Провадження № 22-ц/811/1561/21 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в письмовому провадженні, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргоюОбслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Рідний Дім» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 березня 2021 року, ухвалене в складі головуючого судді Головатого Р.Я., у справі за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Рідний Дім» про стягнення коштів, отриманих без достатньої правової підстави, -

в с т а н о в и л а:

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Рідний дім» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 156303 грн. 93 коп., з яких: 149000 грн. грошові кошти, отримані без достатньої правової підстави; 3102 грн. 13 коп. три проценти річних, 4201 грн. 80 коп. інфляційні втрати.

Вимоги обґрунтовував тим, що 19.02.2018 року позивач згідно з квитанцією №104 помилково перерахував кошти в сумі 149000 грн. на рахунок відповідача. При цьому, у призначенні платежу зазначено: «платежі населення сплата частини пайового внеску ЗГ ДОГ №2-18-02-15/29; ОСОБА_1 ». Разом з тим, ні договору №2-18-02-15/29, ні будь-якого іншого договору із відповідачем позивач не укладав, у жодних правовідносинах з останнім не перебував. 02.03.2020 року та повторно 11.06.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив повернути кошти в сумі 149000 грн., які були помилково сплачені на рахунок ОК «ЖБК «Рідний дім» згідно з квитанцією №104 від 19.02.2018 року, однак відповіді так і не отримав. Зважаючи на те, що кошти набуті відповідачем помилково, такі у відповідності до вимог ст. 1212 ЦК України, повинні бути повернуті.

Незважаючи на вимогу позивача від 02.03.2020 року повернути безпідставно набуті кошти, яку відповідач отримав 03.03.2020 року, останній не виконав свого обов`язку у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги позивача, тобто до 10.03.2020 року, чим прострочив виконання грошового зобов`язання, тому на підставі ст.625 ЦК України також просить стягнути з відповідача за період з 11.03.2020 року по 19.11.2020 року 3% річних в сумі 3102 грн. 13 коп. та інфляційні втрати в сумі 4201 грн. 80 коп.

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 23 березня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Рідний дім» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 156303 грн. 93 коп., з яких: 149000 грн. 00 коп. грошові кошти, отримані без достатньої правової підстави; 3102 грн. 13 коп. три проценти річних за період з 11.03.2020 року по 19.11.2020 року, 4201 грн. 80 коп. інфляційні втрати за період з 11.03.2020 року по 19.11.2020 року.

Стягнуто з Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Рідний дім» на користь ОСОБА_1 1563 грн. 10 коп. судових витрат.

Рішення суду оскаржив відповідач Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Рідний Дім».

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення є необґрунтованим, прийнятим без належного з`ясування обставин, що мають значення для справи та внаслідок неправильного застосування норм процесуального та матеріального права.

В обґрунтування вимог покликається на те, що суд першої інстанції не дослідив факту, яким чином вказаний номер договору був вказаний в призначенні платежу, і те, що позивач вказав його не випадково, оскільки договір за таким номером №2-18-02-15/29був зареєстрований в ОК «Житлово-будівельний кооператив «Рідний дім», як договір про асоційоване членство та сплату пайового внеску в кооператив та отриманий відповідачем для наступного підписання, примірник якого, в свою чергу, позивач відповідачу не повернув. Саме із цієї причини даний договір не представилось за можливе долучити до матеріалів справи.

Підпунки3.1.1. п.3.1 Статуту визначає, що в кооператив допускається асоційоване членство для осіб, які визнають статут Кооперативу та внесли пай/додатковий пай, а згідно пп.3.1.2 сплатили пай/додатковий пай у розмірах та в порядку, визначених в положенні про внески в Кооператив, додержуються вимог статуті користуються правом дорадчого голосу.

У відповідності до п.1.7.8 Положення про внески від 20.06.2017 року, особа, яка передала до Кооперативу майно або сплатила грошові кошти вважається кандидатом в асоційовані члени кооперативу і повинна звернутись у Кооператив із заявою про вступ до Кооперативу та із заявою про вирішення питання цільовості використання переданого нею майна або сплачених нею коштів. Згідно пп. 1.7.10, у випадку якщо кандидат в асоційовані члени кооперативу протягом одного календарного дня місяця особисто не звернувся до Кооперативу із заявою про вступ, та у випадку відсутності обстави, які перешкоджають чи унеможливлюють вступ такого кандидата в асоційовані члени Кооперативу, останній автоматично набуває асоційованого членства у Кооперативі.

Враховуючи викладене, у відповідача було достатньо підстав вважати позивача асоційованим членом кооперативу та вважати сплачені ним кошт, внеском асоційованого члена. Порядок повернення внесків асоційованими членами також чітко прописаний у вищезгаданому положенні., проте позивач не звернувся із відповідною заявою до відповідача, а тому у відповідності до п.п.1.7.10 Положення про внески від 20.06.2017 року набув асоційованого членства в кооперативі.

Тому покликання позивача на ст. 1212 ЦК України є неправильним та неправомірним.

Також вважає безпідставним та неправомірним стягнення на підставі ст. 625 ЦК України, оскільки жодної кореспонденції від позивача не надходило. Факт існування інформації на сайті Укрпошти про вручення адресату кореспонденції не підтверджує безпосереднє вручення під розписку рекомендованої кореспонденції адресату, а лише підтверджує факт доставки такої кореспонденції в поштову скриньку.

Просить скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 березня 2021 року та постановити нове, яким провадження у справі припинити у зв`язку з відсутністю предмету спору.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Богдан З.С. зазначила, що рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23.03.2021 року є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Звертає увагу на те, що судом першої інстанції вірно взято до уваги, що будь-яких доказів щодо вступу ОСОБА_1 у члени (в т.ч. асоційовані члени) ОК «ЖБК «Рідний дім» відповідачем не надано. Позивач ніколи не вступав до ОК «ЖБК «Рідний дім», відповідних заяв про вступ до кооперативу не подавав та ніколи жодних договорів із відповідачем не підписував. Тому доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду, з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції, без повідомлення учасників справи. Таким чином, дана справа, у якій переглядається рішення суду по справі з ціною позову 156 303 грн. 93 коп., що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у ч. 13 ст. 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами ( у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

В той же час, ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України,кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеномуцим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторонни посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів наявності між сторонами належним чином оформлених договірних відносин, тому кошти в сумі 149000 грн. 00 коп. відповідач отримав від позивача без достатньої правової підстави.Оскільки відповідач не повернув позивачу безпідставно набуті кошти в сумі 149000 грн. у строк, чим прострочив виконання грошового зобов`язання, тому суд дійшов висновку, що позивачем обґрунтовано заявлено також вимогу про стягнення з відповідача на підставі ст.625 ЦК України 3% річних та інфляційні втрати, які згідно з представленим позивачем розрахунком (а.с.30, 31) за період з 11.03.2020 року по 19.11.2020 року становлять 3102 грн. 13 коп. та 4201 грн. 80 коп. відповідно.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно копії квитанції №104 від 19.02.2018 року ОСОБА_1 перерахував на рахунок ОК «ЖБК «Рідний край» 149000 грн., призначення платежу: «платежі населення сплата частини пайового внеску ЗГ ДОГ №2-18-02-15/29; ОСОБА_1 ».

Разом з тим, позивач стверджує, що ні договору №2-18-02-15/29, ні будь-якого іншого договору із відповідачем позивач не укладав, у жодних правовідносинах з останнім не перебував.

Відповідач на підтвердження укладення сторонами договору №2-18-02-15/29 такого не представив,ні на адвокатські запити представника позивача (а.с.21-24, 25-28), ні на виконання ухвали суду від 24.12.2020 року про витребування доказів. Копію договору №2-18-02-15/29, вказаного у призначенні платежу квитанції №104 від 19.02.2018 року, суду не надав.

Правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначаються ЗУ «Про кооперацію».

Відповідно до ст. 2 вказаного Закону кооператив - це юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування. Пай - майновий поворотний внесок члена (асоційованого члена) кооперативу у створення та розвиток кооперативу, який здійснюється шляхом передачі кооперативу майна, в тому числі грошей, майнових прав, а також земельної ділянки.

Пай кожного члена кооперативу формується за рахунок разового внеску або часток протягом певного періоду. Майнові внески оцінюються у грошовій формі (ст. 21 ЗУ «Про кооперацію»).

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про кооперацію» вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом.

Рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу.

Статтею 14 Закону України "Про кооперацію" визначено, що у кооперативі допускається асоційоване членство для осіб, які визнають його статут та внесли пай. Асоційований член кооперативу - фізична чи юридична особа, яка внесла пайовий внесок і користується правом дорадчого голосу в кооперативі. Порядок вступу до кооперативу та участь асоційованого члена в його господарській та іншій діяльності, права та обов`язки такого члена, розміри паїв та виплат на паї визначаються статутом кооперативу.

Згідно п.п. 2.2.1, 2.2.2, 3.2.1, 3.2.2 Статуту Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Рідний дім» набуття членства (вступ в Кооператив) здійснюється на підставі письмової заяви-анкети, яка подається Головою Кооперативу, набуття асоційованого членства (вступ до Кооперативу) здійснюється на підставі письмової заяви-анкети, яка подається особою ОСОБА_2 .Форма заяви-анкети, порядок її розгляду та прийняття рішення за результатами її розгляду визначається Положенням про членство в кооператив та Положенням про асоційоване членство в Кооперативі.

Аналогічне положення міститься у розділі ІІ Положення про асоційоване членство в Обслуговуючому кооперативі «Житлово-будівельний кооператив «Рідний дім», де набуття асоційованого членства (вступ до Кооперативу) здійснюється на підставі письмової заяви-анкети, яка подається особою Голові Кооперативу. Голова Кооперативу зобов`язаний розглянути подану заяву-анкету у строк, що не перевищує 10 днів з моменту її отримання. За результатами розгляду такої заяви Голова Кооперативу приймає рішення про залишення такої заяви без задоволення або про прийняття особи в асоційовані члени Кооперативу. Вказані рішення оформлюються накладенням Головою Кооперативу відповідної резолюції на заяві. Рішення Голови Кооперативу про прийняття особи в асоційовані члени Кооперативу підлягає затвердженню черговими загальними зборами членів Кооперативу. Особа, відносно якої Головою Кооперативу прийняте рішення про прийняття в асоційовані члени Кооперативу, вносить пай та додатковий пай у порядку та розмірах, визначених Положенням про внески, чинним на момент подання заяви, та відповідним договором між асоційованим членом та Кооперативом.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем не спростованого того факту, що між позивачем та відповідачем відсутні будь-які правовідносини з приводу асоційованого членства в ОК «ЖБК «Рідний Дім». Відповідачем не надано жодного доказу про те, позивачем була написана заява про вступ в асоційовані члени Кооперативу і така погоджувалась Головою Кооперативу у відповідно до вимог Статут та Положення про асоційоване членство. Сам факт внесення позивачем пайового внеску в розмірі 149 000 грн. 00 коп. на рахунок відповідача не створює між позивачем та відповідачем договірних відносин, оскільки підстава для внесення вказаних коштів відсутня, як і відсутнє затверджене загальними зборами рішення голови Кооперативу про прийняття позивача в асоційовані члени Кооперативу.

Мотиви апеляційної скарги про те, що позивач автоматично після внесення пайового внеску набув асоційованого членства в Кооперативі є безпідставним, оскільки порядок набуття асоційованого членства чітко врегульований Законом України «Про кооперацію» та Статутом ОК «ЖБК «Рідний Дім».

За відсутності оригіналу договору №2-18-02-15/29, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неукладеність такого. В той же час колегія суддів звертає увагу і на те, що відповідач не звертався до суду з позовом про визнання укладеним вказаного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Тобто стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Загальні умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, адже отримання однією із сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Конструкціястатті 1212 ЦК України, як і загалом нормглави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Отже, положеннястатті 1212 ЦК Українизастосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першоїстатті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

З огляду на наведене колегія суддів апеляційного суду визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, оскільки у справі, яка переглядається, суд першої інстанцій, встановивши, що сторони не перебували у договірних відносинах, а кошти, які просив стягнути позивач, отримано відповідачем без наявності правової підстави, дійшов обґрунтованого висновку про можливість задоволення позову на підставі положень статті 1212 ЦК України.

Відповідно до статті 1212 ЦК особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно; особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. На порушення цієї норми відповідач станом на день подання позовної заяви не повернув сплачені позивачем гроші.

Згідно із частиною другою статті 1214 ЦК у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до статті 536 ЦК за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду, не знайшовши підстав для відступлення від нього у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Упостанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі №910/22034/15 зроблений висновок про те, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 погодилась із цим висновком, вказавши, що у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК.

А відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за період з 11.03.2020 року по 19.11.2020 року в сумі 3102 грн. 13 коп. та 4201 грн. 80 коп. відповідно, оскільки враховуючи семиденний строк на виконання зобов`язання, передбачений ч.2 ст.530 ЦК України, відповідач повинен був повернути ці кошти добровільно до 10.03.2020 року, а з 11.03. 2020 року йому обґрунтовано нараховуються 3% річних та інфляційні втрати, яке це передбачено ч.2 ст.625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

На підставі наведеного, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалене судом першої інстанції рішення про задоволення позову ОСОБА_1 відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Пунктом першим частини першої ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія судді в приходить до висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні.

Відповіднодо ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів ст.141 ЦПК України підстав вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено-повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.Повний текст даного судового рішення складено 14 червня 2021 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Рідний Дім» залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 14 червня 2021 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.