Єдиний унікальний номер 234/8079/20
Номер провадження 22-ц/804/205/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 січня 2021 року Донецький апеляційний суду складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Корчистої О.І.,Папоян В.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Гуляєва М.В.,

представника позивача адвоката Берзінь С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 234/8079/20 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» про захист прав споживачів та встановлення нікчемності кредитного договору і застосування наслідків його недійсності, з апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 13 жовтня 2020 року (суддя першої інстанції Бакуменко А.В.),-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Берзінь С.Л., звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» (далі - ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ») про захист прав споживачів та встановлення нікчемності кредитного договору і застосування наслідків його недійсності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 20 лютого 2020 року без жодних правових підстав на рахунок позивача в Акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк» поступило 4 975 грн. 00 коп. Позивач наполягав, що він не укладав кредитного договору № 04097-02/2020 від 20 лютого 2020 року та не брав на себе жодних зобов`язань за таким договором. Тому має намір повернути відповідачу безпідставно отримані кошти у сумі 4 975 грн. Вказаний договір про надання фінансового кредиту, який нібито укладений в електронній формі, на думку позивача, в силу ст. 1055 ЦК України, є нікчемним, оскільки укладений не у письмовій формі і не містить автентичних (рукописних) підписів сторін. Крім того, позивач посилався на те, що договір містить несправедливі умови щодо розміру процентів і комісії, що також суперечить чинному законодавству, не відповідає внутрішній волі позивача. Тому вважає, що до цього нікчемного кредитного договору мають бути застосовані наслідки його нікчемності, а позивач зобов`язується у відповідності до ч. 1 ст. 216 ЦК України повернути отримані безпідставно від відповідача кошти у сумі 4 975 грн. 00 коп.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 13 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» про захист прав споживачів та встановлення нікчемності кредитного договору і застосування наслідків його недійсності.

Не погоджуючись із рішенням суду позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Берзінь С.Л., в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Краматорського міського суду Донецької області від 13 жовтня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги позивача ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд дійшов помилкових висновків, щодо укладення кредитного договору, який відповідає внутрішній волі позивача. Позивач не підписував письмово або за допомогою електронного підпису та не мав наміру укладати цей кредитний договір, а тому вказаний договір не може вважатися таким, що укладений в письмовій (електронній) формі.

Позивач не отримував та не застосовував одноразовий ідентифікатор (СМС - повідомлення), а так само не реєструвався в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача. І тому зобов`язання за кредитним договором між позивачем і відповідачем не виникало.

Посилання відповідача та у висновках суду на те, що реєстрація на веб-сайті відповідача відбулася та позивач нібито здійснив покрокові дії для укладання кредитного договору не підтверджена належними та допустимими доказами. Відповідачем не доведено, що мобільний телефон, за допомогою якого здійснено ідентифікацію клієнта, належить саме позивачу. Будь-яка особа, маючи паспортні дані позивача, в тому числі родичі позивача могли без його відома та дозволу вчинити дії, направлені на отримання кредиту у відповідача, що ніяк не підтверджує факт отримання кредиту (підписання кредитного договору) саме позивачем.

Судом істотно порушено вимоги матеріального закону щодо обов`язкової форми кредитного договору, порушення чого має наслідком нікчемність такого договору.

На думку скаржника, висновки суду щодо невід`ємної частини кредитного договору - правил надання грошових коштів у позику ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» ґрунтуються лише на припущеннях, а не на положеннях чинного законодавства або правових висновках Верховного Суду. Так у кредитному договорі у п. 6.8 вказано, що підписанням цього договору клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства. Однак, дані правила якщо і існують, то вони не закріплені цим договором та можуть в односторонньому порядку бути змінені відповідачем, який власноруч адмініструє свій веб-сайт. Крім того, у п. 1.6 кредитного договору міститься застереження, що Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайтах Товариства є невід`ємною частиною цього договору, що суперечить вимогам чинного законодавства та дозволяє відповідачу в односторонньому порядку змінювати істотні умови договору. Викладене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, наведеним у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Наголошує, що судом першої інстанції здійснено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, оскільки правила надання грошових коштів у кредит відповідача відповідно до кредитного договору, по-перше є невід`ємною частиною даного договору, а по-друге, мають вищу силу у разі розбіжностей із ним. Вказані обставини є суттєвими при вирішенні даного спору, оскільки законодавством про захист прав споживачів заборонена нечесна підприємницька діяльність, а також умови договорів, які є явно несправедливими.

Крім того, скаржник посилається на те, що сума кредиту у кредитному договорі визначена у 5 000 грн., однак фактично за цим договором позивачу надійшла сума 4 975 грн., тобто 25 грн. комісії стягнуто (вирахувано) з позивача, що є нікчемною умовою договору. Вказаний факт досліджено судом, однак залишено без уваги при прийнятті рішення по суті спору. Також включення до кредитного договору умови, відповідно до якої після строку надання кредиту продовжують нараховуватися проценти порушує вимоги справедливості умов договору, що визначені Законом України «Про захист прав споживачів». На думку заявника наявні підстави для встановлення нікчемності кредитного договору та застосування наслідків його недійсності, що залишилось поза увагою суду.

Відповідачем ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» на апеляційну скаргу позивача надано письмовий відзив, в якому, посилаючись на безпідставність вимог позивача, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Краматорського міського суду Донецької області від 13 жовтня 2020 року без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду, проведеного в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів, представник позивача адвокат Берзінь С.Л. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , представник відповідача ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені.

Судова повістка-повідомлення про розгляд справи 03 лютого 2021 року, надіслана за місцем фактичного проживання позивача ОСОБА_1 , зазначеним ним у позовній заяві та апеляційній скарзі: АДРЕСА_1 , повернута до апеляційного суду з відміткою на поштовому конверті від 18 січня 2021 року «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 140), що відповідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки.

Крім того позивач про дату час та місце розгляду справи повідомлений через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України з посиланням на веб-адресу ухвали про призначення справи до розгляду в Єдиному державному реєстрі судових рішень 13 січня 2021 року (а.с. 139). Відповідно ч. 1 ст. 1-1 Закону України від 12 серпня 2014 року № 1632-VII «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 р. № 2147-VIII) з опублікуванням такого оголошення позивач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Судову повістку-повідомлення про розгляд справи 03 лютого 2021 року відповідач ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» отримало 19 січня 2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про отримання поштового відправлення (а.с. 142).

Відповідачем ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» на адресу апеляційного суду надано заяву, в якій заявник просить судове засідання з розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 проводити без участі представника ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» (а.с. 143).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ», явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Про причини неявки у судове засідання 03 лютого 2021 року учасники справи не повідомили і відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України вважається, що вони не з`явилися у судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача адвоката Берзінь С.Л., дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції, виходив з того, що позивачем не доведено обставин якими він обґрунтовував позовні вимоги. Оспорюваний договір укладений в електронній формі. З його змісту вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить його заявка до ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Укладення кредитного договору відповідало внутрішній волі позивача.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги апеляційний суд погоджується з такими висновками суду.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно Договору про надання фінансового кредиту № 04097-02/2020 від 20 лютого 2020 року ОСОБА_1 був наданий фінансовий кредит у розмірі 5 000,00 грн строком на 30 днів, під процент що визначений у розмірі 584,0% річних від суми кредиту в розрахунку 1,60% на добу. Договір містить електронний підпис позичальника W 13290 (а.с.11-13).

Додатком № 1 до Договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 04097-02/2020 від 20 лютого 2020 року визначено графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту (а.с. 13 зворот - 14).

Відповідно виписки АТ КБ «ПриватБанк» від 02 травня 2020 року на картковий рахунок позивача ОСОБА_1 № НОМЕР_1 перераховані кошти на суму 5 000,00 грн (а.с.15).

Відмовляючи в позові суд першої інстанції зробив висновок про те, що договір позики укладений у формі електронного документу з відповідним електронним підписом позичальника у вигляді одноразового індентифікатора, що не суперечить вимогам Цивільного кодексу України та іншого законодавства. Також згідно висновків суду підтверджені обставини щодо фактичного виконання досягнутих в договорі умов щодо надання коштів.

Суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції в цій частині ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Відповідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

З тексту оскаржуваного Договору про надання фінансового кредиту № 04097-02/20 від 20 лютого 2020 року вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник ОСОБА_1 погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

У ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Статтями 205, 207 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їх власноручних підписів.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (ст. 628 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Стаття 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

В означенні частини першої ст. 5, ст. 8 вказаного Закону електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Частини 1 та 2 ст. 6 даного Закону визначає, що електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Нормою ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Частиною 8 даної статті встановлено, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті, зокрема заповненням формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що для укладення договору в електронному вигляді на отримання кредиту ОСОБА_1 вказано значну за обсягом і інформативністю кількість особистих даних, зокрема, дату народження, паспортні дані, сімейний стан, освіту, місце проживання, реєстрації, працевлаштування із зазначенням місця роботи, розмір щомісячного доходу, а також номер банківського рахунку.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що укладення кредитного договору відповідало внутрішній волі позивача. Тому посилання позивача на те, що він не підписував кредитний договір спростовуються матеріалами справи. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс - повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою «логіна» особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилався на те, що висновки суду про те, що підписання договору відбулося підписанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором не відповідають дійсності, оскільки не було надано будь-яких належних та допустимих доказів, що номер телефону НОМЕР_2 , на який приходив одноразовий ідентифікатор (СМС-повідомлення) належить саме позивачу.

Колегія суддів не може погодитися з таким твердженням позивача з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень.

Згідно ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В ході судового розгляду позивач не спростував обставин щодо належності йому номеру телефону з використанням якого здійснювалась реєстрація позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача та відповідного рахунку в Банку відкритого на його ім`я. Матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів з повідомленням про викрадення його мобільного телефону та кредитних карток «ПриватБанку», а також не повідомляв Банк про незаконний рух коштів на його рахунку чи використання коштів іншими особами.

Посилання позивача на неналежну форму оспорюваного правочину, через відсутність його підпису на Договорі спростовується приписами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», в якому визначено поняття «підпис у сфері електронної комерції», за змістом якого якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За змістом пункту 6.1 Договору сторони обумовили, що договір підписується з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно порядку надання Товариством грошових коштів у кредит заявник здійснює заповнення заявки на отримання кредиту на сайті товариства, обов`язково вказуючи всі дані, відмічені в заявці в якості обов`язкових для заповнення. У заявці заявник зобов`язаний вказати повні, точні та достовірні особисті дані, які необхідні для прийняття товариством рішення про надання кредиту.

Товариство інформує клієнта про прийняте рішення щодо видачі кредиту через смс-повідомлення на телефонний номер клієнта та через особистий кабінет. У випадку прийняття позитивного рішення про видачу кредиту, товариство робить клієнту в особистому кабінеті пропозицію укласти електронний договір у формі договору про надання фінансового кредиту, який містить усі істотні умови. У випадку готовності клієнта прийняти пропозицію, клієнт натискає кнопку «З умовами договору (оферти) згоден», після чого клієнту надсилається смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором, який клієнт має ввести у відповідне поле.

Не пізніше 2 робочих днів з дати підписання договору Сторонами надає кредит шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на банківський рахунок Позичальника, вказаний ним у заявці.

Правила надання грошових коштів у кредит Товариства перебувають в загальному доступі та опубліковані на сайті.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні статей 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Вираження волі ОСОБА_1 відбулось вчиненням певних дій, та суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що наявні докази направленості волі та погодження сторонами істотних умов договору кредиту.

Також у даній справі існування кредитних правовідносин між Товариством та ОСОБА_1 підтверджується фактичними діями з боку позичальника, а не лише самими правовими аргументами на які робив посилання позивач звертаючись з позовом, оскільки згідно виписки Банку кошти в обумовленому в договір розмірі надійшли на належний позичальнику рахунок та останній, маючи нагоду за умовами договору і за відсутності жодних перешкод, не повернув кошти на відповідний рахунок Товариства.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Та встановлені в ході судового розгляду обставини і докази надані в їх підтвердження дають суду підстави дійти висновку про те, що зміст договору, порядок його укладення, підписання і дії сторін щодо фактичного виконання зобов`язань за договором охоплюються поняттям кредитний договір.

Доводи апеляційної скарги про несправедливість та невідповідність закону умов укладеного між сторонами кредитного договору не доведені, сам кредитний договір містить всі істотні умови, характерні для такого виду договорів, та визначальним для результатів розгляду спору суд вважає те що саме позичальник за допомогою електронного підпису погодився з такою редакцією договору і отримав кошти за умовами договору кредитування.

Щодо посилання позивача в апеляційній скарзі на обґрунтованість та обов`язковість до виконання умов договору щодо комісії та процентів поза межами строку дії кредитування по закінченню строку дії договору, апеляційний суд в межах предмету спору визначеного позивачем у даній справі позбавлений можливості давати правову оцінку та робити висновки. Крім того, суд позбавлений можливості за визначених позивачем підстав позову робити висновок з приводу обов`язку до застосування Правил як невід`ємної частини кредитного договору, оскільки відсутній спір щодо виконання договору та застосування відповідних наслідків виконання взятих за договором зобов`язань.

Разом з тим, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права, які б призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб сторони надали пояснення та докази щодо обставин, на які вони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень. ОСОБА_1 беззаперечно мав можливість ознайомитися із матеріалами справи і надати докази щодо обставин яким він обґрунтовував свої вимоги, та саме позивач несе ризик настання наслідків, пов`язаних із не вчиненням ним процесуальних дій.

В матеріалах справи відсутні докази, що судом не дотримано принципу рівності, що витікає із змісту ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Виходячи з наведених обставин що підтверджені в судовому засіданні, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості із дотримання положень цивільного процесуального законодавства з`ясувати інші обставини у справі чи дійти висновку відмінного від того, який зробив суд першої інстанції, оскільки заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права та стали причиною ухвалення незаконного рішення.

На думку колегії суддів судове рішення, що переглядається в апеляційному порядку, є достатньо мотивованим, оскільки суд першої інстанції розглянув дану справу, дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, та вирішив спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних доказів.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, а рішення суду без змін, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 13 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 03 лютого 2021 року.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований

Судді: О.І. Корчиста

В.В. Папоян