ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/518/21 Справа № 210/4219/19 Суддя у 1-й інстанції - Літвіненко Н. А. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

Головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській областіна рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 травня 2020 року, яке постановлено суддею Літвіненко Н.А. в місті Кривому Розі та повний текст рішення складено 04 червня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській областіпро встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, який в подальшому уточнила.

В обґрунтування уточненої позовної заяви позивач зазначила, що з 2003 року вона мешкала разом з ОСОБА_2 , до дня смерті останнього однією сім`єю, вели спільне господарство, заробітну плату спільно витрачали на придбання продуктів харчування, одягу, сплату комунальних платежів, а залишки накопичували для створення в майбутньому затишного житла, народження і забезпечення спільної дитини.

06 серпня 2007 року з ОСОБА_2 , під час виконання трудових обов`язків, стався нещасний випадок, внаслідок якого він загинув. Актом про нещасний випадок №48 від 30 серпня 2007 року, підтверджується, що нещасний випадок, який стався ОСОБА_2 , пов`язаний з виробництвом. Після смерті ОСОБА_2 позивач залишилася самотня, свою сім`ю не створила, дітей не має, офіційно не працевлаштована, має лише випадкові заробітки.

06 серпня 2018 року позивач звернулась до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській областіщодо призначення страхових виплат по втраті годувальника, однак отримала відмову.

Вважає, що відмова Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській областів нарахуванні позивачу страхових виплат порушує її цивільні права.

Тому просила суд встановити факт спільного проживання без реєстрації шлюбу з чоловіком ОСОБА_2 , з березня 2003 року по час його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 травня 2020 року позовні вимоги задоволено.

Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_2 з березня 2003 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто по день його смерті.

В апеляційній скарзі Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській областіпросить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по справі, про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду з позовом про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, оскільки зазначений строк розпочався у позивача в серпні 2007 року та закінчився в серпні 2010 року, однак клопотань останньою про поновлення пропущеного строку позовної давності позивачем не подавався.

Також апелянт зауважує, що позивачем, відповідно до вимог ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», не було надано необхідних документів для виплат останній у разі втрати годувальника.

Крім того, відповідач звертає увагу на те, що відповідно до ч.2 ст. 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», в редакції 2007 року, Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в 2007 році були призначені щомісячні страхові виплати матері померлого ОСОБА_2 , як особі, яка має на це право у разі смерті потерпілого відповідно до наданих нею необхідних для цього документів.

На думку апелянта, позивачем не надано належних та допустимих доказів спільного проживання позивача з ОСОБА_2 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 та ведення з ним спільного господарства.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача позивач зазначає про те, що наведені в апеляційній скарзі доводи є надуманими та такими, що не мають правових підстав для їх задоволення, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області Бершадську Л.С., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, відзиву позивача на апеляційну скаргу відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що за життя ОСОБА_2 працював на посаді слюсаря ремонтника цеху з ремонту енергетичного обладнання №2 ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (а.с. 12).

Згідно п. 6 Акту № 48 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 30 серпня 2007 року, під час виконання трудових обов`язків слюсаря ремонтника 06 серпня 2007 року внаслідок падіння з висоти ОСОБА_2 був смертельно травмований (а.с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с. 11).

Згідно листа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області №20.1-23/5185від 09 серпня 2019 року, позивачу відмовлено у призначенні та виплаті страхових виплат, оскільки позивач в особовій справи потерпілого ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутня інформація, що ОСОБА_1 є членом сім`ї загиблого (а.с. 30).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача та встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача ОСОБА_1 з ОСОБА_2 з березня 2003 року по 15 серпня 2007 року, тобто по день його смерті, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог позивача.

Однак, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Факт спільного проживання, сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВС від 19 березня 2020 року по справі № 303/2865/17.

Згідно з частинами 1, 7 статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", страховими виплатами є грошові суми, які Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Страхові виплати складаються із: 1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата); 2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого); 3) страхової виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; 4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

Такими непрацездатними особами є: 1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання, - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; 2) особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якщо вони не працюють; 3) особи з інвалідністю - члени сім`ї потерпілого на час інвалідності; 4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов`язаний виплачувати аліменти; 5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 62 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є Конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 12 ЦПК України.

На суд покладається обов`язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу позивач посилалась на те, що з 2003 року вона мешкала разом з ОСОБА_2 , з яким до дня смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, заробітну плату спільно витрачали на придбання продуктів харчування, одягу, сплату комунальних платежів, а залишки накопичували для створення в майбутньому затишного житла, народження і забезпечення спільної дитини.

При цьому позивач, згідно вимог ст. 12, 81 ЦПК України, не надала належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до довідки №895 Комунального житлового підприємства №7 від 05 листопада 2007 року, померлий ОСОБА_2 до дня смерті проживав однією сім`єю з матір`ю ОСОБА_3 , яка знаходилась у нього на утриманні (а.с. 42).

Відповідно до Постанови Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області від 15 березня 2019 року призначено страхові виплати ОСОБА_3 , відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (а.с. 43).

Як вбачається з матеріалів, позивачем, відповідно до вимог ст. 12,81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів її спільного проживання зОСОБА_2 , ведення спільного з ним господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

За таких обставин, оскільки позивачем, відповідно до вимог ст. 12,81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували доводи ОСОБА_1 щодо існування між нею та померлим ОСОБА_2 відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та побуту колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову позивача про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.

Колегія суддів вважає помилковим посилання суду першої інстанції, як на підставу для задоволення позову про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, пояснення свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , оскільки як вбачається з матеріалів справи, пояснення свідків про те, що позивач ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_2 однією сім`єю з березня 2003 року по день смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , робили ремонт в квартирі, придбали телевізор, планували одружитися, спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2009 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_3 , заінтересована особа Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювання України в. Кривому Розі про встановлення факту перебування на утриманні у якості члена сім`ї встановлено факт перебування матері померлого ОСОБА_2 . ОСОБА_3 на утриманні свого сина ОСОБА_2 у якості члена сім`ї, на момент його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 144-145).

Згідно зазначеного рішення суду допитана в судовому засіданні ОСОБА_3 пояснила, що вона мешкала разом з сином ОСОБА_2 та перебувала на його утриманні, оскільки вона є пенсіонером та її пенсії не вистачає на життя, син ОСОБА_2 постійно купував їжу, одяг. Також зазначила той факт, що у ОСОБА_2 була своя квартира, де він був зареєстрований, але в ній він ніколи не мешкав (а.с. 144).

Допитана в межах розгляду цивільної справи за заявою ОСОБА_3 про встановлення факту перебування на утриманні у якості члена сім`ї як свідок ОСОБА_1 пояснила, що вона підтримувала стосунки з померлим ОСОБА_2 з 2005 року по день його загибелі ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, ОСОБА_2 мешкав зі своєю матір`ю ОСОБА_3 , допомагав їй, давав їй гроші на ліки, харчі, інші необхідні речі (а.с. 145).

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду з позовом про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч.ч. 3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №369/6892/15-ц.

Враховуючи вищевикладене, оскільки суд апеляційної інстанції відмовляє у задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю, колегія суддів вважає, що не заслуговують на увагу посилання відповідача про те, що позивачем пропущений строк позовної давності на встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при вирішенні спору неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, що призвели до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення по справі про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській областіпідлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Відповідно до положень ч. 13 ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській областіпідлягає стягненню 576,30 грн. в рахунок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги (а.с. 99).

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області- задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 травня 2020 року скасувати та постановити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській областіпро встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській областісудовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 576 (п`ятсот сімдесят шість) гривень 30 (тридцять) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 лютого 2021 року.

Головуючий:

Судді: