Єдиний унікальний номер 233/5923/19
Номер провадження 22-ц/804/310/21
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року

м. Бахмут

справа № 233/5923/19

провадження № 22-ц/804/310/21

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Мірути О.А., Хейло Я.В.,

за участю секретаря судового засідання - Цимбал Д.А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 233/5923/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 жовтня 2020 року (суддя Наумик О.О.), ухваленого в приміщенні Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області, повне судове рішення складено 19 жовтня 2020 року,-

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В вересні 2019 року позивач - ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом в обґрунтування якого послалась на те, що вона є спадкоємцем першої черги, донькою ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 13 серпня 2019 року, серія НОМЕР_1 виданого Костянтинівським районним відділом ДРАЦС головного територіального управління юстиції Донецької області. Після смерті батька відкрилась спадщина у вигляді рухомого та нерухомого майна, але про вказаний факт їй стало відомо від ОСОБА_5 , якому в свою чергу стало відомо під час розгляду Костянтинівським міськрайонним судом цивільної справи № 233/2634/19 де відповідачем була - ОСОБА_2 , яка заявила вимоги до нього щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою кадастровий номер: :09:000:0012, площею 21,75 га, яка належала спадкодавцю ОСОБА_4 та належить на даний час ОСОБА_2 , на підставі рішення Костянтинівського міськрайонного суду 28 січня 2019 року справа № 233/5206/18.

ОСОБА_2 , звертаючись до приватного нотаріуса с заявою про прийняття спадщини та в подальшому звертаючись з позовом до суду, не зазначила про наявність спадкоємців першої черги . Крім того, відповідач не повідомила її про смерть батька та про відкриття спадщини, чим навмисно створила перешкоди для отримання частки спадщини яка належить їй за законом.

Вона звернулась до приватного нотаріуса Костянтинівського районного округу Панасенко І.П., з заявою про прийняття спадщини, але отримала відмову № 303/01-16 від 13 серпня 2019 року, з причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини встановленого у шість місяців. Вказана ситуація склалась внаслідок того, що їй не було відомо про відкриття спадщини, заведення спадкової справи, вона з батьком фактично не проживала та не спілкувалась, вимушена була здійснювати постійний догляд за матір`ю, яка на час відкриття спадщини та на даний час хвора на гіпертонічну хворобу та потребує постійного догляду. Вважає, причини пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, поважними.

Просила суд визначити їй додатковий строк тривалістю три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_4 .

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини залишено без задоволення.

Судове рішення мотивоване тим, що заявником не наведено об`єктивних, непереборних та неподоланних причин, які стали перешкодою для звернення ОСОБА_1 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, що виключає поважність причин пропуску нею законодавчо встановленого строку для прийняття спадщини.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У апеляційній скарзі, поданій до Апеляційного суду позивач - ОСОБА_1 , посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким визначити їй додатковий строк тривалістю в три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батька - ОСОБА_4

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було взято до уваги її права, як спадкоємця після померлого, гарантовані нормами матеріального права, а саме п.5 ст. 1268 ЦК України, ст.ст. 1216, 1218 ЦК України.

Судом не були взяті до уваги докази надані нею на підтвердження своїх позовних вимоги, а саме копію спадкової справи № 60964674 наданої приватним нотаріусом Костянтинівського районного округу Панасенко І.П., пояснення приватного нотаріуса, де остання зазначала, що відповідач не повідомила її про наявність інших спадкоємців, тому вона не вжила заходів щодо розшуку та залучення до спадкування позивача по справі, що регламентовано ст. 5, ст. 46-1 Закону України «Про нотаріат». Маючи безпосередньо доступ до реєстрів в яких реєструються акти цивільного стану, а саме шлюб, розлучення, смерть, народження, зміна прізвища, нотаріус зміг би встановити інших спадкоємців та повідомити про заведення спадкової справи з метою не порушення їх цивільних прав щодо спадкування.

Судом не враховано, що відповідач своїми діями навмисно зробила все можливе щоб усунути її від отримання спадщини після померлого батька.

Суд першої інстанції не надав належної оцінки тому факту, що у неї на утриманні перебуває неповнолітня дитина та хвора мати, які потребують постійного догляду, що є поважними причинами для пропуску строку для прийняття спадщини.

Відповідачкою вищенаведені факти не спростовані, тому суд не беручі до уваги надані позивачем до матеріалів справи докази, порушив її права на спадкування належної їй частки рухомого та нерухомого майна, після померлого батька, право на мирне володіння, користування, розпорядження належним їй спадковим майном.

Вважає, що нею було надано достатньо доказів на підтвердження факту поважної причини пропуску строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України, тому суд міг визначити їй додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

Судом першої інстанції було порушено норми статті 187 ЦПК України, оскільки позовна заява була подана 09 вересня 2019 року, а ухвалу про відкриття провадження постановлено 22 січня 2020 року, тобто з моменту надходження позовної заяви пройшло більше ніж чотири місяці, крім того, суд не перевірив повноваження представника відповідача - Сітало В.І. , зворотна сторона ордеру не заповнена, не вказано обсяг повноважень або обмежень у повноваженнях адвоката.

Зазначає, що відповідач не брала участь в слухані справи, жодних заяв про слухання справи без її участі до суду не надавала. Відзив на позовну заяву підписаний представником відповідача, а не відповідачем, крім того примірник який надано позивачу взагалі не підписаний, докази надані до відзиву не засвідчені відповідно до порядку встановленого ДСТУ, пояснення відповідач не надавала замість неї пояснення надавав її представник, повідомлення про вручення повісток про дату та час слухання справи підписані невідомою особою, оскільки не містять підпису відповідача.

Вважає, що судом не вжито заходів щодо встановлення особи відповідача, належного її повідомлення про дату час слухання, встановлення повноважень представника адвоката - Сітало В.І., щодо надання пояснень, підписання відзиву на позовну заяву від імені відповідача, оскільки відповідач не приймала участь в слухані справи. Позивач та її представники були позбавлені права почути пояснення відповідача, задати питання по суті позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги є ідентичними тим, що викладенні в позовній заяві.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про отримання судової повістки (а.с.239).

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної карги заперечував, просив її залишити без задоволення.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки ( а.с240)

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

27 лютого 2017 року в місті Дружківка Донецької області помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 виданого Костянтинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с.6).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на все його майно, зокрема на земельну ділянку загальною площею 27,93 га, розташовану на землях Софіївської сільської ради (колишня - Новоартемівська сільська рада) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: № 1 (рілля), кадастровий номер :09:000:0012, площею 21,75 га; № 2 (пасовище), кадастровий номер :05:000:0075, площею 6,18 га.

ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріусу Костянтинівського районного нотаріального округу Панасенко І.П. з заявою про прийняття спадщини (а.с.166).

Постановою приватного нотаріуса Костянтинівського районного нотаріального округу Панасенко І.П. від 21 вересня 2018 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку у зв`язку з тим, що належність земельної ділянки спадкодавцеві документально не підтверджується (а.с.165).

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 січня 2019 року у цивільній справі № 233/5206/18 (а.с.11,57-58), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року (а.с.59-60), визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельну ділянку загальною площею 27,93 га, розташовану на землях Софіївської сільської ради (колишня - Новоартемівська сільська рада), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що має дві ділянки: - № 1 (рілля), кадастровий номер :09:000:0012, площею 21,75 га; - №2 (пасовище), кадастровий номер :05:000:0075, площею 6,18 га.

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є дочкою ОСОБА_4 , що підтверджено свідоцтвом про народження позивачки серії НОМЕР_4 та свідоцтвом про укладення нею шлюбу серії НОМЕР_5 , в якому вона змінила прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 » (а.с. 8,9).

З листа приватного нотаріуса Костянтинівського районного нотаріального округу Панасенко І. П. від 13 серпня 2019 року №303/01-16, вбачається, що ОСОБА_1 повідомлено, що прийняття заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 - неможливо згідно ст. ст.1269,1270,1272 ЦК України. (а.с.7).

З виписки №1154 із медичної карти стаціонарного хворого, вбачається, що ОСОБА_9 (мати позивачки) 1953 року народження, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,з 20 жовтня 2017 року по 30 жовтня 2017 року знаходилася на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні місцевої лікарні №2 з приводу атеросклеротичного кардіосклерозу, гіпертонічної хвороби серця ІІ ст. кризової течії, на які на той час хворіла вже протягом 10 років (а.с.12).

Факт тривалої хвороби ОСОБА_9 підтверджений такими лікарняними документами, як комп`ютерна томографія, магніто-резонансна томографія, епікриз № 293, довідка Амбулаторії загальної практики сімейної медицини №7 «ЦПМСД» Дружківської міської ради від 18.05.2018, виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с.13-18).

Актом від 13 вересня 2019 року, який складено депутатом Райської селищної ради Максимовичем В. П. , підтверджено, що ОСОБА_9 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , хвора та потребує постійного догляду. Догляд за хворою здійснює донька ОСОБА_1 з 2016 року по теперішній час (а.с.104).

Відповідно довідки Амбулаторії загальної практики сімейної медицини №7 «ЦПМСД» Дружківської міської ради від 18 травня 2018 року, ОСОБА_9 потребує постійного стороннього догляду (а.с.17).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно з положеннями статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не наведено об`єктивних, непереборних та неподоланних причин, які стали перешкодою для звернення ОСОБА_1 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, що виключає поважність причин пропуску нею законодавчо встановленого строку для прийняття спадщини.

Такий висновок суду першої інстанції є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Відповідно до загальних положень про спадкування, викладених у статтях 1220, 1222, 1270 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, початком перебігу якого є час її відкриття.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно із частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За положеннями частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк на прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї норми поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду: від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).

Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Якщо ж у спадкоємця об`єктивних перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Крім того, суд має враховувати тривалість неподання заяви про прийняття спадщини і після закінчення шестимісячного строку, передбаченого статтею 1270 ЦК України, дотримання заявником такої засади цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

У справі, що переглядається, встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Дружківка Донецької області, а позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини лише серпні 2019 року, тобто після спливу значного періоду часу.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний в`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Враховуючи тривалість пропуску строку для прийняття спадщини, а також встановлені обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що заявник не довела існування об`єктивних та непереборних перешкод для прийняття спадщини, та не довела, що пропуск зазначеного строку відбувся з поважних причин, а тому дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові.

В постанові Верховного Суду від 16 листопада 2020 року у справі 554/5866/18 (провадження № 61-5198св19) зазначено, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо ж у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відсутні.

Звертаючись до суду із цим позовом ОСОБА_1 посилався на те, що їй не було відомо про відкриття спадщини та заведення спадкової справи, оскільки вона з батьком фактично не проживала та не спілкувалась, вимушена була здійснювати та здійснює постійний догляд за матір`ю, яка на час відкриття спадщини та на даний час хворіє та потребує постійного догляду.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, адже наведені причини не є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які відповідно до положень частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позивач, за відсутності будь-яких перешкод не вчинила дії з прийняття спадщини протягом строку, передбаченого статтею 1270 ЦК України. Доводи позивача про те, що вона не прийняла спадщину у зв`язку із тим, що не підтримувала стосунки з померлим батьком, а про його смерть дізналась випадково від ОСОБА_5 , оскільки вимушена постійно доглядати за хворою матір`ю не є об`єктивними обставинами, які відповідно до положень частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано належних та обґрунтованих доказів на підтвердження того, що її мати потребує постійного догляду та саме вона здійснює цей догляд, доводи апеляцій скарги в цій частині є необґрунтованими.

Крім того, суд першої дійшов вірного висновку, що позивачем не надано доказів, що в період, протягом якого позивачка як спадкоємець мала надати заяву про прийняття спадщини - з 27 лютого 2017 року по 27 серпня 2017 року, стан здоров`я її матері не дозволяв їй звернутися до нотаріуса з приводу прийняття спадщини, доводи апеляцій скарги в цій частині є необґрунтованими.

Апеляційний суд зазначає, що законодавство України, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій, дозволяє направлення заяви про прийняття спадщини засобами поштового зв`язку, позивачка зазначеним способом не скористалась.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції порушено норми статті 187 ЦПК України, є безпідставними з наступних підстав.

Відповідно до частин 1,6,8 статті 187 ЦПК України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу. Якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача.

У разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції з метою встановлення місця перебування та місця проживання відповідача звернувся три рази з запитами до Софіївської сільської ради Костянтинівського району, що підтверджується відповідними запитами (а.с.21,23,24).

21 січня 2020 року на адресу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від виконавчого комітету Софіївської сільської ради Костянтинівського району Донецької області надійшла довідка про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 (а.с.25).

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 січня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження по цивільній справі. (а.с.26).

Враховуючи вищезазначене суд першої інстанції відкрив провадження в межах строку передбаченого статтею 187 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції не перевірив повноваження представника відповідача є не обґрунтованими.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

У відповідності до частини четвертої статті 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI, під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно з частини другої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI, ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження своїх повноважень адвокат - Сітало В.І. надав до суду першої інстанцій ордер серія ДН № 106662.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач не приймала участь в справі та те, що відповідач не повідомлялась про час, дату та місце розгляду справи є не обґрунтованими.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Отже відповідач скористалась своїм законним правом на участь в судовому процесі через свого представника - Сітало В.І ..

Стосовно доводів апеляційної скарги, що відповідач не повідомлялась про час, дату та місце розгляду справи, апеляційний суд зазначає, що в матеріалах справи є рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, в яких зазначено, що ОСОБА_2 отримувала особисто поштові відправлення (а.с.31,45,79,87,91,124,156,177,189,).

Інші доводи апеляційної скарги, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення або призвели до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено. Отже, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно з положеннями статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: О.А. Мірута

Я.В. Хейло

Повне судове рішення складено 03 лютого 2020 року

Головуючий О.О.Тимченко