСОБА_11 утеплював стіни у будинку зі своєї сторони. ОСОБА_14 проживає зі своєю дружиною ОСОБА_16 вже 30 років, після смерті батька проживав разом із матір`ю приблизно 2 місяці.

Свідок ОСОБА_17 , яка є сестрою дружини ОСОБА_18 пояснила, що у 2012-2013 році проживати до будинку переїхав ОСОБА_11 . Була у будинку два рази на рік, спілкувалася з матір`ю сторін. ОСОБА_19 після смерті чоловіка нормально себе почувала та могла сама піклуватися про себе. У кожного члена родини були свої кімнати, однак будинок не був поділений. ОСОБА_14 разом зі своєю дружиною ОСОБА_16 ремонтували у будинку дах та встановлювали лічильник.

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні пояснила, що перебуває у дружніх стосунках із ОСОБА_12 . Стверджувала, що ОСОБА_14 раніше почав проживати у будинку ніж ОСОБА_11 . Пояснила, що її чоловік допомагав ОСОБА_12 перекривати дах та ставити паркан. Будинок не був поділений.

Свідок ОСОБА_21 , яка є донькою ОСОБА_18 пояснила, що її дядько ОСОБА_11 з 2013-2014 року переїхав проживати до будинку бабусі, через це вона разом зі своїм чоловіком - свідком ОСОБА_22 не могли переїхати проживати до бабусі. Після смерті дідуся батько перекривав дах, дядько ОСОБА_11 у свою чергу відмовився допомагати. Доглядав за господарством батько. За життя бабусі ОСОБА_11 утеплив будинок, однак утеплення проводилось за кошти бабусі ОСОБА_6 ..

Свідок ОСОБА_23 у судовому засіданні пояснила, що зі сторонами знайома з дитинства, переїхала проживати до м.Дніпра у 2012 році, на той момент ОСОБА_11 вже проживав у будинку та самостійно робив ремонт. ОСОБА_11 здійснював догляд за матір`ю, коли він був вимушений від`їздити по роботі, то просив сусідів за нею приглянути, оскільки ОСОБА_14 йому не допомагав.

Свідок ОСОБА_24 у судовому засіданні пояснив, що з дитинства знайомий зі сторонами. ОСОБА_11 звертався до нього з проханням допомогти провести воду до будинку. Після смерті батька ОСОБА_11 переїхав жити до матері. Свідку відомо, що ОСОБА_11 поставив паркан. Замінив вікна. ОСОБА_12 бачив дуже рідко.

Свідок ОСОБА_25 , який є пасинком ОСОБА_18 пояснив, що батьки їздили до будинку кожні вихідні та допомагали по господарству. ОСОБА_11 не приймав участі у роботах. У 2015 році вікна та паркан буди встановлені за бабусині гроші. За бабусею здійснювали догляд батьки та ОСОБА_11 .

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню, а позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з 08.01.1959 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мали двох дітей ОСОБА_18 та ОСОБА_1 (т.1, а.с.16,13,120).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 12.12.2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м.Дніпропетровська, актовий запис №2117 (т.1, а.с.15).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належало йому на підставі договору про надання у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва особистого житлового будинку, посвідченого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 08.07.1960 року за реєстровим №2-4481, рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної Ради народних депутатів від 09.06.1989 року за №366/17, зареєстровано у КП «ДМБТІ» ДОР та записано у реєстрову книгу за №519 за реєстровим №58 (т.1, 17, 41-42,47).

На момент смерті ОСОБА_5 в спірному будинку АДРЕСА_1 були зареєстровані: ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , що підтверджується листом від 05.11.2019 року за №14/5-12196 Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур управління у сфері державної реєстрації відділу обліку проживання фізичних осіб ДМР (т.1, а.с.191 зворот.).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 07.05.2019 року, виданим Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №906 (т.1, а.с.14).

22.06.2012 року ОСОБА_6 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлевою І.М., зареєстрований в реєстрі за №1502, яким заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , належну їй на праві приватної власності Ѕ частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних побудов та земельною ділянкою при ній, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.164).

Із метою оформлення спадкових прав після смерті матері та батька ОСОБА_3 звернувся до державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвої Н.С., однак постановою від 18.12.2019 року йому було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину (т.1, а.с.183-184).

Підставою відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері є те, що ОСОБА_6 залишила заповіт на належну їй 1/2 частку спірного будинку братові відповідача - ОСОБА_1 .

Підставою відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька було те, що ОСОБА_6 відповідно до законодавства хоча і мала право на 1/2 частину спірного домоволодіння, однак заяву про визначення частки у спільному майні подружжя вона не подавала та свідоцтво про право власності на 1/2 частину вказаного майна не отримувала. Визначити, яка саме частка спадкового майна має належати спадкодавцю ОСОБА_5 , нотаріус визначити не може. Окрім того, до нотаріальної контори було подано заяву ОСОБА_8 , яка діє за довіреністю від ОСОБА_1 , про призупинення видачі свідоцтва у зв`язку зі зверненням до суду.

27.09.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_6 , однак постановою нотаріуса від 14.11.2019 року його представнику ОСОБА_8 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 .

Підставою відмови було те, що станом на день смерті ОСОБА_6 право власності на будинок у цілому зареєстровано за її чоловіком ОСОБА_5 . ОСОБА_6 мала право на 1/2 частку майна, що було спільною сумісною власністю подружжя відповідно до ст.60 СК України (ст.22 КПШС України в редакції 1969 року), але вона за життя не подавала заяву про визначення частки в спільному майні подружжя та за життя не отримала свідоцтво про право власності на 1/2 частину вищезазначеного майна (а.с.180-181).

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до положень ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з вимогами ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Статтею 22 КПШС України (в редакції 1969 року) визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Статтею 548 ЦК України (в редакції 1963 року), яка діяла на час смерті ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), передбачено, що д ля придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту

відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), в изнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння

спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем

відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом

шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи після ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с.141-185), жоден зі спадкоємців із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався. Таким чином, в силу ст. 549 ЦК України особами, які прийняли спадщину, визнаються: дружина - ОСОБА_6 та син - ОСОБА_3 , які були зареєстровані разом із спадкоємцем на час його смерті, що свідчить про їх основне зареєстроване місце проживання в домоволодінні АДРЕСА_1 .

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття ним спадщини після батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , то суд вважає в цій частині позову відмовити та зазначити, що в ході розгляду справи належних та допустимих доказів на підтвердження даного факту надано не було. ОСОБА_1 не довів суду, що відповідно до п.1 ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року) він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Так, письмові докази на підтвердження даної обставини суду не надані, а свідки, які були допитані в судовому засіданні, не надали свідчень, які б підтверджували, що ОСОБА_1 після смерті батька протягом шести місяців фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Пояснення свідків носили узагальнюючий характер та стосувалися періоду, коли він почав проживати в домоволодінні разом із матір`ю і доглядати її, на час її смерті та по теперішній час. Також не доведено, що проведення робіт у домоволодінні АДРЕСА_1 стосуються періоду, який відповідає строку прийняття спадщини після ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, 22.06.2012 року ОСОБА_6 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлевою І.М., зареєстрований в реєстрі за №1502, яким заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , всю належну їй на праві приватної власності Ѕ частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних побудов та земельною ділянкою при ній, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки даний заповіт ніким не оспорюється, осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, немає, тому суд вважає визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

У той же час суд вважає за необхідне зазначити, що постановою нотаріуса від 14.11.2019 року представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_8 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 та підставою відмови було те, що станом на день смерті ОСОБА_6 право власності на будинок у цілому зареєстровано за її чоловіком ОСОБА_5 . ОСОБА_6 мала право на 1/2 частку майна, що було спільною сумісною власністю подружжя відповідно до ст.60 СК України (ст.22 КПШС України в редакції 1969 року), але вона за життя не подавала заяву про визначення частки в спільному майні подружжя та за життя не отримала свідоцтво про право власності на 1/2 частину вищезазначеного майна (а.с.180-181).

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України : 1. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

2. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

3. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з роз`ясненнями ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Статтею 1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Суд зауважує, що позов ОСОБА_1 не містить вимог про визначення частки ОСОБА_6 у спільному майні подружжя чи виділу в натурі, оскільки за життя вона не зверталася до нотаріуса з приводу виділу, реєстрації за собою вказаної частки та свідоцтва не отримувала. У той же час, складаючи заповіт на ім`я сина ОСОБА_1 , вона визнала та заповіла всю належну їй на праві приватної власності Ѕ частку жилого будинку з відповідною часткою надвірних побудов та земельною ділянкою при ній, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане свідчить, що ОСОБА_6 не вважала, що їй належить більша частка аніж 1/2, а також не зазначила, що ця частка належна їй саме як дружині у спільному майні подружжя.

Таким чином, ОСОБА_1 визнала, що їй належить лише 1/2 частка у вказаному домоволодінні, яку, на думку суду, вона успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Іншу частку домоволодіння успадкував син спадкодавця ОСОБА_1 , який був із 1994 року зареєстрованим разом із батьками у домоволодінні по АДРЕСА_1 , та фактично прийняв спадщину після смерті батька.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи обставини справи та надаючи оцінку усім зібраним по справі доказам, суд вважає визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає судові витрати покласти на сторону, яка їх понесла.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 80, 81, 82, 89, 131, 141, 223, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.60 СК України, ст.22 КПШС України (в редакції 1969 року), ст.ст. 548, 549 ЦК України (в редакції 1963 року), ст.ст. 16, 1216, 1218, 1226, 1233-1235, 1268- 1270 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_18 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування, - задовольнити частково.

Позов ОСОБА_18 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В іншій частині позову, - відмовити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Судові витрати покласти на сторону, яка їх понесла.

Позивач за основним позовом: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач за основним позовом: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 07.06.2021 року.

Суддя