Дата документу 02.02.2021 Справа № 2-277/2011
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №2-277/2011 Головуючий у 1 інстанції: Рибалко Н.І.
Провадження № 22-ц/807/712/21 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«02» лютого 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Сулакова Едуарда Івановича, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Банк Форум», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА»,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою на дії державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Сулакова Е.І., заінтересована особа: ПАТ «Банк Форум».

В обґрунтування вимог зазначив, що в провадженні Вознесенівського ВДВС міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження № 51347572 щодо примусового виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя в цивільній справі № 2-277/2011 за позовом ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання овердрафту.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ПАТ «Банк Форум» було припинено.

18 серпня 2020 року він звернувся до державного виконавця із заявою про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з припиненням юридичної особи без правонаступників.

Державний виконавець звернувся до Національного банку України з метою встановлення наявності правонаступників стягувача. Згідно з відповіддю Національного банку України в переданих на зберігання документах ПАТ «Банк Форум» відсутня інформація щодо правонаступників в його зобов`язанні. Національний банк України відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не є правонаступником ліквідованих банків і здійснює тільки зберігання документів банків, переданих уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Листом державного виконавця йому було відмовлено в закінченні виконавчого провадження. Вважав відмову в закінченні виконавчого провадження неправомірною, оскільки фактично наявні підстави для закінчення виконавчого провадження, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

На підставі зазначеного просив зобов`язати державного виконавця Вознесенівського відділу Державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Сулакова Е.І. (або іншу уповноважену особу) закінчити виконавче провадження № 51347572 щодо примусового виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя в цивільній справі № 2-277/2011 за позовом ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання овердрафту.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2020 року в задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що стягувача у виконавчому провадженні ліквідовано без правонаступника, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатора ПАТ «Банк Форум» припинені, висновки суду першої інстанції про можливість продажу права вимоги ТОВ «ФК «Веста» на відкритих торгах є припущенням, ТОВ «ФК «Веста» із заявою про заміну сторони виконавчого провадження не зверталось, просив скасувати ухвалу суду та задовольнити скаргу в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, державний виконавець на законних підставах відмовив у закритті виконавчого провадження, оскільки відсутнє офіційне підтвердження про відсутність правонаступника ПАТ «Банк Форум».

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконанні Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавчий лист №2-277/2011, виданий Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя 31 січня 2012 року, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованості за договором про надання овердрафту в розмірі 323689,60 грн. та судових витрат (а.с.50-51).

21.02.2019 року відбулись відкриті торги щодо реалізації (продажу права вимоги) за лотом №F35GL40580, до якого включені права вимоги боргу за кредитними договорами, переможцем визначено ТОВ «Фінансова компанія «Веста».

Згідно витягу з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців 04.07.2019 року за номером 7000829 зареєстровано припинення юридичної особи ПАТ «Банк Форум» (а.с. 4).

26.06.2020 року виконавчою службою було направлено до Національного банку України запит щодо наявності правонаступників ПАТ «Банк Форум» та чи були передані права вимоги боргу за виконавчим листом № 2-277/2011 від 31.01.2012 року про стягнення боргу з ОСОБА_1 у розмірі 323689,60 грн. та судові витрати 910,00 грн.

Згідно відповіді Національного банку України від 27.07.2020 року на виконання вимог ст. 52-1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб передав, а Національний банк України прийняв документи неплатоспроможного банку на зберігання, проте, в прийнятих документах відсутні відомості, зазначені в запиті. Крім того, Національний банк України зазначив, що не має можливості надати запитувану інформацію (а.с.54).

18.08.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) із заявою про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Листом Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) №20.08.2020 року №65702/2 ОСОБА_1 повідомлено, що відповідно до ст.ст. 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження» відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження (а.с.8).

26.10.2020 року Вознесенівським відділом державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) направлений запит до ТОВ «Фінансова компанія «Веста» щодо передачі права вимоги боргу за виконавчим листом 2 -277/2011 від 31.12.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Форум» загальної суми 324 599,60 грн. (а.с.55)

Під час апеляційного перегляду ухвали суду до Запорізького апеляційного суду звернулось ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» із заявою про залучення правонаступника стягувача.

В обґрунтування заяви ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» посилалось на договір про відступлення прав вимоги № 0002/19/17 від 05.04.2019 року, згідно з яким ПАТ «Банк Форум» відступив ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» права вимоги, а новий кредитор набув права вимоги банку до позичальників, заставодавців, іпотекодавців та поручителів, зазначених у Додатку № 1, Додатку № 2, Додатку № 3 та Акті № 1 приймання передачі документації до цього договору (а.с.105-108).

Згідно з реєстром до договору №0002/19/17 про відступлення прав вимоги від 05.04.2019 року за договорами поруки (Додаток № 3) до ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» перейшло право вимоги до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 за договорами поруки № 101/07-09, №102/07-09 від 15.09.2009 року (а.с.113).

Відповідно до рішення загальних зборів учасників, оформленого проколом №06/08-2019 від 06.08.2019 року, ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» змінило найменування на ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» (а.с.126-127).

Також, матеріали справи містять заяву ТОВ «Інвестохіллс Веста» про заміну стягувача, яка надійшла до суду першої інстанції 08.12.2020 року (а.с.66).

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 02 лютого 2021 року заяву ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» задоволено. Залучено до участі у справі в якості правонаступника ПАТ «Банк Форум» - ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста».

Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України, беручи до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, вважає, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом (Рішення Конституційного Суду України від 15 травня 2019 року N 2-рп (II)/2019).

Конституційний Суд України у зазначеному Рішенні також наголошує, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами частин першої, другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

У разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником (частина п`ята статті 8 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає обов`язковому зупиненню у разі, зокрема, смерті, оголошення померлим чи визнання безвісно відсутнім стягувача або боржника, або припинення юридичної особи, якщо встановлені судом правовідносини допускають правонаступництво.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Відповідно до частин першої та четвертої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення ЄСПЛ у справі «Артіко проти Італії»). Особливо це стосується права на доступ до правосуддя, а саме сподівання, що справа не лише буде розглянута, але й державна влада буде дотримуватися прийнятого судом у відповідній справі остаточного рішення, буде діяти з урахуванням встановлених в ньому юридичних фактів і прав осіб та забезпечуватиме таким чином виконання рішення суду.

При цьому в рішенні ЄСПЛ у справі «Шмалько проти України» суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року).

У справі «Войтенко проти України» суд знову повторює, що ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули цієї Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права, одним з основоположних аспектів якого є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхні рішення, що набрали законної сили, не можуть ставитися під сумнів (див. також справу «Брумареску проти Румунії»). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Отже, відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні скарги, суд першої інстанції, врахувавши вимоги вищевказаного закону, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для закінчення виконавчого провадження на підставі п. 3 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки правовідносини допускають правонаступництво, державним виконавцем вчиняються дії, спрямовані на встановлення правонаступника ПАТ «Банк Форум».

Також, згідно з договором про відступлення прав вимоги № 0002/19/17 від 05.04.2019 року ПАТ «Банк Форум» відступив ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» права вимоги, а новий кредитор набув права вимоги банку до позичальників, заставодавців, іпотекодавців та поручителів, зазначених у Додатку № 1, Додатку № 2, Додатку № 3 та Акті № 1 приймання передачі документації до цього договору (а.с.105-108). Згідно з реєстром до договору №0002/19/17 про відступлення прав вимоги від 05.04.2019 року за договорами поруки (Додаток № 3) до ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» перейшло право вимоги до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 за договорами поруки № 101/07-09, №102/07-09 від 15.09.2009 року (а.с.113).

Таким чином, доводи апеляційної скарги про відсутність правонаступників ПАТ «Банк Форум» спростовуються встановленими судом обставинами.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду скаржник не заперечував свою обізнаність щодо наявності правонаступника ПАТ «Банк Форум».

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 04 лютого 2021 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова