ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 682/1930/20
Провадження № 22-ц/4820/217/21
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Купельського А.В. (суддя-доповідач),
Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,
секретар судового засідання Журбіцького В.О.,

за участю учасників справи: представника апелянтів - адвоката Сахнюка О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 листопада 2020 року (суддя Шевчук В.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , квартирно експлуатаційного відділу м. Хмельницький про визнання незаконними та скасування протоколів і наказів,
в с т а н о в и в :
У вересні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 звернулися до суду з вказаним позовом, зазначили, що ОСОБА_2 22.08.2001 року використав своє право на отримання житла, оскільки на той час проходив військову службу. Його дружина та діти приймали участь у приватизації житла як члени сім`ї військовослужбовця. Своє право на безоплатну приватизацію повністю не використала ОСОБА_1 , яка також є військовослужбовцем та має право на отримання службового житла у постійне користування. Подружжя ОСОБА_6 має не одне, як трактують відповідачі, право на забезпечення житлом чи компенсації вартості, а два, оскільки вони обидва були та є військовослужбовцями. За твердження представника позивачів, дане право є персональним за кожним військовослужбовцем і розповсюджується на членів сім`ї за їх статусом. В липні 2020 року ОСОБА_1 із членами сім`ї звернулася із заявою-рапортом до Житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , в якому просила виключити житлове приміщення, а саме квартиру АДРЕСА_1 з числа службових з подальшим наданням її для постійного проживання ОСОБА_1 . Згідно отриманої відповіді ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні вказаного рапорту-заяви, оскільки ОСОБА_2 у 2000 році отримав від МО України двокімнатну квартиру, яка була продана. Оскільки ОСОБА_1 повністю не реалізувала своє право на отримання житла, позивачі та їх представник звернулись до суду та просять визнати протиправним та скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 щодо виключення житлового приміщення за адресою АДРЕСА_2 з числа службових, закріпленого за військовою частиною НОМЕР_1 з подальшим наданням її для постійного проживання ОСОБА_1 разом із членами сім`ї, а також просять зобов`язати КЕВ м. Хмельницький звернутися з клопотанням про виключення вказаного вище житла з числа службового приміщення.
Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати протиправним та скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , викладене у витягу з протоколу №2 від 21.07.2020 року в частині відмови ОСОБА_1 у погодженні питання щодо виключення житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 з числа службових закріпленого за військовою частиною НОМЕР_1 з подальшим наданням її для постійного проживання ОСОБА_1 разом із членами сім`ї. Зобов`язати квартирно експлуатаційний відділ м.Хмельницький Міністрерства оборони України розглянути рапорт (заяву) ОСОБА_1 про виключення з числа службового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 у порядку встановленому вимогами Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилим приміщенням, затвердженою наказом Міністерства оборони №380 від 31.07.2018 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 6 вересня 2018 року за №1020/32472 та звернутися з клопотанням про виключення вказаної квартири з числа службового житлового приміщення. Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати.
Вважає, що вказане рішення суду винесене з неправильним встановленням правовідносин між сторонами, не повно та не усесторонньо досліджено обставини справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального права.
Звертає увагу, що право на безкоштовну приватизацію житла апелянти використали не у повному обсязі. Використана площа при безоплатній передачі житла становить 50 кв.м. при нормі 94 кв.м. (на кожного члена сім`ї використана площа становить 12.5 кв.м. при нормі 23.5 кв.м.).
Суд не звернув уваги, що згідно з відповіді на адвокатський запит за №3640 від 17.07.2020 року вислуга років у ЗСУ старшого солдата ОСОБА_1 складає 25 років 10 місяців, грошову компенсацію за належне їй для отримання житлового приміщення під час проходження військової служби не отримувала.
Крім того, ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку у в/ч А1358 Славутського гарнізону з 24.03.2007 року під №30 склад сім`ї 4 особи.
Зазначає, що ОСОБА_2 в даний час не є основним наймачем яким є ОСОБА_1 , а вказаний перебуває у складі сім`ї наймача, тому вона фактично може виступати основним ініціатором використання свого житлового права разом із членами своєї сім`ї.
У відзиві на апеляційну скаргу квартирно експлуатаційного відділу м. Хмельницький просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
Зазначає, що у 2000 році, ОСОБА_2 разом з позивачем ОСОБА_1 за рахунок Міністерства оборони України була надана двокімнатна квартири АДРЕСА_3 .
Звертає увагу, що квартира була приватизована на кожного члена сім`ї, включаючи ОСОБА_1 .
Вказує, що ОСОБА_1 після вселення в надане їм жиле приміщення вважалась такою, що забезпечена від Міністерства оборони України житлом, яке відповідає нормам законодавства.
Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта , перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Статтею 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців» передбачено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Статтею 18 ЖК України передбачено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Згідно ст. 122 ЖК України, на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

Як передбачено Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3серпня 2006р.№ 1081, військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання (п.3 Порядку). Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Згідно п. 11 Порядку, житлове приміщення виключається з числа службового, якщо відпала потреба в його використанні, а також якщо в установленому порядку його виключено з числа житлових приміщень. Виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.

Відповідно до п. 14 Порядку, службове житлове приміщення надається військовослужбовцю на всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним (у тому числі на дружину (чоловіка) і неповнолітніх дітей, які проживають окремо від військовослужбовця в даному або іншому населеному пункті). Члени сім`ї військовослужбовця дають письмову згоду на проживання в службовому житловому приміщенні.
У відповідно до п. 34 Порядку, на підставі рішення про надання житла виконавчий орган районної, міської, районної у місті ради, а в закритому військовому містечку квартирно-експлуатаційний орган видає ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення, безпосередньо військовослужбовцю, на ім`я якого він виписаний, або за його дорученням іншій особі.
Отже, право на отримання службового житла у користування, а в подальшому у власність, пов`язується з конкретною особою військовослужбовцем, якому видано ордер, тобто який є основним користувачем (наймачем) службового житла. Лише за наявності таких умов, як перебування на квартирному обліку у гарнізонах ЗСУ; наявності вислуги на військовій службі не менше 20 календарних років; неотримання за рахунок житлового фонду Міністерства оборони України (державного житлового фонду) житла для постійного проживання, яке в подальшому було відчужено повнолітнім членам сім`ї або іншим особам (незалежно від дати зарахування на квартирний облік та дати залишення або відчуження житла), особою, які видано ордер на користування службовим житлом, може приватизувати таке житло і отримати його у власність.
В пункті 4 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців ЗС України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 року №380 передбачено, що військовослужбовці, які перебували на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, та які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються житлові приміщення для постійного проживання або за їх бажанням виплачується грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення.
Житлові приміщення для постійного проживання та грошова компенсація за належне для отримання жиле приміщення надаються один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію майна.
Рішенням заступника Міністерства оборони України від 09.04.2020 року №19360/3/1-2019 передбачено критерії для виключення займаного житла із числа службових. Однією з таких є неотримання за рахунок житлового фонду Міністерства оборони України (державного житлового фонду) житла для постійного проживання, яке в подальшому було залишено (відчужено) повнолітнім членам сім`ї або іншим особам (незалежно від дати зарахування на квартирний облік та дати залишення або відчуження майна).
Рівень забезпеченості громадян жилою площею в містах і населених пунктах Хмельницької області, відповідно до п.4 Постанови від 02.01.1985 року №8 м. Хмельницький «Про порядок обліку громадян, потребуючих поліпшення житлових умов і надання їм жилої площі в Хмельницькій області» визначено у розмірі 8 кв.м. на одну особу.
Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що у 2000 році ОСОБА_2 разом з ОСОБА_1 за рахунок Міністерства оборони України була надана двокімнатна квартира АДРЕСА_4 , житловою площею 27,34 кв.м., загальною площею 47,7 кв.м. Вказана квартира була приватизована на кожного члена сім`ї, включаючи ОСОБА_1 . Зазначена квартира в подальшому була продана.
22 серпня 2001 року ОСОБА_2 , який на той час проходив військову службу у в/ч НОМЕР_2 був виданий ордер на 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 .
14.02.2007 року ОСОБА_1 подала рапорт командиру в/ч НОМЕР_1 про зарахування її на квартирний облік (а.с.19).
Згідно з витягу з протоколу № 63 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 зі складом сім`ї чотири особи (чоловік ОСОБА_2 , дочка- ОСОБА_7 , дочка ОСОБА_3 ) зараховано на квартирний облік для отримання житла в загальну чергу з 24.03.2007 року (а.с. 18).
18.12.2019 року ОСОБА_1 звернулася до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом про внесення відомостей до особової справи у зв`язку із народженням онуки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 25)
За даними довідок про реєстрацію місця проживання, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , значаться зареєстрованими та проживають за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 20, 21, 22, 23, 24, 27).
Згідно даних довідки, виданої військовою частиною НОМЕР_1 від 06 грудня 2019 року № 1400, на утриманні старшого солдата ОСОБА_1 дійсно знаходиться сім`я в складі: чоловіка ОСОБА_2 , доньки ОСОБА_3 , доньки ОСОБА_4 , онуки ОСОБА_5 (а.с. 28).
За даними Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 не мають у власності будь-якого нерухомого майна (а.с.29, 30, 31, 32). ОСОБА_2 на праві приватної власності належить гараж в ГТ «Ветеран» № 130 (а.с. 33).
10 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до командира в/ч НОМЕР_1 , начальника КЕВ м. Хмельницький із рапортом-заявою, в якій просила: житлову комісію військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення щодо виключення житлового приміщення, а саме квартири, розташованої по АДРЕСА_2 із числа службових з подальшим її наданням для постійного проживання ОСОБА_1 разом із членами сім`ї; начальника в/ч НОМЕР_1 затвердити протокол засідання житлової комісії в/ч НОМЕР_1 про виключення вказаного вище житлового приміщення; КЕВ м. Хмельницький розглянути подану заяву та звернутися із клопотанням до виконавчого органу Славутської міської ради із відповідними документами для виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання ОСОБА_1 та членів її сім`ї (а.с.35).
На вказаний рапорт-заяву КЕВ м. Хмельницький надіслало відповідь у якій зазначено, що у 2000 році ОСОБА_2 отримав від Міністерства оборони України постійну 2-кімнатну квартиру АДРЕСА_6 на 4-х членів сім`ї, житловою площею 27,34 кв.м., загальною площею 47,7 кв.м., органам МО квартира не здавалась. Квартира була приватизована на кожного члена сім`ї та продана у 2002 році, про що свідчить довідка Ізяславського районного бюро технічної інвентаризації від 23.09.2018 № 380 (а.с. 36, 37).
Як видно із вказаної вище довідки Ізяславського районного БТІ, право на безкоштовну приватизації житла використано не в повному обсязі. Використана площа при безоплатній передачі житла становить 50,0 м. кв. при нормі 94 кв.м. (на кожного члена сім`ї використана площа при безоплатній передачі житла становить 12,5 кв.м., при нормі 23,5 кв.м. (а.с. 37).
Згідно відповіді командира військової частини НОМЕР_1 від 10 серпня 2020 року № 3948 та витягу з протоколу засідання житлової комісії в/ч НОМЕР_1 № 2 від 21.07.2020 року, ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні рапорту-заяви від 10.07.2020 (а.с. 38).
Вислуга років на військовій службі у ЗСУ старшого солдата ОСОБА_1 складає 25 років 10 місяців. Під час проходження військової служби ОСОБА_1 разом з чоловіком, який був військовослужбовцем, на склад сім`ї 4 особи була надана постійна 2-кімнатна квартира (ордер № 9 від 09.08.2000) за адресою: АДРЕСА_7 , органам МО квартира не здавалася. Крім того, сім`я військовослужбовця отримала на склад сім`ї чотири особи службову 2-кімнатну квартиру (ордер № 9 від 22.08.2001) за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 40).
Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач ОСОБА_1 немає права на отримання зазначеної квартири у власність, оскільки така була надана на ім`я ОСОБА_2 , який на даний час не перебуває на квартирному обліку, оскільки звільнений в запас.
Крім того, згідно відповіді Головного квартирно-експлуатаційного управління ЗС України від 27.08.2019 №303/4/1959 ОСОБА_2 на квартирному обліку не перебуває. Водночас, на квартирному обліку в Хмельницькому гарнізоні при військовій частині НОМЕР_1 перебуває його дружина ОСОБА_1 , складом сім`ї 4 особи у загальній черзі з 24.03.2007 року, в її обліковій справі відомості стосовно квартири АДРЕСА_1 відсутні (арк. 41).
З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд.
Колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_1 , що її право на житло у зв`язку із виконанням нею військового обов`язку та не втручання держави у її право на житло, гарантоване державою, оскільки, як було встановлено, ОСОБА_1 , як військовослужбовець була забезпечена житлом за рахунок держави, яке відповідає нормам законодавства та скористалася правом на приватизацію житла.
Крім того, згідно п. 11 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, житлове приміщення виключається з числа службового, якщо відпала потреба в його використанні, а також якщо в установленому порядку його виключено з числа житлових приміщень. Виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.

ОСОБА_1 до відповідних органів та посадових осіб з клопотанням про виключення квартири з числа службових не зверталась. Доказів, що у військової частини відпала потреба в використанні зазначеної квартири не надала.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про те, що порушене право ОСОБА_1 на отримання квартири, АДРЕСА_1 у власність є передчасними та не стосуються предмету позову.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявників з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.
Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи, надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам Закону.
Доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 375 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне судове рішення складено 5 лютого 2021 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк