Дата документу 08.06.2021 Справа № 203/3136/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №203/3136/19 Головуючий у 1 інстанції: Яркіна С.В.
Провадження № 22-ц/807/2220/21 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«08» червня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 02 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАЛОК», ОСОБА_2 про стягнення збитків, заподіяних невиконанням рішення суду,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «ВАЛОК», ОСОБА_2 про стягнення збитків, заподіяних невиконанням рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.10.2010 року у справі № 2-1169/2010 на його користь з ТОВ «ВАЛОК» та ОСОБА_2 солідарно стягнуто за договором позики 1297923,43 грн. основного боргу, 1624274,70 грн. пені, а всього 2922198,13 грн. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.02.2011 року рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Господарського суду АР Крим від 06.12.2012 року порушена справа № 5002-3/4321-2012 про банкрутство ТОВ «ВАЛОК», провадження в якій відбувалось за правилами, встановленими Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції до 18.01.2013 року.

Ухвалою Господарського суду АР Крим від 10.04.2013 року його грошові вимоги до ТОВ «ВАЛОК» визнані в сумі 2922198,13 грн., відносно боржника застосовано судову процедуру банкрутства розпорядження майном.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.08.2015 року його заяву про відновлення провадження у справі Господарського суду АР Крим № 5002-3/4321-2012 задоволено, прийнято справу Господарського суду АР Крим № 5002-3/4321-2012 за його заявою про банкрутство ТОВ «ВАЛОК» до свого провадження.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.05.2019 року затверджено мирову угоду, укладену 07.05.2019 між ТОВ «ВАЛОК» та кредиторами в особі голови комітету кредиторів; припинено дію мораторію на задоволення вимог кредиторів, введений ухвалою Господарського суду АР Крим від 06.12.2012 року; провадження у справі про банкрутство ТОВ «ВАЛОК» закрито.

Станом на 01.08.2019 року рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.10.2010 року, яке набрало законної сили 09.02.2011 року, відповідачі не виконали, грошові кошти йому не повернули, з урахуванням чого, на його думку, з відповідачів на його користь підлягають нарахуванню та стягненню 3% річних за період з 09.02.2011 року по 01.08.2019 року, що становить 750805,00 грн., та інфляційні втрати у сумі 4920676,64 грн.

На підставі зазначеного просив стягнути з ТОВ «ВАЛОК» та ОСОБА_2 на його користь 3% річних у розмірі 750805,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 4920676,64 грн., разом 5671481,64 грн.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 02 березня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що предметом позову є стягнення збитків, заподіяних невиконанням рішення суду, банкрутство ТОВ «ВАЛОК» не впливає на вирішення вимог про стягнення збитків, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом не враховано правову позицію Великої Палати Верховного Суду в постанові від 16.05.2018 року у справі №686/21962/15-ц, Верховного Суду в постанові від 06.03.2019 року у справі №757/32377/15-ц, висновок суду про пред`явлення вимог з пропуском строку позовної давності є необґрунтованим, він не є стороною мирової угоди, мирова угода не може впливати на предмет позову у цій справі, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

ТОВ «ВАЛОК» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що відбулась новація боргу, саме за заявою позивача в провадженні Господарського суду Автономної республіки Крим перебувала справа про банкрутство ТОВ «ВАЛОК», пропуск строку позовної давності, умовами мирової угоди сторони за взаємною згодою змінили та визначити інші строки сплати основного боргу.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що за умовами мирової угоди було змінено та визначено інші строки сплати боргу, щодо вимог про стягнення з відповідачів 3% річних та інфляційних втрат за період з 09 лютого 2011 року по 06 грудня 2012 року позивач пропустив строк позовної давності.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 27 жовтня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2011 року, по справі № 2-1169/2010 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАЛОК» про стягнення заборгованості за договором позики задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАЛОК», як солідарних боржників, на користь ОСОБА_1 : 1297923,43 грн. суму основного боргу за договорами позики № 1 та № 2 від 15.08.2009; 1624274,70 коп. суму пені; витрати на оплату державного мита в сумі 1700,00 грн. та 30,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судового процесу, а всього 2923928,13 грн. (т. 1, а.с. 65-66).

Рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 27 жовтня 2010 року по справі № 2-1169/2010 набрало законної сили 09 лютого 2011 року.

23 березня 2011 року Кіровським районним судом міста Дніпропетровська видано виконавчий лист № 2-1169/2010 про стягнення з ТОВ «ВАЛОК» на користь ОСОБА_1 2923928,13 грн., який 14 квітня 2020 року повернуто стягувачу без прийняття до виконання у зв`язку з пропущеним строком для пред`явлення виконавчого документа до виконання (т. 1, а.с. 206-207).

Ухвалою Господарського суду Автономної Республіки Крим від 06 грудня 2012 року порушено провадження у справі № 5002-3/4321-2012 про банкрутство боржника ТОВ «ВАЛОК», провадження в якій відбувалось за правилами, встановленими Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів по зобов`язанням, строки виконання яких настали до дня порушення провадження по справі про банкрутство (т. 1, а.с. 68).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12 серпня 2015 року справу Господарського суду Автономної Республіки Крим № 5002-3/4321-2012 за заявою ОСОБА_1 про банкрутство ТОВ «ВАЛОК» прийнято до свого провадження (т. 1, а.с. 69-71).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20 травня 2019 року по справі № 5002-3/4321-2012 затверджено мирову угоду, укладену 07 травня 2019 року між ТОВ «ВАЛОК» та кредиторами в особі голови комітету кредиторів; припинено дію мораторію на задоволення вимог кредиторів, введений ухвалою Господарського суду АР Крим від 06 грудня 2012 року; провадження у справі про банкрутство ТОВ «ВАЛОК» закрито (т. 1, а.с. 225-232).

Мирова угода укладена відповідно до положень Закону України № 2343-ХІІ від 14.05.1992 «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, яка діяла до набуття чинності Законом України № 4212-У1 від 22.12.2011 «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (п. 1.3 Мирової угоди).

Вказаною мировою угодою, крім іншого, визначено, що:

- кредиторські вимоги ОСОБА_1 визначені в сумі 2923928,13 грн. (які визнані ухвалою Господарського суду Автономної Республіки Крим від 10.04.2013, з яких 1299653,43 грн. відносяться до четвертої черги вимог кредиторів, а 1624274,70 грн. - до шостої черги вимог кредиторів (п. 2.1 Мирової угоди);

- грошові вимоги кредитора четвертої та шостої черги ОСОБА_1 в розмірі 1608160,47 грн., що становить 55 відсотків від загальної суми його грошових вимог підлягають спрощенню (списанню) відповідно до умов цієї мирової угоди. Залишок грошових вимог в розмірі 1315767,66 грн. боржник - ТОВ «ВАЛОК» зобов`язується погасити рівними частками по 73098,20 грн. щомісяця протягом 18 місяців з дня закінчення строку, встановленого для виконання зобов`язань боржника перед кредитором першої черги, згідно з графіком (Додаток № 2 до Мирової угоди) (п. 3.4 Мирової угоди);

- вимоги кредиторів, по яких проведені розрахунки, згідно з умовами мирової угоди, вважаються погашеними (п. 3.8 Мирової угоди);

- з моменту затвердження цієї мирової угоди вважається, що досягнуто згоди між кредиторами та боржником щодо умов та порядку задоволення вимог кредиторів (п. 3.9 Мирової угоди);

- за невиконання або неналежне виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами, згідно з умовами цієї мирової угоди, боржник несе відповідальність, передбачену чинним законодавством України (п. 3.10 Мирової угоди);

- з моменту затвердження цієї мирової угоди всі виконавчі провадження щодо боржника підлягають закінченню, знімаються всі арешти та заборони, стосовно нерухомого майна боржника ТОВ «ВАЛОК» (п. 3.11 Мирової угоди);

- погашення вимог кредиторів відносно цивільно-правових зобов`язань, яке відбувається внаслідок застосування ч. 2. ст. 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом», необхідно вважати припинення цих зобов`язань, відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, згідно з якою зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором (п. 3.14 Мирової угоди).

Розділом 6 Мирової угоди затверджено Додаток № 1 «Список кредиторів», Додаток № 2 «Графік розрахунку боржника ТОВ «ВАЛОК» з кредиторами ОСОБА_3 та ОСОБА_1 », Додаток № 3 «Зобов`язання Боржника щодо відшкодування усіх витрат, відшкодування яких передбачено в першу чергу згідно зі ст. 31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», крім вимог кредиторів, забезпечених заставою».

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду Київської області від 20 травня 2019 року у справі № 5002-3/4321-2012 залишено без змін (т. 1 а.с. 233-235).

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц

Отже, підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що спірні правовідносини (взаємні права та обов`язки) між сторонами у справі виникли на підставі рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 27 жовтня 2010 року по справі № 2-1169/2010.

В той же час суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що на стадії виконання судового рішення у справі № 2-1169/2010 ухвалою Господарського суду Київської області від 20 травня 2019 року по справі № 5002-3/4321-2012 затверджена мирова угода, якою фактично розстрочено сплату заборгованості, визначеної рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 27 жовтня 2010 року по справі № 2-1169/2010 та встановлено інший порядок та строки розрахунків.

Так, вищезазначеною мировою угодою визначено, що ТОВ «ВАЛОК» здійснює погашення заборгованості щомісячними оплатами в розмірі 73098,20 грн. в строк до 27 травня 2022 року з граничним терміном оплати першого платежу - 27 грудня 2020 року відповідно до Графіку розрахунку.

Таким чином, на момент звернення позивача до суду з цією позовною заявою - 30 серпня 2019 року строк виконання по мировій угоді не настав.

Отже, доводи апеляційної скарги про непов`язаність обставин справ № 2-1169/2010 та № 5002-3/4321-2012 є безпідставними.

Незгода ОСОБА_1 з умовами мирової угоди вже була предметом розгляду Північного апеляційного господарського суду, який постановою від 13 серпня 2019 року залишив без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 20 травня 2019 року у справі № 5002-3/4321-2012.

Так, Північний апеляційний господарський суд у постанові від 13 серпня 2019 року погодився з висновком суду першої інстанції, що прощення та розстрочка боргу не суперечить засадам розумності та справедливості, оскільки такі рівні умови передбачені як для кредитора першої черги, так і кредитора четвертої черги.

Посилання ОСОБА_1 на неврахування судом першої інстанції правової позиції Великої Палати Верховного Суду в постанові від 16.05.2018 року у справі №686/21962/15-ц не заслуговує на увагу, оскільки висновок у вказаній справі стосувався інших фактичних обставин справи, які не є тотожними з цією справою.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність застосування строків позовної давності до позовних вимог за період з 09 лютого 2011 року по 06 грудня 2012 року не заслуговують на увагу з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ВАЛОК» в суді першої інстанції заявило про застосування строків позовної давності до вимог з 09 лютого 2011 року до порушення справи про банкрутство ТОВ «ВАЛОК» 06 грудня 2012 року (т. 1, а.с.244).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

З цим позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 30 серпня 2019 року, таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 09 лютого 2011 року по 06 грудня 2012 року заявлені поза межами трирічного строку позовної давності.

Із клопотанням про поновлення строку позовної давності ОСОБА_1 до суду першої інстанції не звертався.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 06.03.2019 року у справі №757/32377/15-ц також не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції відмовлено в задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку позовної давності та ненастанням строку виконання зобов`язання, а не у зв`язку з припиненням зобов`язання.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 02 березня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 14 червня 2021 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова