Справа №601/148/21
Провадження № 2/601/241/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2021 року м.Кременець

Кременецький районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Мочальської В.М.,

з участю секретаря Коляди О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременці цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 25 лютого 2010 року у розмірі 27194 (двадцять сім тисяч сто дев`яносто чотири) гривні 05 копійок, яка виникла станом на 30 листопада 2020 року та складається з: 19981 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят однієї) гривні 76 копійок заборгованості за тілом кредиту; 7212 (сім тисяч двісті дванадцять) гривень 29 копійок заборгованості за простроченими відсотками; а також судові витрати у розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) гривні.

В обґрунтування позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» зазначило, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву б/н 25 лютого 2010 року. Відповідачка при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг(далі Договір), що підтверджується підписом у заяві. Копія «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів Банку» додаються до позовної заяви. 25 лютого 2010 року відповідачкою також була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Відповідно до виявленого бажання відповідачці було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову. Відповідачка отримала кредитну картку (номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки, що додається). У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 22000 гривень, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. АТ КБ «ПриватБанк» своїзобов`язання за Договором виконав в повному обсязі,а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідачка зобов`язувалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, однак свої зобов`язання остання неналежним чином не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Ухвалою суду від 11 лютого 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено провести в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та запропоновано відповідачці протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву.

Не погоджуючись із вказаним позовом 04 березня 2021 року представник відповідачки адвокат Сідорова І.А. подала відзив на позов, в якому просила в позові банку відмовити в повному обсязі, посилаючись на відсутність боргу у відповідачки перед позивачем.

15 квітня 2021 року представником позивача було надіслано відповідь на відзив. АТ КБ «ПриватБанк» зіслалося на доводи, викладені в позові, та крім того зазначило, що відповідачка після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою: розраховувалася у торгівельних мережах, знімала готівку у банкоматах, поповнювала кредитний рахунок, здійснювала операції щодо автоматичного списання коштів з інших рахунків на погашення заборгованості. Відповідачка до певного часу належним чином виконувала зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що вона знала про умови кредитування та визнала свої зобов`язання за договором.

07 травня 2021 року представником відповідачки адвокатом Сідоровою І.А. було надіслано заперечення на відзив згідно якого вона вважає, що доказів укладення між відповідачкою та АТ КБ «ПриватБанк» кредитного договору позивачем суду не надано. За період з 25 лютого 2010 року по 30 листопада 2020 року відповідачкою витрачено коштів АТ КБ «ПриватБанк» в сумі 85 532, 00 грн, повернуто 98 231,09 грн. Відповідачкою повернуто банку на 12 699,09 грн більше ніж отримано.

28 травня 2021 року представником позивача надано письмові пояснення. АТ КБ «ПриватБанк» зіслалося на доводи, викладені в позові та відповіді на відзив.

У судове засідання представник АТ КБ «ПриватБанк» не з`явився, однак подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, однак від її представника адвоката Сідорової І.А. надійшла на адресу суду заява про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивачки. В задоволенні позову просить відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 25 лютого 2010 року ОСОБА_1 звернулася до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, шляхом підписання анкети-заяви б/н від 25 лютого 2010 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації (а.с. 33).

Згідно Довідки АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 було надано 8 кредитних картки, з останньою терміном дії до 10/21 (а.с. 32).

Максимальний розмір кредитного ліміту наданий банком був 22000,00 гривень, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с. 31).

У заяві зазначено, що відповідачка згідна з тим, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ ПриватБанк).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, наданої банком виписки по рахунку ОСОБА_1 за період з 25.02.2010 по 30.11.2020 остання користувалася кредитними картками, неодноразово проводила розрахунки за товари, здійснювала поповнення мобільного телефону, а також переводила та вносила кошти на погашення кредиту (а.с. 24-30).

Отже, наявність факту існування кредитних відносин між позивачем та відповідачкою обґрунтовано підтверджується обставинами справи.

Проте, як вбачається із даної виписки, ОСОБА_1 було погашено кредитні кошти та проценти на загальну суму 98231.09 грн. що в рази перевищує встановлений банком кредитний ліміт, який становив 22000 грн. та фактично отриманих відповідачкою кредитних коштів, які становлять 85532.00 грн, що підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_1 .

Також, як вбачається з даної виписки, що банк штучно створював заборгованість по тілу кредиту, списуючи автоматично відсотки за використання кредитного ліміту і показуючи їх як тіло кредиту, якого відповідач не отримувала.

Отже, суд вважає, що позивачем не представлено суду достовірних та достатніх доказів того, що розмір заборгованості за тілом кредиту відповідає 19981.76 грн.

Крім цього, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість за простроченими відсотками, які обґрунтував тим, що право вимоги в цій частині передбачене Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами обслуговування кредитних карт Універсальна.

Однак, долучені банком до матеріалів справи Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи обслуговування кредитних карт Універсальна ОСОБА_1 не підписані, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в «ПриватБанку» розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк».

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретно запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг зазначені умови та правила не можна вважати складовою частиною кредитного договору.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19.

Також, в анкеті-заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг від 05 вересня 2011 року (а.с. 33) процентна ставка не зазначена, а лише вказано про бажання отримати кредитну карту Універсальна.

Тобто сторони у розумінні цивільного законодавства не погодили розмір та підстави стягнення процентів.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН Керівні принципи для захисту інтересів споживачів, прийнятій 09 квітня 1985 року №39/248, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) дійшла висновку, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту і Умов та правил надання банківських послуг. Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

За таких обставин немає підстав для висновку, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог законодавства щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з ним саме тих умов, які вважав узгодженими банк, зокрема, щодо порядку і розмірів нарахування процентів.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 27194.05 грн заборгованості, яка достовірними та достатніми доказами не підтверджена.

Судові витрати слід покласти на сторони в межах ними понесених.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 263, 265, 279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У позові акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Учасники справи:

Позивач: акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження вул. Грушевського, буд. 1Д м. Кременець.

Відповідач: ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 09 червня 2021 року.

Головуюча