П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2021 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 759/21606/20

Номер провадження 22-ц/824/8891/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Головачова Я. В., Шахової О. В.,

за участю секретаря судового засідання - Яворської А. А.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 31 березня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Ул`яновської О В., у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Антонов» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У грудні 2020 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Антонов» про скасування наказу Державного підприємства «Антонов» від 11 листопада 2020 року № 4259ку «Про звільнення віце-президента (з координації розвитку виробництва) ОСОБА_2 ; поновлення ОСОБА_2 на посаді віце-президента (з координації розвитку виробництва) Державного підприємства «Антонов» з 11 листопада 2020 року; стягнення з Державного підприємства «Антонов» на користь ОСОБА_2 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу, з відрахуванням установлених законодавством України податків і зборів, за період з 11 листопада 2020 року по день ухвалення судом рішення; стягнення з Державного підприємства «Антонов» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 9 600 грн. та судові витрати у розмірі 420 грн. 40 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наказом № 3079кп від 22 червня 2018 року позивача було прийнято на роботу з 25 червня 2018 року на посаду віце-президента (з координації розвитку виробництва) ДП «Антонов».

За весь час трудової діяльності на підприємстві, до позивача не було жодних претензій або нарікань з приводу виконання ним своїх трудових обов`язків.

Наказом № 4137к від 02 вересня 2020 року посада віце-президента (з координації розвитку виробництва) була скорочена у зв`язку з чим, 11 вересня 2020 року позивача було попереджено про наступне звільнення у зв`язку із скороченням посади.

08 вересня 2020 року позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою, з метою отримання переліку вільних вакансій, які б він міг зайняти після скорочення його посади, на що 11 вересня 2020 року відповідачем були запропоновані позивачу посади, які за кваліфікаційним рівнем та рівнем оплати праці не відповідали його професійним здібностям, досвіду управлінської роботи та вимогам по оплаті праці.

26 жовтня 2020 року позивач знову звернувся до відповідача із письмовою заявою щодо наявності вільних вакансій, на що не отримав відповіді.

Наказом № 4259ку від 11 лютого 2020 року позивача було звільнено з підприємства на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вказане звільнення позивач вважає неправомірним, а дії відповідача щодо видання вищевказаного наказу, протизаконними.

Позивач зазначає, що після прийняття наказу про скорочення посади віце-президента (з координації розвитку виробництва), у штатний розпис підприємства були введені нові посади: віце-президента (з фінансів та економіки), директора з організації технічного обслуговування, директора аеродромного комплексу, віце-президента із авіаційно-транспортної діяльності, віце-президента (з корпоративного управління), про що не було повідомлено позивача.

Вказані дії підприємства позивач вважає такими, що грубо порушують його трудові права.

Позивач зазначає, що діями відповідача йому була завдана моральна шкода, яку він оцінює у 10 000 грн.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 31 березня 2021 року (а.с. 172-174) у задоволенні позову ОСОБА_2 до Державного підприємства «Антонов» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 30 квітня 2021 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 направив апеляційну скаргу у якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення Святошинського районного суду міста Києва від 31 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги, задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що розгляд даної справи було проведено судом першої інстанції за відсутності представника позивача, чим порушено засади рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Скаржник зазначає, що наказом № 3079кп від 22 червня 2018 року його було прийнято на роботу з 25 червня 2018 року на посаду віце-президента (з координації розвитку виробництва) ДП «Антонов».

Наказом № 4137к від 02 вересня 2020 року вищевказана посада була скорочена у зв`язку з чим, 11 вересня 2020 року скаржника було попереджено про наступне звільнення із займаної посади.

На письмову заяву скаржника від 08 вересня 2020 року щодо наявності вільних вакантних посад, 11 вересня 2020 року йому було запропоновані посади, які за кваліфікаційним рівнем та рівнем оплати праці не відповідали його професійним здібностям, досвіду управлінської роботи та вимогам по оплаті праці.

Наказом № 4259ку від 11 лютого 2020 року позивача було звільнено з підприємства та вдруге запропоновано вільні посади.

Скаржник зазначає, що після прийняття наказу про скорочення займаної ним посади, до штатного розпису підприємства були введені нові посади, а саме: віце-президента (з фінансів та економіки), директора з організації технічного обслуговування, директора аеродромного комплексу, віце-президента із авіаційно-транспортної діяльності, віце-президента (з корпоративного управління), про наявність яких останньому повідомлено не було.

Так, оскільки вищевказані посади були введені в штатний розпис підприємства в період попередження скаржника про звільнення, останні вважає, що мав право на зайняття однієї із посад, що не було взято до уваги судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення.

Скаржник зазначає, що судом першої інстанції не досліджувались посадові інструкції віце-президента (з фінансів та економіки), директора з організації технічного обслуговування, директора аеродромного комплексу, віце-президента із авіаційно-транспортної діяльності, а лише досліджувались кваліфікаційні вимоги до цих посад. Крім того, судом першої інстанції не було перевірено чи відповідали кваліфікаційним вимогам особи, що були призначені на вказані посади.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 травня 2021 року, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 травня 2021 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

26 травня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу з відповідними підтвердженнями про направлення його скаржнику.

З вказаного відзиву вбачається, що відповідач не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення, без змін.

Відповідач зазначає, що на підприємстві відбулося скорочення штатних посад у зв`язку з чим позивача було попереджено про наступне вивільнення та запропоновано наявні на підприємстві вакантні посади.

Разом з тим, позивач відмовився від працевлаштування на зазначені підприємством посади.

Відповідач не погоджується з посиланням скаржника на порушення судом першої інстанції його прав на участь у розгляді справи та вважає, що суд діяв виключно у межах чинного цивільного процесуального законодавства України, а прийняте ним рішення про продовження розгляду справи за відсутності позивача є законним та таким, що не вплинуло на обсяг процесуальних прав позивача.

У судовому засіданні скаржник та його представник - адвокат Барабаш Б. В. підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити з підстав, зазначених у ній.

Представник відповідача - адвокат Гудій В. В. заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення, без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи та заперечення учасників справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо скасування наказу про звільнення суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача проведено відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки у відповідача дійсно мало місце скорочення штату працівників. Відповідачем додержано норми законодавства, що регулюють вивільнення працівників, була відсутня можливість перевести позивача з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, про наступне вивільнення працівник був належним чином попереджений.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що зазначені вимоги є похідними від позовної вимоги про скасування наказу, у задоволенні якої, було відмовлено.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що наказом ДП «Антонов» № 3079кп від 22 червня 2018 року ОСОБА_2 прийнято на посаду віце-президента (з координації розвитку виробництва) (а.с. 17-18).

Наказом ДП «Антонов» № 4137к від 02 вересня 2020 року виведено з 09 листопада 2020 року із штатного розпису підприємства, зокрема, посаду віце-президента (з координації розвитку виробництва) (а.с. 19).

08 вересня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до ДП «Антонов» із службовою запискою у якій, просив надати йому перелік вільних вакантних посад на підприємстві (а.с. 38).

Наказом ДП «Антонов» № 4314к від 11 вересня 2020 року попереджено ОСОБА_2 про виключення із штатного розпису з 09 листопада 2020 року посади віце-президента (з координації розвитку виробництва) та запропоновано іншу роботу на вакантних посадах ДП «Антонов» в кількості 732 одиниці. З вказаним наказом та запропонованою іншою роботою на вакантних посадах станом на 11 вересня 2020 року ОСОБА_2 було ознайомлено того ж дня (а.с. 112).

26 жовтня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до ДП «Антонов» із службовою запискою у якій, просив надати йому перелік вільних вакантних посад, що з`явились на підприємстві після 11 вересня 2020 року (а.с. 38).

Наказом ДП «Антонов» № 5351к від 02 листопада 2020 року запропоновано ОСОБА_2 іншу роботу на вакантних посадах підприємства станом на 02 листопада 2020 року в кількості 699 одиниць. З вказаним наказом та запропонованою іншою роботою на вакантних посадах станом на 02 вересня 2020 року ОСОБА_2 було ознайомлено того ж дня (а.с. 113).

Наказом ДП «Антонов» № 4259ку від 11 листопада 2020 року віце-президента (з координації розвитку виробництва) ОСОБА_2 звільнено з 11 листопада 2020 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 20).

Наказом ДП «Антонов» № 4339к від 11 вересня 2020 року введено з 11 вересня 2020 року до штатного розпису підприємства по підрозділу «Керівництво підприємства» посаду віце-президента (з маркетингу та продажів) (а.с. 40).

Наказом ДП «Антонов» № 4374к від 11 вересня 2020 року уведено з 11 вересня 2020 року до штатного розпису підприємства по підрозділу «Керівництво підприємства» посади: віце-президент; директор з матеріально-технічного постачання (а.с. 41-42).

Наказом ДП «Антонов» № 4391к від 14 вересня 2020 року уведено з 11 вересня 2020 року до штатного розпису підприємства по підрозділу «Керівництво підприємства» посаду віце-президент (з фінансів та економіки) (а.с. 43).

Наказом ДП «Антонов» № 4393к від 14 вересня 2020 року уведено з 11 вересня 2020 року до штатного розпису підприємства по підрозділу «Керівництво АТП ДП «Антонов» посаду директора з організації технічного обслуговування (а.с. 44-45).

Наказом ДП «Антонов» № 4409к від 15 вересня 2020 року уведено з 11 вересня 2020 року до штатного розпису підприємства по підрозділу «Керівництво підприємством» посаду віце-президент (з корпоративного управління) (а.с. 48).

В матеріалах справи наявні посадові інструкції віце-президента (з авіаційно-транспортної діяльності) від 30 жовтня 2020 року (а.с. 114-124) та віце-президента (з фінансів та економіки) від 01 жовтня 2020 року (а.с. 125-133).

Із довідки про доходи № 522 від 09 лютого 2021 року вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача за період вересень-листопада 2020 року становить 2 504 грн. (а.с. 145).

Так, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Зі змісту ст. 492 КЗпП України вбачається, що при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України за № 9 від 09.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Згідно з ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п.п.1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що з 25 червня 2018 року ОСОБА_2 прийнято на посаду віце-президента (з координації розвитку виробництва) в ДП «Антонов».

Частиною 3 ст. 64 ГК України встановлено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Із листа Міністерства праці та соціальної політики України від 07 квітня 2011 року № 114/06/187-11 вбачається, що штат працівників - це сукупність посад, встановлених штатним розписом підприємства

Наказом ДП «Антонов» № 4137к від 02 вересня 2020 року, з 09 листопада 2020 року із штатного розпису підприємства виведено посаду віце-президента (з координації розвитку виробництва), про що, 11 вересня 2020 року повідомлено ОСОБА_2 та запропоновано іншу роботу на вакантних посадах підприємства у кількості 732 одиниці.

02 листопада 2020 року підприємством було запропоновано ОСОБА_2 вакантні посади, які були наявні на підприємстві на зазначений час, у кількості 699 одиниць.

З вказаного вбачається, у зв`язку з виведенням на підприємстві посади віце-президента (з координації розвитку виробництва), позивача майже за два місяці було попереджено про наступне вивільнення. При цьому, позивачу були запропоновані посади для подальшого працевлаштування, які він міг виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації та досвіду, проте останній від запропонованих посад відмовився.

Так, власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Таким чином, встановивши що у ДП «Антонов» мало місце скорочення штату працівників, внаслідок чого було скорочено посаду, яку обіймав позивач, дотримання роботодавцем порядку попередження позивача про наступне вивільнення та обов`язку працевлаштування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення позивача з роботи відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства.

Крім того, враховуючи, що вимоги щодо поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди є похідними від позовної вимоги про скасування наказу про звільнення, у задоволенні якої було відмовлено, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

Посилання скаржника на те, що розгляд даної справи було проведено судом першої інстанції за відсутності представника позивача, не впливає на правильність та обґрунтованість рішення суду, а відтак, не може бути підставою для його скасування.

Посилання скаржника на те, що йому були запропоновані вакантні посади які за кваліфікаційним рівнем та рівнем оплати праці не відповідали його професійним здібностям, досвіду управлінської роботи та вимогам по оплаті праці, не можуть бути підставою для задоволення його позовних вимог, оскільки як вбачається з матеріалів справи, скаржнику були запропоновані вакантні посади у кількості 732 одиниці, які були вільні станом на 11 вересня 2020 року та ще 699 одиниць вакантних посад станом на 02 листопада 2020 року. Таким чином, підприємство належним чином виконало вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, запропонувавши йому наявні на підприємстві вакантні посади.

Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на те, що оскільки до штатного розпису підприємства були введені наступні посади: віце-президента (з фінансів та економіки), директора з організації технічного обслуговування, директора аеродромного комплексу, віце-президента із авіаційно-транспортної діяльності, віце-президента (з корпоративного управління), останній мав право на зайняття однієї із них, виходячи з наступного.

Пунктом 7.8 статуту ДП «Антонов» встановлено, що керівник підприємства формує адміністрацію підприємства, за погодженням з Концерном призначає та звільняє своїх заступників, а також посадових осіб, які за своїми функціональними обов`язками заміщують керівника підприємства в разі його тимчасової відсутності (незалежно від назви посади), директора з виробництва, головного інженера, керівника структурного підрозділу з питань безпеки, керівника юридичної служби або іншого структурного підрозділу (незалежно від виду), що здійснює правову роботу на підприємстві (а.с. 86-109).

20 серпня 2020 року ДП «Антонов» звернулося до Генерального директора Державного концерну «Укроборонпром», який здійснює регулювання, контроль та координацію діяльності підприємства, з листом № 162/6929-20 у якому просило погодити призначення ОСОБА_3 на посаду віце-президента (з фінансів та економіки) (а.с. 139), а 11 вересня 2020 року зазначену особу погоджено на призначення, про що листом повідомлено підприємство (а.с. 140).

21 серпня 2020 року ДП «Антонов» звернулося до Генерального директора Державного концерну «Укроборонпром», який здійснює регулювання, контроль та координацію діяльності підприємства, з листом № 162/6972-20 у якому просило погодити призначення ОСОБА_4 на посаду віце-президента (з авіаційно-транспортної діяльності) (а.с. 141), а 11 вересня 2020 року зазначену особу погоджено на призначення, про що листом повідомлено підприємство (а.с. 142).

07 вересня 2020 року ДП «Антонов» звернулося до Генерального директора Державного концерну «Укроборонпром», який здійснює регулювання, контроль та координацію діяльності підприємства, з листом № 162/7438-20 у якому просило погодити призначення ОСОБА_5 на посаду віце-президента (з корпоративного управління) (а.с. 143), а 11 вересня 2020 року зазначену особу погоджено на призначення, про що листом повідомлено підприємство (а.с. 144).

З вказаного вбачається, що на зазначені скаржником посади були погоджені працівники до моменту виключення посади позивача зі штатного розпису.

Крім того, згідно кваліфікаційних вимог посадових інструкцій вищевказаних посад, у працівника повинна бути повна вища освіта відповідного напряму підготовки (магістр, спеціаліст), післядипломна освіта в галузі управління та стаж роботи за професіями керівників в авіаційній галузі не менше 5 років (а.с. 114-133). Разом з тим, у останнього був відсутній стаж роботи за професіями керівників в авіаційній галузі не менше 5 років, що підтверджується копіює його трудової книжки (а.с. 134-138).

Щодо посад директора з організації технічного обслуговування, директора аеродромного комплексу, то вказані посади не відповідали досвіду роботи позивача у зв`язку з відсутнім у нього стажем роботи за професіями керівників нижчого рівня в авіаційній галузі.

Посилання скаржника на не дослідження судом першої інстанції відповідність кваліфікаційним вимогам осіб, що були призначені на ці посади, є безпідставним, оскільки не є предметом спору у даній справі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 31 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 10 червня 2021 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: Я. В. Головачов

О. В. Шахова