Справа № 300/1146/14-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 січня 2021 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Кондор Р.Ю., Готра Т.Ю.,

з участю секретаря: Терпай С.М..

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Воловецького районного суду від 24 квітня 2019 року у справі № 300/1146/14-ц (Головуючий: Вотьканич В.А.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_4 про витребування частини земельної ділянки з чужого незаконного володіння та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, мотивуючи тим, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0700 га в АДРЕСА_1 , яка передана їй у власність рішенням Синевирської сільської ради Міжгірського району № 5 п.39 від 29.06.2008 року для будівництва та обслуговування житлового будинку. Зазначене її право посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 435025 від 01.06.2009 року. На цій земельній ділянці знаходиться будівля, яка колись була житловим будинком АДРЕСА_2 , яка підлягає знесенню, але знесена не була. Ця будівля належить відповідачу ОСОБА_3 , яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа частиною вказаної земельної ділянки позивача, що знаходиться під цією будівлею, вона також незаконно заволоділа і частиною цієї земельної ділянки площею 0,0300 га. Відповідач здійснює перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка належить позивачці ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку.

Внаслідок вчинених ОСОБА_3 протиправних дій щодо земельної ділянки ОСОБА_1 її права, як власника земельної ділянки є порушеними, вона не має можливості володіти і користуватися частиною своєї земельної ділянки, оскільки відповідач вважає її своєю, чим завдала позивачу матеріальної та моральної шкоди.

Відповідач ОСОБА_3 неодноразово попереджалася Синевирською сільською радою, що діє незаконно щодо земельної ділянки ОСОБА_1 . Завдана ОСОБА_3 моральна шкода полягає у душевних стражданнях ОСОБА_1 , яких вона зазнала у зв`язку з такою протиправною поведінкою щодо неї, пошкодженням її земельної ділянки. Такі протиправні дії відповідача щодо позивача та її майна є систематичними і завдану відповідачем моральну шкоду позивач оцінює в 6000 грн.

Посилаючись на вказані обставини позивач просила суд зобов`язати відповідача повернути позивачу частину земельної ділянки площею 0,03 га, що надана їй для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 , що посвідчується державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 435025, виданого 01.06.2009 року, а також зобов`язати відповідача звільнити вищезазначену земельну ділянку від розташованої там будівлі за АДРЕСА_2 , що підлягає зносу та стягнути з відповідача на її користь завдану нею їй моральну шкоду у розмірі 6 000 грн.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і по ухвалі суду залучено до участі у справі ОСОБА_4 , як правонаступника за померлою ОСОБА_3 .

Рішенням Міжгірського районного суду від 24 квітня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для відмови у позові відсутні, так як ОСОБА_3 станом на 24.06.2014 року не була власником будинку АДРЕСА_2 і не мала жодних правовстановлюючих документів, які б посвідчували її право власності або користування на земельну ділянку, на якій був розташований такий будинок. Напроти власником земельної ділянки, на якій знаходилася будівля, яку в техпаспорті вказали житловим будинком була позивач, однак, вона не надавала дозволу ОСОБА_3 на проведення технічної інвентаризації. Дані обставини свідчать про те, що технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_2 , виданий КП «Міжгірським БТІ» 24.06.2014 року ОСОБА_3 не може вважатися належним, допустимим і достовірним доказом, оскільки він містить інформацію, що суперечить даним господарського обліку і він був виготовлений з порушенням встановленої законодавством процедури. Також, суд не звернув увагу на те, що в технічному паспорті на житловий будинок АДРЕСА_2 від 24.06.2014 року зазначені господарські споруди, а саме сарай, вбиральня та огорожа, які належать на праві власності позивачу.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Рішко С.І., який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, представника ОСОБА_4 адвоката Керита М.В., яка просить рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст. 78 ЗК України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

При зверненні в суд із позовом ОСОБА_1 , як на підставу заявлених позовних вимог мотивувала тим, що є власником земельної ділянки площею 0,0700 га в АДРЕСА_1 , що передана їй у власність за рішенням Синевірської сільської ради № 5 п. 39 від 29.06.2008 року для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 і її право посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 435025 від 01.06.2009 року.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 17 січня 2019 року і з урахуванням постанови цього ж суду від 24.03.2020 року про виправлення описки у постанові від 17.01.2019 року рішення Воловецького районного суду від 18 листопада 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову та визнано незаконним та скасовано пункт 39 рішення 14 сесії п`ятого скликання Синевірської сільської ради від 29 червня 2008 року № 5 «Про передачу безоплатно у власність земельної ділянки» у частині безоплатної передачі ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки площею 0,07 га в АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку. Визнано незаконним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку від 01 червня 2009 року серії ЯЕ №435025, виданий ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,070 га в АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :01:011:0008 та скасовано його державну реєстрацію.

Дані рішення залишено без змін постановою Верховного Суду від 19.12.2019 року та Постановою Верховного Суду від 11.11.2020 року.

Разом з тим, 19 березня 2019 року правонаступником ОСОБА_4 отримано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом до майна померлої ОСОБА_3 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , яке зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно витягу від 19.03.2019 року за № 160137678, яке не ос порене та є чинним.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Даною нормою встановлено прегодицінність фактів встановлених судовим рішенням, яке набрало законної сили. Звільнення від обов`язку доказування значить, що особа вправі посилатися на обставини встановлені судовим рішенням без надання жодних доказів на підтвердження таких обставин. Суд при цьому повинен брати до уваги такі обставини не даючи оцінку доказам, які їх підтверджують.

При постановленні рішення, суд першої інстанції встановивши правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення дійшов обґрунтовано висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимогах.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування не має.

Доводи апеляційної скарги, судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Воловецького районного суду від 24 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 лютого 2021 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой