Справа № 308/8009/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

11 червня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді - Лемак О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Сухан Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» про визнання недійсним договору надання позики,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» про визнання недійсним договору надання позики.

Позивач у позовній заяві посилається на те, що на підставі договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 28.01.2019 р. відповідачем йому нарахована заборгованість по сплаті кредиту станом на 11.07.2019 р. в сумі 31 735,31 грн., що стверджується сформованою відповідачем квитанцією для оплати. Розрахунок складових такої заборгованості і підставити нарахування такої - відповідачем не повідомляється.

Зазначає, що з такою заборгованістю він не погоджуюсь за відсутності законних підстав її нарахування. Умови кредитного договору, що застосовані відповідачем при розрахунку боргу і договір в цілому відповідно, є недійсними з моменту їх виникнення з наступних підстав.

Вказує, що 28.01.2019 року між сторонами було укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 28.01.2019 р. за допомогою веб-сайту відповідача.

Відповідно до погоджених відповідачем умов сума кредиту для видачі була визначена у розмірі 3000 грн., мета отримання кредиту: споживчі цілі, строк надання кредиту : 30 календарних днів: з 28.01.2019 р. по 27.02.2019 р. Пунктом 1.3. Договору процентна ставка за користування кредитом була встановлена у розмірі 1,75 % за кожен день користування кредитними коштами, що відповідає 638,75% річних, (що також визначено п.1.10.3, п. 1.14. Договору). Пунктом 1.10.1. Договору було визначено загальну вартість кредиту в сумі 945 грн.

Максимально можливу вартість при максимальній сумі кредиту було визначено у розмірі 10500 грн.(п. 1.10.2. Договору)// (1,75 % від 20 000 грн. X 30 днів = 350 грн.* 30 днів = 10500 грн.)

Зазначає, що розмір процентної ставки за користування кредитом на період після дати 27.02.2019 р. (після 30 днів користування позичковими коштами) - сторонами не погоджувався (ні щоденної, ні річної). Сукупну вартість кредиту за період користування кредитними коштами після дати 24.02.2019 р. умовами Кредитного договору також не визначалося і позичальнику такі не повідомлялися.

Розрахунком заборгованості, складеним відповідачем, стверджується, що така нарахована в порушення умов Кредитного договору із одностороннім встановленням відсоткової ставки за користування кредитом після закінчення строку дії договору.

Також пояснює, що оскільки умовами п. 5.3. Договору встановлено, що за весь час прострочення сплачується 1,75% від неповерненої суми кредиту за кожен день прострочення, - сума компенсації становить 638,75 % річних, що в розумінні п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливою умовою та є підставою для визнання цього договору недійсним.

Крім того, позивачем не визнається факт належного укладення оспорюваного кредитного договору , оскільки вважає, що такий не відповідав порядку, передбаченому для даного виду договорів (письмова форма, з оригіналом підпису фізичної особи та оригіналом підпису уповноваженого представника юридичної особи та засвідчення такого печаткою цієї юридичної особи) відсутній також факт підписання договору підписами відповідача та позивача що унеможливлює пред`явлення таких доказів позивачем із засвідченням їх справжності (відсутні копії договору із оригіналами підписів сторін).

На підставі наведеного просить суд визнати недійсним Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 28.01.2019 р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНФІНАНС» () та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.07.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.05.2021 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за вказаною позовною заявою до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач не з`явився, однак від його представника адвоката Бомбушкар С.Ю. надійшла заява про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час там місце судового засідання був повідомлений належним чином, шляхом надіслання судової повістки про виклик рекомендованим поштовим відправленням, відзиву на позовну заяву не подав, причини неявки суду не відомі, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти цього не заперечує позивач.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 28.01.2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту відповідача було укладено в електронному виді Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №

Відповідно до пп. 1.2 - 1.6 Договору, зазначено, що кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії Договору - 36 календарних місяців з дня підписання Договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредити не пізніше (дата остаточного повернення кредиту). Строк користування кожним траншем є окремим та визначається відповідно до умов Договору, Додатку до Договору та Правил. Мета отримання кредиту споживчі цілі.

Кредит надається без умови його забезпечення. Загальний (максимальний) розмір кредитної лінії - 20 000 гривень. До умов даного Договору застосовується фіксована процентна ставка. Максимальний строк (кількість календарних днів користування Кредитом (траншем) - 30 календарних днів. Максимальна відсоткова ставка, нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості - 1, 75%.

Договір, в частині пп. 1.10.1 - 1.10.4, передбачає, що загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить 945 грн. Максимальна вартість кредиту при максимальній сумі кредиту у грошовому виразі становить 10500 грн. Реальна річна процентна ставка за кредитом становить 638,75 %. Максимальна реальна річна процентна ставка за кредитом становить 638,75 %.

Відповідно до п. 4.2 зазначено, що з підписанням цього Договору Позичальник повідомлений та надає свою згоду Товариству на обробку його персональних даних, що включає в себе дії Товариства зі збору, реєстрації, накопичення, зберігання, адаптування, зміни, поновлення, поширення (розповсюдження, реалізації, передачі), використання, знеособлення та знищення будь-яких персональних даних

Згідно п. 6.4 Договору, підписанням цього Договору Позичальник підтверджує, що він уклав цей Договір на сприятливих для себе умовах, у тому числі з отриманням повної інформації від Товариства, достатньої та необхідної для прийняття рішення Позичальником щодо укладання цього Договору, що відповідає його внутрішній волі.

Статтею 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому, згідност. 627 ЦК Українита відповідно дост. 6 цього Кодексусторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.2 ст. 627 ЦК Україниу договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Зокрема, ст. 628 ЦК Українипередбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК Українипередбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Останні щодо кредитного договору встановлені стст. 1048-1052, 1054 ЦК України.

Відповідно до положень вказаних статей істотними умовами кредитного договору виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1055 ЦК Україникредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

У відповідності до умов Договору позивач підтверджує своє розуміння і згоду з тим, що до підписання Договору він був ознайомлений зі всією інформацією, необхідною йому для прийняття рішення щодо отримання кредиту, та інформацією, надання якої передбачене нормами Закону України «Про захист прав споживачів», що підтверджує наявність його підпису на документах. Тому, підстав вважати, що позивачу при укладенні договору не було надано інформацію відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів»та Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) немає.

Разом з тим, згідно п.5.3. оспорюваного договору встановлено, що у разі прострочення позичальником строків сплати поточного кредиту та відсотків за користування кредитом частково/або у повному обсязі позичальник самостійно нараховує та сплачує Товариству, на його вимогу, пеню в розмірі 1,75% від несвоєчасно сплаченої суми (кредиту відсотків) за кожен день прострочення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» інформація, що надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги без навязування її придбання. Фінансова установа під час надання інформації клієнту зобовязана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до змісту п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на загальних засадах цивільного законодавства добросовісності, розумності та справедливості.

Положеннями ч. 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За правилами частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд вважає, що вказана вище умова договору є несправедливою, оскільки всупереч принципу добросовісності породжує істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків споживачку, внаслідок чого на позивачку може бути покладено обов`язок щодо сплати 638,75 % відсотків від суми неповернутого кредиту та/або несплачених відсотків на рік за порушення строку сплати кредиту та/або процентів. Такий розмір пені при застосуванні цих умов призводить до встановлення непропорційно великої суми компенсації, тобто понад 50 % вартості кредиту і плати за користування кредитними коштами.

Вказане узгоджується із правовими позиціями, викладеними в рішеннях Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011, від 11.07.2013 року №7-рп/2013 та постановах Верховного Суду України від 16.09.2015 року у справі № 6-12674св15, від 16.11.2016 року у справі № 6-1746цс16, постановах Верховного Суду від 15.03.2018 року у справі №752/18046/14-ц, від 11.04.2018 року у справі №127/18820/15-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним в цілому Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 28.01.2019, однак наявні підстави для визнання недійсними пункту 5.3 Договору щодо встановлення сторонами договору пені у розмірі 1,75 % від суми несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, що становить до 635 % на рік, оскільки такий є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов, підлягає до часткового задоволення.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 3, 6, 11, 202, 203, 215, 217 Цивільного кодексу України, ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву - задовольнити частково.

Визнати недійсним п. 5.3. Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 28.01.2019 року, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» та ОСОБА_1 .

В іншій частині позову відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою : АДРЕСА_1 .

Відповідач: товариство з обмеженою відповідальністю «Інфінанс», , місцезнаходження за адресою: 01033, м. Київ, Голосіївський район, вул. Жилянська, 41.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Дата складення повного тексту рішення 11 червня 2020 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суд О.В. Лемак