Справа № 418/2882/20
РІШЕННЯ

іменем України

"04" лютого 2021 р. Міловський районний суд Луганської області

Міловський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді: Гуцола М.П.;

за участі: секретаря: Вороніної І.О.;

позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом: ОСОБА_1 ;

відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом: ОСОБА_2 ;

представника третьої особи: ОСОБА_3 ;

спеціаліста психолога: ОСОБА_4 ;

спеціаліста психолога: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Міловської районної адміністрації Луганської області про визначення місця проживання неповнолітніх дітей та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Міловської районної адміністрації Луганської області про визначення місця проживання неповнолітніх дітей

ВСТАНОВИВ:

Короткий виклад позицій учасників справи та їх аргументи.

27.07.2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Міловської РДА Луганської області про визначення місця проживання неповнолітніх дітей.

У своєму позові позивач просить ухвалити рішення, яким визначити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повторне свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане 07.12.2018 року Міловським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане виконавчим комітетом Мусіївської сільської ради Міловського району Луганської області, разом з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 за місцем її проживання.

Свої вимоги позивач ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що вона перебувала в офіційно зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , який був зареєстрований 18.08.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Біловодського районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 41.

За час спільного подружнього життя у позивача з відповідачем народилось двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Спільне життя між подружжям не склалося і рішенням Міловського районного суду Луганської області від 09.01.2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Позивач вказує, що на початку 2018 року шлюбні відносини із відповідачем припинились, а неповнолітні діти проживали з нею в селі Новострільцівка.

Вказує, що розпорядженням голови Міловської РДА Луганської області від 12 червня 2020 року № 155 постійне місце проживання обох дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , визначено з їх матір`ю ОСОБА_1 .

Вказане розпорядження ОСОБА_2 не виконує та вимагає від матері віддати йому для постійного місця проживання молодшу доньку ОСОБА_7 .

У зв`язку із чим, позивач звернулась до суду для врегулювання спірного питання та визначення місця проживання неповнолітніх ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з позивачем.

Своїм правом на подання відзиву відповідач ОСОБА_2 не скористався.

Разом з тим, відповідачем подано до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 за участі служби у справах дітей Міловської РДА Луганської області у якому позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 просить суд прийняти до розгляду зустрічну позовну заяву. В задоволенні первісного позову відмовити. Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з її матір`ю ОСОБА_1 , а ОСОБА_7 з батьком ОСОБА_2 .

Свої вимоги позивач ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що він перебував в офіційно зареєстрованому шлюбі з відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 , який був зареєстрований 18.08.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Біловодського районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 41.

За час спільного подружнього життя у позивача з відповідачем народилось двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Спільне життя між подружжям не склалося і рішенням Міловського районного суду Луганської області від 09.01.2020 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Вказує, що після розірвання шлюбу їхня старша дочка ОСОБА_6 залишилась проживати з матір`ю, а менша дочка ОСОБА_7 залишилась проживати з ним за адресою: АДРЕСА_1 .

Посилається на те, що він у повній мірі зможе забезпечити належні умови проживання, навчання та виховання малолітньої доньки ОСОБА_7 а той час як позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом не зможе забезпечити належні умови проживання, навчання та виховання малолітньої ОСОБА_7 через відсутність у неї житла та коштів для проживання.

Своїм правом на подання відзиву на зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 не скористалась. Будь яких клопотань з даного приводу до суду не надходило.

Представник третьої особи своїм правом на подання пояснень щодо предметів позову та зустрічного позову не скористався.

У судовому засіданні позивач за первісним позовом підтримала свій позов та просила суд його задовольнити. Щодо вимог зустрічного позову заперечила та просила суд відмовити у його задоволенні.

Відповідач за первісним позовом заперечував щодо задоволення первісного позову та просив суд відмовити у його задоволенні при цьому просив задовольнити зустрічний позов у повному обсязі.

Представник третьої особи Бабкіна А.А. підтримала позицію позивача за первісним позовом та просила суд його задовольнити.

Процесуальні рішення та дії суду у справі.

Ухвалою Міловського районного суду Луганської області від 05.08.2020 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження.

Доручено Службі у справах дітей Міловської районної державної адміністрації Луганської області надати обґрунтований висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною.

Ухвалою суду від 13.08.2020 року без виходу суду до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, розгляд справи відкладено у зв`язку із неявкою відповідача.

Ухвалою Міловського районного суду Луганської області від 19.10.2020 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей Міловської районної державної адміністрації Луганської області про визначення місця проживання дітей повернуто особі, яка його подала.

Ухвалою суду від 20.10.2020 року без виходу суду до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, розгляд справи відкладено на підставі п. 4 ч. 2 ст. 223 ЦПК України.

Ухвалою Міловського районного суду Луганської області від 22.10.2020 року у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про поновлення процесуального строку на подання зустрічного позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей Міловської районної державної адміністрації Луганської області про визначення місця проживання дітей відмовлено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей Міловської районної державної адміністрації Луганської області про визначення місця проживання дітей повернуто відповідачу.

Ухвалою Міловського районного суду Луганської області від 27.10.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 12.11.2020 року без виходу суду до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання розгляд справи відкладено у зв`язку із неявкою сторін.

Ухвалою суду від 26.11.2020 року без виходу суду до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання розгляд справи відкладено у зв`язку із неявкою сторін.

Постановою Луганського апеляційного суду від 08.12.2020 року скасовано ухвалу Міловського районного суду Луганської області від 22.10.2020 року, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Міловського районного суду Луганської області клопотання про поновлення строків для подання зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 задоволено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей Міловської районної державної адміністрації Луганської області про визначення місця проживання дітей, прийнято до свого провадження, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

Ухвалою суду від 19.01.2021 року без виходу суду до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, розгляд справи відкладено у зв`язку із неявкою сторін.

Ухвалою суду від 27.01.2021 року без виходу суду до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, задоволено клопотання ОСОБА_2 про допит у якості свідка ОСОБА_9 .

Ухвалами суду від 04.02.2021 року без виходу суду до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання позивачу відмовлено у повторному допиті свідка та допиті нового свідка, а також прийнято відмову ОСОБА_2 від допиту свідка ОСОБА_10 .

Фактичні обставини справи, встановлені судом та докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Так, судом встановлено, та не заперечувалось сторонами, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі, який був зареєстрований 18.08.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Біловодського районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 41.

За час спільного подружнього життя у сторін народилось двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_4 .

Згідно копії судового наказу від 08.05.2020 року на користь позивача за первісним позовом стягуються аліменти з відповідача за первісним позовом на утримання малолітніх дітей в розмірі 1/3 частини заробітку боржника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Спільне життя між подружжям не склалося і рішенням Міловського районного суду Луганської області від 09.01.2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Розпорядженням голови Міловської РДА Луганської області від 12 червня 2020 року № 155 постійне місце проживання обох дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , визначено з їх матір`ю ОСОБА_1 .

З копії паспорта громадянина України встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 є громадянином України.

З копії довідки про внесення відомостей до ЄДДР судом встановлено, що позивач за зустрічним позовом зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 .

Із пояснень учасників справи судом встановлено, що позивач наразі проживає за адресою: АДРЕСА_3 зі своїм співмешканцем ОСОБА_11 .

З копії довідки про доходи ОСОБА_1 від 13.07.2020 року, виданої Відділом освіти Міловської РДА Луганської області судом встановлено, що ОСОБА_1 працює у НВК ДНЗ «Сонечко» Новострільцівська ЗОШ І-ІІІ ступенів та займає посаду вчителя. сукупний дохід за період січня по червень 2020 року включно склав 146497,13 грн.

З копії паспорта громадянина України встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є громадянином України та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання № 235 від 08.08.2020 року, виданої ВК Мусіївської СР Луганської області про реєстрацію місця проживання ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 з 04.07.2013 року.

Згідно копії акту обстеження житлово-побутових потреб сім`ї від 10.08.2020 року, складеного комісією в складі Бабкіної А.А. - в.о. начальника, головного спеціаліста ССД, ОСОБА_12 - лікаря-педіатра районної КРНП Міловської ЦРЛ та ОСОБА_13 - фахівця із соціальної роботи РУССДМ складеного за місцем мешкання ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 встановлені наступні обставини.

Під час обстеження будинку вдома знаходились ОСОБА_2 та його донька ОСОБА_14 . Із бесіди з ОСОБА_2 встановлено, що ОСОБА_14 з квітня місяця проживає з ним та не хоче їхати жити до матері. Старша дочка проживає з матір`ю.

У будинку чисто, прибрано, для ОСОБА_15 створені належні умови для проживання, навчання та повсякденного розвитку. У дівчинки є окрема кімната та всі необхідні речі.

Згідно копії довіреності від 24.09.2012 року у ОСОБА_2 в користуванні наявний автомобіль марки ВАЗ 21101 2007 року випуску.

Згідно копії довідки КЗ Мусіївський НВК «Калинка» Мусіївської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 184 від 09.10.2020 року ОСОБА_7 навчається у 2 класі КЗ «Мусіївський НВК ДНЗ «Калинка».

Відповідно до копії довідки про склад сім`ї ОСОБА_16 № 297 від 09.10.2020 року, виданої ВК Мусіївської СР Луганської області, ОСОБА_2 мешкає за адресою АДРЕСА_1 та має наступний склад сім`ї: ОСОБА_17 - батька, 1946 р.н, ОСОБА_18 - мати, 1949 р.н., ОСОБА_6 - дочка, 2008 р.н. (не проживає), ОСОБА_7 - дочка, 2013 р.н.

Зі змісту довідки, виданої КЗ Мусіївський НВК «Калинка» Мусіївської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 185 від 12.10.2020 року слідує, що ОСОБА_2 працює вчителем трудового навчання Мусіївського НВК з 16.08.1999 року.

Згідно характеристики ОСОБА_2 останній позитивно характеризується за місцем роботи. За досягнення в трудовій діяльності нагороджений грамотою Міловської РДА та грамотою Міловської районної профспілки працівників освіти.

З копій державного акта на право власності на земельну ділянку та свідоцтва про право на спадщину слідує, що ОСОБА_2 належать на праві приватної власності земельні ділянки 2.0 га та 6,24 га.

Із дослідженого судом висновку органу опіки та піклування Міловської РДА щодо визначення місця проживання дітей від 27.08.2020 року № 1/04-26/1314 судом встановлено наступне.

Мати - ОСОБА_1 , 22071985 року народження, проживає за адресою: АДРЕСА_3 зі своїми доньками ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та співмешканцем

ОСОБА_11 та ОСОБА_21 ведуть господарство у якому утримують птицю близько 50 голів. В користуванні мають земельну ділянку під городництво 15 соток. Будинок електрифікований та газифікований є водопостачання. Для дівчаток створені належні умови для їх проживання, навчання та повсякденного розвитку.

За час проживання на території сільської ради ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не притягувалась, спиртними напоями не зловживає, скарги від мешканців села не надходило.

ОСОБА_22 - ОСОБА_11 за час проживання на території сільської ради зарекомендував себе як звичайна людина, спиртними напоями не зловживає, скарги від членів родини чи мешканців села не надходило. В поле зору Міловського ВП ГУНП в Луганській області за останні поять років не потрапляв.

Згідно висновку ОСОБА_1 працює вчителем англійської мови в НВК «Сонечко», позитивно характеризується, по відношенню до власних дітей турботлива та відповідальна мати, вимоглива та справедлива. До обох дітей ставиться однаково.

Згідно акту оцінки потреб сім`ї, ознаки СЖО відсутні.

Батько - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Проживає один у будинку своїх батьків. За вказаною адресою зареєстровані його діти.

Згідно висновку ОСОБА_2 позитивно характеризується за місцем мешкання та місцем роботи, скарги від членів родини чи односельців не надходило.

Із бесіди з ОСОБА_2 встановлено, що ОСОБА_14 з квітня місяця проживає з ним та не хоче їхати жити до матері. Старша дочка проживає з матір`ю.

У будинку чисто, прибрано, для ОСОБА_15 створені належні умови для проживання, навчання та повсякденного розвитку. У дівчинки є окрема кімната та всі необхідні речі.

Згідно акту оцінки потреб сім`ї, ознаки СЖО відсутні.

З огляду на викладене, захищаючи інтереси дітей, керуючись ч. 4, 5 ст. 19, ст.. 157,160,161,171,СК України, пункту 72 постанови КМУ від 24.09.2008 року № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування , пов`язаної з захистом прав дитини» орган опіки і піклування дійшов висновку про доцільність визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з їх матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

У судовому засіданні допитані наступні свідки:

-зі сторони позивача за первісним позовом:

ОСОБА_23 пояснила суду, що працює вчителем історії в Новострільцівській НВК. до 12 березня 2020 року займала посаду директора у вказаному НВК.

Зазначила, що ОСОБА_6 є ученицею 7 класу Новострільцівської НВК, ОСОБА_7 навчалась у першому класі Новострільцівської НВК поки її не забрав батько. За період навчання дівчата показували високі результати, скарги на їх поведінку чи успіхи у навчанні до неї, як до директора школи не надходили.

Також свідок з позитивної сторони охарактеризувала ОСОБА_1 .

ОСОБА_24 повідомила суду, що займає посаду вчителя молодших класів в Новострільцівському НВК . Зазначила, що у першому класі була класним керівником у ОСОБА_7 . Повідомила суду, що дівчинка за період навчання до березня 2020 року показувала гарні результати в навчанні, була активна та доброзичлива.

Після березня 2020 року вчителем зв`язок з дитиною було втрачено.

Допитана ОСОБА_25 пояснила суду, що була присутня в травні місяці під час спроб ОСОБА_1 поспілкуватись зі своєю донькою в с. Мусіївка. Вкзала, що ОСОБА_1 одного разу змогла поспілкуватись з дитиною, але дитина відмовилась їхати з матір`ю додому. Іншого разу ОСОБА_26 родичі відповідача чини перешкоди у спілкуванні з дитиною тому їй довелось викликати поліцію.

Вказана обставина перевірена судом та підтверджується дослідженим талоном повідомлення єдиного обліку № 833.

Допитана ОСОБА_6 в присутності психолога та представника органу опіки та піклування повідомила суду, що наразі проживає з матір`ю. Мати зі своїм співмешканцем ОСОБА_21 створили гарні умови для її проживання та проживання її сестер. Вказала, що однаково прихильна до матері і до батька, а також повідомила, що сумує за своєю сестрою ОСОБА_20 та хотіла б, щоб вона жила з ними. Також висловила бажання проживати зі своєю матір`ю.

-зі сторони відповідача за первісним позовом:

ОСОБА_27 повідомила суду, що є сусідкою ОСОБА_2 . Вказала, що ОСОБА_7 зараз проживає з батьком, дівчинка привітна та доброзичлива, скарги від неї ніколи не чула. Вказала , що неодноразово чула від родичів ОСОБА_2 про те, що дівчинка висловлює бажання жити з батьком.

Також свідок позитивно охарактеризувала ОСОБА_2 та його родину.

ОСОБА_9 повідомила суду, що з ОСОБА_2 перебуває в родинних відносинах оскільки є дружиною його брата. В ході допиту повідомила суду, що в квітні 2020 року ОСОБА_14 і її сестра ОСОБА_19 приїхали погостити у свого батька. Вказала, що діти приїхали без речей та зазначила, що у ОСОБА_15 були синці на руках та нозі. Зазначила, що при неодноразовому спілкуванні з ОСОБА_20 дівчинка виявляла бажання жити з батьком.

Під час розгляду справи в суді, в судовому засіданні судом з`ясовано думку ОСОБА_7 в присутності психолога та представника органу опіки та піклування, яка виявила бажання проживати саме з батьком.

Щодо доказу поданого позивачем, а саме витягу із переписки з соціальної мережі «Месенджер» суд на підставі ст. ст. 77, 79 ЦПК України визнає його недопустимим та недостовірним оскільки суду не представилось можливим в ході розгляду справи встановити одного з авторів зазначеної зокрема ОСОБА_2 , який в ході дослідження вказаної переписки заперечив своє авторство. Крім того, зміст вказаної переписки не стосується предмету доказування у даній справі.

Також суд визнає неналежним доказом поданий позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 , а саме копію висновку оцінки потреб сім`ї оскільки вказаний висновок не відповідає критеріям офіційного документу так як останній не містить підпису та печатки органу про його затвердження начальником Управління інтегрованих соціальних послуг. Крім того, вказаний висновок заповнений 10 червня 2020 року за період оцінювання, який ще не настав з 08 жовтня по 08 жовтня 2020 року.

Нормативне обґрунтування та мотиви суду.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Так, щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_6 , 30.03.2008 року суд зазначає наступне.

Між сторонами фактично відсутній спір щодо визначення її місця проживання оскільки як позивач за первісним позовом ОСОБА_1 так і позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 наполягають на визначенні місця проживання малолітньої ОСОБА_6 з її матір`ю ОСОБА_26 . Вказана обставина визнається сторонами, а тому не підлягає доказуванню відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Крім того на переконання суду, визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_6 не суперечитиме її інтересам та відповідає волі самої дитини, яка в ході свого допиту виявила бажання проживати зі своєю матір`ю.

Щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_7 суд зазначає наступне.

Так, ході розгляду справи та дослідженні доказів судом встановлено, що обоє батьків як ОСОБА_1 так і ОСОБА_2 позитивно характеризуються, створили належні умови для проживання дітей, працевлаштовані та однаково прихильні до своїх дітей.

В ході спілкування з малолітньою ОСОБА_28 суд установив, що дівчинка однаково прихильна до своїх батьків та своєї сестри ОСОБА_19 , але виявила бажання проживати з батьком.

При цьому, на переконання суду вказана обставина зумовлена незгодою, своєрідним протестом тому, що мати ОСОБА_15 наразі проживає з іншим чоловіком. Таким чином, на переконання суду, вік дитини (7 років) не дає їй у повній мірі усвідомити наслідки та результати свого вибору.

У контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суд вважає, що для забезпечення інтересів дитини саме визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_15 із матір`ю відповідатиме її інтересам.

Не зважаючи на те, що наразі ОСОБА_7 проживає з батьком, суд враховує, що до квітня 2020 року ОСОБА_7 проживала разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 та сестрою ОСОБА_6 . Навчалась у пешому класі Новострільцівського НВК ЗОШ І-ІІІ ступенів.

Також ключовим фактом, який на переконання суду відіграє важливу роль та відповідає першочерговим інтересам дитини є визначення місця проживання її сестри ОСОБА_19 разом з матір`ю.

Суд враховує прихильність обох сестер одна до одної та вважає, що зв`язок між сестрами повинен бути збережений оскільки, вказане відповідатиме інтересам обох дітей.

Судами встановлено, що позивач не чинить ОСОБА_2 будь-яких перешкод у спілкуванні, побаченні з дітьми, а також їх вихованні.

Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати.

У рішенні ЄСПЛ від 02 лютого 2016 року у справі «N.TS. та інші проти Грузії» зазначено, що обов`язок національних органів влади вживати заходів для полегшення возз`єднання, проте не є абсолютним. Возз`єднання одного з батьків з дитиною, яка деякий час прожила з іншими особами, може бути неможливо реалізувати негайно і може знадобитися проведення підготовчих заходів для цього. Характер та обсяг такої підготовки залежатимуть від обставин кожного випадку, але розуміння та співпраця всіх зацікавлених сторін завжди буде важливим компонентом. Хоча національні органи влади повинні зробити все можливе для сприяння такому співробітництву, будь-яке зобов`язання щодо застосування примусу в цій сфері має бути обмеженим, оскільки інтереси, а також права і свободи всіх зацікавлених осіб повинні бути враховані, а особливо найкращі інтереси дитини та її права. Якщо контакти з батьками можуть загрожувати цим інтересам або втручатися в ці права, національні органи влади повинні дотримуватись справедливого балансу між ними (див. посилання Hokkanen, п. 58). Найкращі інтереси дитини повинні бути першочерговими і, залежно від їхньої природи та серйозності, можуть перевищувати права їхніх батьків (див. серед інших, Ольссон (№ 2), § 90, Ignaccolo-Zenide, § 94, Plaza v. Poland, № 18830/07, п. 71, 25 січня 2011 р., І Manic, § 102).

Статтями 12-15 Конвенції про права дитини визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою).

Відповідно до статті 3 Конвенції про здійснення прав дітей 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року, дитина має процесуальне право бути поінформованою та висловлювати свою думку під час розгляду справи, що стосується її.

Під час розгляду справи в суді, в судовому засіданні судом з`ясовано думку ОСОБА_7 в присутності психолога та представника органу опіки та піклування, яка виявила бажання проживати саме з батьком.

Закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією.

Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності.

Таким чином, наявність практично однакових належних матеріально-побутових умов як у матері, так і у батька для проживання і виховання малолітньої доньки, однакову прихильність дитини до обох батьків, а також виконання обома батьками належним чином своїх обов`язків по вихованню дитини, суд приходить до переконання, що саме проживання однією сім`єю матері та двох сестер сприятиме якнайкращому та гармонійному розвитку обох дітей.

Також суд критично оцінює доводи ОСОБА_2 щодо того, що малолітня ОСОБА_7 не може проживати з матір`ю через відсутність у неї житла та доходів, оскільки вкаже спростовується дослідженими доказами описаними судом вище.

З огляду на вищенаведене суд прийшов до переконання про необхідність задоволення первісного позову у повному обсязі та часткового задоволення зустрічного позову, в частині визначення місця проживання ОСОБА_6 з її матір`ю.

Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення первісного позову з відповідача на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК належить стягнути на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору.

Також, відповідно до положень п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення зустрічного позову з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 належить стягнути на користь позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 судові витрати, у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 79, 81, 82, 84, 133, 141, 223, 258, 259, 263, 264, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_26 до ОСОБА_2 задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повторне свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане 07.12.2018 року Міловським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане виконавчим комітетом Мусіївської сільської ради Міловського району Луганської області, разом з ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 за місцем її проживання.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_26 задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_6 з її матір`ю ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_6 за місцем її проживання.

У задоволенні решти зустрічного позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_26 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 840,80 (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) грн.

Стягнути з ОСОБА_26 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 420,40 (чотириста двадцять гривень сорок копійок) грн.

учасники справи:

- позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , паспорт: № НОМЕР_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ;

- відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , паспорт НОМЕР_6 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстрований та фактично проживає: АДРЕСА_1 ;

- третя особа: Служба у справах дітей Міловської РДА Луганської області, , юридична адреса: Луганська область, смт. Мілове, вул. Миру, 40.

Повний текст рішення виготовлений 08.02.2021 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів до Луганського апеляційного суду, який знаходиться у м. Сєвєродонецьк, шляхом подачі скарги через Міловський районний суд Луганської області.

Рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після спливу строку на його апеляційне оскарження.

Суддя: М.П. Гуцол