ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/964/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Сирбул О.Ф., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бажана 30»-Вербицького Я.В. про винесення додаткового рішення про відшкодування судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бажана 30» про поновлення на роботі та стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року від представника відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бажана 30»-Вербицького Я.В. надійшло клопотання про винесення додаткового рішення про відшкодування судових витрат, в якій він просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бажана 30» судові витрати на професійну правничу допомогу, в сумі 25 000,00 грн., понесених згідно умов Договору про надання юридичних послуг №27/07-20 від 27.07.2020, Додаткової угоди №1 та Додаткової угоди №2 до Договору, згідно копій платіжних доручень.

В обґрунтування вказаного клопотання представник посилався на те, що внаслідок закриття провадження у справі у зв`язку з порушенням позивачем предметної юрисдикції, тобто внаслідок необґрунтованих дій позивача відповідач поніс певні витрати, які мають бути компенсовані у передбаченому законом порядку.

Позивачем подано до суду заперечення на заяву про стягнення витрат, пов`язаних з розглядом справи, в якій він пояснив, що з посиланням представника відповідача на неналежне користування та зловживання своїми процесуальними правами позивач не погоджується, оскільки відсутні підстави вважати, що позивач у справі чинив необґрунтовано, звертаючись до суду за правилами цивільного судочинства. Позивач вважає закриття справи з причини порушення предметної юрисдикції спору наслідком неправомірних дій відповідача, оскільки відповідачем неправильно встановлена підстава для звільнення відповідача згідно п.9 ст. 39 КзпП, яка зазначена в протоколі правління від 11.10.2018 та відноситься до юрисдикції цивільного судочинства, замість п. 5 ст. 41 КзпП (юрисдикція господарського судочинства).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Вивчивши вказану заяву, дослідивши матеріали цивільної справи, суд прийшов до наступного висновку.

У провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бажана 30» про поновлення на роботі та стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні.

Ухвалою суду від 03.09.2020 було відкрито провадження для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження.

29 квітня 2021 року у судовому засіданні представником відповідача заявлено клопотання про закриття провадження по справі з підстав п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки правовідносини, які склались між сторонами підлягають розгляду за правилами господарського судочинства, через те, що спір виник з приводу реалізації права позивача на участь в управлінні об`єднанням.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29 квітня 2021 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бажана 30» про поновлення на роботі та стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні - закрито, оскільки правовідносини, за захистом яких звернувся до суду ОСОБА_1 , виникли з корпоративних правовідносин, а тому на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

27 липня 2020 pоку між ОСББ «Бажана 30» та адвокатом Вербицьким Ярославом Володимировичем було укладено Договір №27/07-20 про надання юридичних послуг.

Відповідно до п.4.5. Договору зазначено, що додатковий обсяг послуг та порядок його оплати визначаються додатковими угодами до цього Договору.

21 вересня 2020 року була укладена Додаткова угода №1 до Договору про надання юридичних послуг №27/07-20 від 27.07.2020.

Сторони дійшли згоди відповідно до п.6.2 Договору визначити розмір винагороди за цією Додатковою угодою №і в розмірі 5000,00 грн.

28 вересня 2020 року до Дарницького районного суду міста Києва було подано відзив на позовну заяву, в якому було вказано, шо орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу складає 5000, 00 грн.

30 вересня 2020 року було укладено Акт №1 прийому-передачі наданих послуг до Додаткової угоди №і до Договору про надання юридичних послуг №27/07-20 від 27.07.2020, відповідно до якого виконавець надав, а замовник прийняв виконані у відповідності з Додатковою угодою №1 від 21.09.2020 до Договору про надання юридичних послуг №27/07-20 від 27.07.2020 послуги правничої допомоги, що полягали в написанні відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бажана 30» про поновлення на роботі та стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні по справі №753/10273/20.

Вартість наданих послуг за Додатковою угодою №1 складала 5000,00 грн.

05 жовтня 2020 року була укладена Додаткова угода №2 до Договору про надання юридичних послуг №27/07-20 від 27.07.2020.

Даною Додатковою угодою №2 до Договору про надання юридичних послуг №27/07-20 від 27.07.2020 Виконавець зобов`язується надати Замовнику правничу допомогу, що полягає в представленні інтересів Замовника в Дарницькому районному суді м. Києва за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бажана 30» про поновлення на роботі та стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні по справі №753/10273/20

Сторони дійшли згоди відповідно до п.6.2 Договору визначити розмір винагороди за цією Додатковою угодою №2 в розмірі фактично виконаних послуг згідно Актів прийому-передачі наданих послуг.

31 жовтня 2020 року було укладено Акт №1 прийому-передачі наданих послуг до Додаткової угоди №2 до Договору про надання юридичних послуг №27/07-20 від 27.07.2020 p., відповідно до якого Виконавець надав, а Замовник прийняв виконані у відповідності з Додатковою угодою №2 від 05.10.2020 до Договору про надання юридичних послуг №27/07-20 від 27.07.2020 послуги правничої допомоги, що полягали в представленні інтересів Замовника в Дарницькому районному суду м. Києва по справі №753/10273/20 за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бажана 30» про поновлення на роботі та стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні.

30 листопада 2020 року було укладено Акт №2 прийому-передачі наданих послуг до Додаткової угоди №2 до Договору про надання юридичних послуг №27/07-20 від 27.07.2020, відповідно до якого Виконавець надав, а Замовник прийняв виконані у відповідності з Додатковою угодою №2 від 05.10.2020 до Договору про надання юридичних послуг №27/07-20 від 27.07.2020 послуги правничої допомоги, що полягали в представленні інтересів Замовника в Дарницькому районному суду м. Києва по справі №753/10273/20 за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бажана 30» про поновлення на роботі та стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні.

31 березня 2020 року було укладено Акт №3 прийому-передачі наданих послуг до Додаткової угоди №2 до Договору про надання юридичних послуг №27/07-20 від 27.07.2020, відповідно до якого Виконавець надав, а Замовник прийняв виконані у відповідності з Додатковою угодою №2 від 21.09.2020 до Договору про надання юридичних послуг №27/07-20 від 27.07.2020 послуги правничої допомоги, що полягали в представленні інтересів Замовника в Дарницькому районному суду м. Києва по справі №753/10273/20 за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бажана 30» про поновлення на роботі та стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні.

Відповідачем було виконано умови Договору про надання юридичних послуг №27/07-20 від 27.07.2020, Додаткової угоди №1 та Додаткової угоди №2 до Договору, згідно платіжних доручень.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно ч. 9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Частиною 5 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Отже зі змісту частини 5 статті 142 ЦПК України вбачається, що про закриття провадження у справі виноситься ухвала, в якій може бути вирішене питання про розподіл між сторонами судових витрат.

Разом з тим, необхідною умовою для застосування частини 5 статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження в справі є доведення факту вчинення позивачем необґрунтованих дій. Під такими діями слід розуміти завідомо безпідставне та/або штучне ініціювання судового провадження, тощо. При цьому відповідач у такому випадку повинен надати суду вмотивоване та підтверджене доказами клопотання про компенсацію відповідних витрат із зазначенням, у чому саме полягають відповідні необґрунтовані дії позивача.

З системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами (правові висновки Верховного Суду в постанові від 14 січня 2021 року в справі № 521/3011/18, провадження № 61-10254св20).

Аналіз процесуальної норми вказує на те, що для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Згідно позиції Верховного суду, викладену в Постанові від 18.12.2019 № 741/1681/17 законодавець гарантуючи особам право на звернення до суду за захистом та право на позов у вказаній редакції ЦПК України, передбачив компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача.

Добросовісні дії позивача спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист.

Таким чином, саме по собі звернення з позовом до суду не свідчить про необґрунтованість дій позивачів, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивачів, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року по справі №148/312/16-ц.

Аналогічної правової позиції дотримувався Верховний Суд в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 543/408/17 і в цій же постанові роз`яснив, що для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно було довести, а суду встановити і зазначити про це в ухвалі, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини і чим це підтверджується.

З огляду на зміст заяви, представник відповідач не надав належних та допустимих доказів, якими встановлюється необгрунтованість дій позивача у розумінні вимог ч. 9 ст. 141 ЦПК України.

Разом із тим, саме по собі закриття провадження в справі не є підставою для покладення судових витрат, понесених відповідачем, на позивача, оскільки положення ст. 255 ЦПК України мають застосовуватися у системному зв`язку зі спеціальними нормами ст. 141, 142 ЦПК України, якими врегульовано підстави і порядок розподілу судових витрат.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, ч. 1 ст. 55 Конституції України, п. 1 ст. 6 Конвенції, ч. 1 ст. 4 ЦПК України. Суд може обмежити реалізацію цього права, зокрема, у порядку, встановленому ст. 44 ЦПК України. Проте суд першої інстанції, закриваючи провадження в справі, не встановив факт зловживання позивачем його процесуальними правами.

Закриття провадження в справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, саме по собі не підтверджує понесення відповідачем судових витрат внаслідок необґрунтованих дій позивача, оскільки перевірка правильності звернення до суду із відповідною заявою або скаргою, відкриття провадження або відмова у відкритті провадження в зв`язку із належністю справи до іншого судочинства належить до компетенції суду і відповідальність за правильність таких процесуальних дій і їх наслідки не може покладатися на сторін у справі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин, за яких можна вважати дії позивача необґрунтованими та такими, що призвели до безпідставного понесення витрат відповідачем, так само матеріалами справи не підтверджується і зловживання позивачем своїми процесуальними правами.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки стороною відповідача не доведено, а судом не встановлено факту вчинення з боку позивача дій, які можна визнати необґрунтованими у розумінні ч. 5 ст. 142 ЦПК України, вимоги заяви представника відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бажана 30»-Вербицького Я.В. про стягнення судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу в розмірі 25 000,00 грн. не ґрунтуються на вимогах ст.ст. 142, 256 ЦПК України та задоволенню не підлягають.

Керуючись ч. 5 ст. 142, 259, 260, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволені заяви представника відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бажана 30»-Вербицького Я.В. про винесення додаткового рішення про відшкодування судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бажана 30» про поновлення на роботі та стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні-відмовити повністю.

Ухвалу може бути оскарженоа до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суду шляхом подачі апеляційної скарги, яка подається протягом 15 днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: