Номер провадження: 22-ц/813/2784/21
Номер справи місцевого суду: 520/5386/15-ц
Головуючий у першій інстанції Петренко В.С.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Князюка О. В.,

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О. М.,

за участю секретаря Бикової К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання свідоцтва про право власності недійсним, визнання заповіту частково недійсним, визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним та про визнання права власності на 14/30 частин домоволодіння та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання свідоцтва про право власності недійсним, визнання заповіту частково недійсним, визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним та про визнання права власності на 7/30 частин житлового будинку з надвірними спорудами, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа №520/5386/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , Виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання свідоцтва про право власності недійсним, визнання заповіту частково недійсним, визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним та про визнання права власності на 14/30 частин домоволодіння, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання свідоцтва про право власності недійсним, визнання заповіту частково недійсним, визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним та про визнання права власності на 7/30 частин житлового будинку з надвірними спорудами.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26.12.2018 року по цивільній справі №520/5386/15-ц (суддя Пучкова І.М.) у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , Виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання свідоцтва про право власності недійсним, визнання заповіту частково недійсним, визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним та про визнання права власності на 14/30 частин домоволодіння було відмовлено, у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання свідоцтва про право власності недійсним, визнання заповіту частково недійсним, визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним та про визнання права власності на 7/30 частин житлового будинку з надвірними спорудами, відмовлено повністю.

27.02.2019 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила суд ухвалити додаткове рішення у справі № 520/5386/15-ц про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17 920,00грн., оскільки суд, при ухваленні рішення, не вирішив питання про судові витрати, які поніс відповідач при розгляді справи, і які складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 17 920,00грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції:

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2019 року У задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), та ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 17 920 (сімнадцять тисяч дев`ятсот двадцять) грн. 00 коп. відмовити.

Коротний зміст вимог апеляційних скарг та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

02 травня 2019 року представником ОСОБА_1 адвокатом Бариновим Геннадієм Миколайовичем подано апеляційну скаргу на додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 03.04.2019 року.

Апелянт зазначає, додаткове рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і тому, на підставі статті 376 УПК України підлягає скасуванню.

ОСОБА_1 зазжначає, що судом першої інстанції не надано належної уваги положенням зазначеним у ч. 8 статті 141 ЦПК України, згідно якого на підставі поданих сторонами доказів ( договорів, рахунків, тощо) судом встановлюється розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи.

Судом встановлено, що в строк, передбачений статтею 141 ЦПК України ОСОБА_1 було надано суду копію договору про надання правової допомоги № 07/04/18, додаткову угоду №1 до договору, в п. 1.2.1 якої зазначено, що оплата гонорару повинна бут здійснена клієнтом протягом десяти робочих днів з дня набуття чинності рішення по справі. На підтвердження витрат, які мають бути сплачені ОСОБА_1 надано відповідні акти приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт).

Проте, апелянт вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тим обставинам. Що у відповідача не було фізичної можливості надати документи, що підтверджують оплату послуг з причин їх відсутності в природі на момент подання відповідної заяви про відшкодування витрат. Оскільки рішення по справі набрало законної сили 28.01.2019 року та обов`язок сплати гонорару згідно з умовами договору на підставі погоджених актів виконаних робіт виник лише після цієї дати.

Проте. В ході розгляду питання щодо витрат, не зважаючи на пояснення представника ОСОБА_1 про наявність на момент розгляду вже існують документи на підтвердження оплати понесених витрат (докази додає до апеляційної скарги), суд зазначив, що клопотання про долучення таких доказів було б залишено без розгляду, як подане після спливу строків, визначених ч. 8 статті 141 ЦПК України.

ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції на підставі п. 6 статті 356 ЦПК України визнати поважною причину неподання зазначених доказів у суді першої інстанції та надати їм відповідну оцінку при перегляді судового рішення.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції, з посиланням на висновки, викладені в постанові Великої палати Верховного Суду, надав перевагу останнім, при чому знехтував прямими нормами, зазначеними в ЦПК України, згідно з якими відшкодуванню підлягають не тільки понесені витрати, а й ті, які мають бути сплачені.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що 26.12.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про відшкодування витрат, пов`язаних з розглядом справи, у якій зазначила, що остаточний розмір та розрахунок понесених нею витрат, пов`язаних з розглядом справи та копії документів, які підтверджують ці витрати будуть надані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Рішення у вказаній справі було ухвалено 26 грудня 2018 року.

28.12.2018 року, тобто через два дні після ухвалення судом рішення, ОСОБА_1 надала докази розміру витрати, які відповідач має сплатити у зв`язку з розглядом справи, а саме: розрахунок розміру витрат, пов`язаних з розглядом справи на суму 17 920,00грн., договір про надання правничої допомоги № 07/04/18 від 17 квітня 2018 року, укладений між адвокатом Бариновим Геннадієм Миколайовичем та ОСОБА_1 , додаткову угоду №1 до договору № 07/04/18 від 17 квітня 2018 року, акт приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 01.06.2018 року на суму 5 120,00грн., акт приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 26.06.2018 року на суму 3 840,00грн., акт приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 27.07.2018 року на суму 2 560,00грн., акт приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 27.11.2018 року на суму 3 840,00грн., акт приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 26.12.2018 року на суму 2 560,00грн.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.06.2019 року справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання свідоцтва про право власності недійсним, визнання заповіту частково недійсним, визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним та про визнання права власності на 14/30 частин домоволодіння та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання свідоцтва про право власності недійсним, визнання заповіту частково недійсним, визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним та про визнання права власності на 7/30 частин житлового будинку з надвірними спорудами було призначено до розгляду.

На підставі Розпорядження щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями №4548 від 28.10.2019 року та у відповідності до пунктів 2.3.49., 2.3.50. Положення про автоматизовану систему документообігу суду за вказаною цивільною справою було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 28.10.2019 року визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого - Князюка О. В., суддів: О. С. Комлевої, Ю. І. Кравця.

Розпорядженням №4978 Щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 05.11.2019 року у відповідності до п. 3.12. Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28.12.2018 року з подальшими змінами було проведено автоматизований розподіл справи та визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого - Князюка О. В., суддів: Сєвєрової Є. С. та Погорєлової С. О

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.11.2019 року справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання свідоцтва про право власності недійсним, визнання заповіту частково недійсним, визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним та про визнання права власності на 14/30 частин домоволодіння та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання свідоцтва про право власності недійсним, визнання заповіту частково недійсним, визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним та про визнання права власності на 7/30 частин житлового будинку з надвірними спорудами - прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.01.2021 року було задоволено клопотання представника ОСОБА_5 адвоката Баринова Геннадія Миколайовича про проведення судового засідання, призначеного на 28.01.2021 року на 10:15 год. в режимі відеоконференції за допомогою програмного комплексу "EasyCon".

Судове засідання 28.01.2021 року було проведено в режимі відеоконференції, за допомогою програмного комплексу "EasyCon".

В судове засідання з`явився представник відповідача - ОСОБА_1 - адвокат Баринов Г.М. Апеляційну скаргу підтримував в повному обсязі та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином.

26 січня 2021 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява від ОСОБА_4 про відкладення судового засідання у зв`язку з карантином. Проте, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що будь-яких доказів на підтвердження щодо перебування ОСОБА_4 на лікарняному, чи його захворювання, а також не можливості участі у судовому засіданні у режимі відеоконференції апелянтом не надано.

Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з подальшими змінами, постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1 з подальшими змінами, на усій території України з 12 березня установлено карантин.

Рада суддів України рекомендувала у період з 16 березня встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами.

Пунктами 1,5 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду від 20.10.2020 року «Про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи суду» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки: помаранчевий або червоний, зупинити розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинити їх допуск до залів судових засідань.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вказана цивільна справа тривалий час перебуває в провадженні апеляційного суду, учасникам справи була надана можливість реалізувати свої процесуальні права з доведення своєї позиції по справі, вони реалізували свої процесуальні права ще до введення державою карантину.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, а також те, що учасники справи реалізували своє процесуальне право щодо участі у судовому засіданні під час розгляду справи та висловили свою процесуальну позицію, тобто створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила у задовлленні клопотання ОСОБА_4 про відкладення судового засідання відмовити та справу розглянути за відсутності її учасників.

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга - підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

П. п. 3, 4 ч. 1ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 та ч.ч.1-3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Разом з тим, ч. 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з п.47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення під 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

В постанові від 01 жовтня 2002 року по справі № 30/63 Верховний Суд України звернув увагу, що судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Ці розрахунки повинні бути надані суду до закінчення судових дебатів.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Судом встановлено, що 28.12.2018 року, тобто через два дні після ухвалення судом рішення, ОСОБА_1 надала докази розміру витрати, які відповідач має сплатити у зв`язку з розглядом справи, а саме: розрахунок розміру витрат, пов`язаних з розглядом справи на суму 17 920,00грн., договір про надання правничої допомоги № 07/04/18 від 17 квітня 2018 року, укладений між адвокатом Бариновим Геннадієм Миколайовичем та ОСОБА_1 , додаткову угоду №1 до договору № 07/04/18 від 17 квітня 2018 року, акт приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 01.06.2018 року на суму 5 120,00грн., акт приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 26.06.2018 року на суму 3 840,00грн., акт приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 27.07.2018 року на суму 2 560,00грн., акт приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 27.11.2018 року на суму 3 840,00грн., акт приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 26.12.2018 року на суму 2 560,00грн.

Разом з тим, на підтвердження обставин складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, ні ОСОБА_1 , ні її представником - ОСОБА_2 не було надано документів, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, які містяться у актах приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт), оформлені у встановленому законом порядку, зокрема, квитанцій до прибуткового касового ордера, платіжних доручень з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження, тощо.

При розгляді клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Баринова Г.М. у суді першої інстанції, судовому засіданні 03.04.2019 року представник заявника повідомив, що у нього наявні відповідні квитанції, однак відповідного клопотання про долучення їх до матеріалів справи не заявив.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що, у разі, як би представник заявника заявив відповідне клопотання, воно було б залишено судом без розгляду, оскільки подане після закінчення строків, визначених ч. 8 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає, що такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

До апеляційної скарги ОСОБА_1 на підтвердження викладених доводів додатково копії квитанції до прибуткового касового ордеру № 07/04/18-3 від 30.01.2019 року, 19.02.2019 року, 21.03.2019 року на суму 17 920 грн.

Вказані квитанції до прибуткового касового ордеру датовані раніше дати ухвалення у справі додаткового рішення, апеляційний суд відхиляє надані представником апелянта докази, оскільки ОСОБА_1 не надано будь-яких доводів щодо неможливості надання вказаних доказів під час розгляду даного питання у суді першої інстанції.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Слід також зазначити, що європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, $ 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвiсаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції). (dec.): Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) (ВП). 8 41. Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

РЕЗУЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384. 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Додаткове Рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03.02.2021 року.

Головуючий: О.В. Князюк

Судді: А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе