ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-662/2008Головуючий у 1-й інстанції Данилів О.М.
Провадження № 22-ц/817/113/21 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

з участю секретаря - Боднар Р.В.

учасників справи - представника ОСОБА_1

адвоката Крамара В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №2-662/2008 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 5 серпня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Бережанської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, ухваленого суддею Данилів О.М.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2008 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Бережанської міської ради про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування вимог посилалась на те, що після смерті її сина ОСОБА_3 та після смерті її тітки ОСОБА_4 відкрилася спадщина на 2/3 частини будинковолодіння, що в АДРЕСА_1 . Вона є спадкоємцем за законом цієї спадщини, інших спадкоємців немає, однак розпорядитись спадщиною не може через відсутність на ім`я її сина та тітки правовстановлюючих документів на дане будинковолодіння. Нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва на спадщину, тому вона звернулася до суду з позовом, яким просить визнати за нею право власності на спадкове майно.

Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 5 серпня 2008 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно за законом, що залишилось після смерті її сина ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: на 1/3 житлового будинку з належною йому частиною господарських будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно за законом, що залишилось після смерті її тітки ОСОБА_4 , яка померла січня 1998 року, а саме: на 1/3 житлового будинку з належною їй частиною господарських будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 . .

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Крамар В.П., у листопаді 2020 року подав апеляційну скаргу на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 5 серпня 2008 року, у якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення у даній справі, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 був його батьком. На час смерті батька він був малолітнім, так як народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому, на підставі ч.1 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. Вказує на те, що з народження та по даний час він проживав та проживає за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується відміткою у його паспорті громадянина України. Суд не звернув увагу, що будь-які докази щодо належності будинку АДРЕСА_1 спадкодавцям ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у матеріалах справи відсутні, а також не встановив кола спадкоємців після їх смерті та безпідставно задовольнив позов ОСОБА_2 до Бережанської міської ради. Його до справи не було залучено, хоча суд вирішив питання про його спадкові права, про дане рішення суду йому стало відомо у жовтні 2020 року, коли його представник ознайомився із матеріалами даної справи, про що свідчить відмітка у справі, а тому просив поновити строк на апеляційне оскарження рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 5 серпня 2008 року.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 11 грудня 2020 року про відкриття апеляційного провадження клопотання ОСОБА_1 задоволено та поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 5 серпня 2008 року, оскільки даний строк пропущений ОСОБА_1 із поважних причин, а саме - його не було залучено до участі у справі, хоча суд вирішив питання щодо його прав та законних інтересів.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 05 січня 2021 року справу призначено до розгляду на 26 січня 2021 року.

Відзивів від учасників справи у визначений судом термін та на час розгляду справи не поступило.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 адвокат Крамар В.П. підтримав апеляційну скаргу, зіславшись на викладені у ній доводи.

Інші учасники справи - позивачка ОСОБА_2 та відповідач Бережанська міська рада, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень 215 та 207, у судове засідання не з`явилися, заяв про відкладення розгляду справи з метою особистої їх участі або їх представників у судовому засіданні не подали. А тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, та зважаючи на думку учасника справи, колегія суддів не вбачає перешкод щодо розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , адвоката Крамара В.П., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду цим вимогам не відповідає.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом зазначених норм процесуального законодавства право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках.

Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постановах від 3 лютого 2016 року у справі № 6-885цс15 та від 17 лютого 2016 року у справі № 6-76цс16.

Отже, суд апеляційної інстанції може захистити право особи, яка не брала участі у справі, лише у разі, якщо суд першої інстанції вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. Відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту суб`єктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог особи. Інше б суперечило основному завданню цивільного судочинства, - захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та позивачка ОСОБА_2 були співвласниками будинковолодіння, розташованого в АДРЕСА_1 , кожному з них належало по 1/3 частині даного будинковолодіння, що підтверджується долученою до справи ксерокопією свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 20 липня 1964 року на ім`я ОСОБА_4 (а.с.5), реєстраційним посвідченням від 28 листопада 1989 року на ім`я позивачки і і ОСОБА_3 ( а.с.6).

Із долучених до справи свідоцтв про смерть вбачається, що син позивачки ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а її тітка ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.12; 13).

Після смерті сина та тітки позивачки відкрилася спадщина у вигляді 2/3 будинковолодіння, що в АДРЕСА_1 .

Позивачка є матір`ю спадкодавця ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про народження останнього (а.с.14), і є племінницею спадкодавиці ОСОБА_4 та встановлено, що позивачка із своїм сином та тіткою постійно проживали однією сім`єю, аж по день смерті останніх, вони разом вели спільне господарство, що підтверджується рішенням Бережанського районного суду від 17 червня 2008 року (а.с.11), а після смерті сина і тітки позивачка прийняла спадщину, оскільки залишилася проживати у цьому ж житловому будинку, в якому проживала разом з ними до їх смерті, розпорядилася належними їм речами, проводила обробіток присадибної земельної ділянки.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із тих обставин, що син та тітка позивачки були одинокими і на випадок своєї смерті не розпорядилися своїм майном, то згідно закону спадкоємцем спадкового майна, що залишилося після смерті обох спадкодавців, є позивачка - їх матір і племінниця, так як інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, немає. Також суд виходив із доведеності факту проживання позивачки зі спадкодавцями на час відкриття спадщини, відсутності інших спадкоємців та дійшов висновку про визнання в судовому порядку права власності на спадкове нерухоме майно відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України.

Проте, таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини та кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК України.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, яка відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220, ч. 1 ст.1270 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.4 ст.1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Встановлено, що особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином спадкодавця ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскільки на час відкриття спадщини після смерті батька апелянт ОСОБА_1 був неповнолітнім, із часу свого народження та по даний час він проживав та проживає за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується відміткою у його паспорті громадянина України, то відповідно до положень ст.ст.1266,1268 ЦК України він є таким, що прийняв спадщину, а тому є особою, яка юридично заінтересована в результатах вирішення цивільно-правового спору щодо визнання права власності на спадкове майно після його батька.

Вказані обставини встановлені постановою Тернопільського апеляційного суду від 04 листопада 2019 року у справі №593/398/19, що набрала законної сили, і не підлягають доведенню в силу ч.4 ст.82 ЦПК України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не встановив належним чином коло спадкоємців ОСОБА_3 , у зв`язку з чим, визнаючи право власності на спірне нерухоме майно в порядку спадкування за законом за ОСОБА_2 , фактично вирішив питання про права та обов`язки ОСОБА_1 , якого не було залучено до участі у справі.

Окрім того, суд першої інстанції не зауважив, що спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.12), тобто до 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР.

Відповідно до частини першої та другої статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно з частиною першою статті 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до вимог ст.530 ЦК Української РСР визначено друга черга спадкоємців за законом та зазначено, що при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

За вимогами ст.531 ЦК Української РСР до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства.

Враховуючи вищенаведені діючі на час виникнення правовідносин норми матеріального права, суд не звернув увагу, що до спадкоємців за законом за правилами спадкування ЦК Української РСР позивачка після смерті тітки не відноситься.

Відповідно до положень п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Пунктом 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог, не перевірив всі обставини щодо відкриття спадщини після померлих ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не встановив коло всіх спадкоємців, та не залучив їх до участі в справі, в результаті чого ухвалив рішення із порушеннями норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для його скасування, а також із неправильним застосуванням норм матеріального права.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги, у розмірі 329,07 грн.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 05 серпня 2008 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Бережанської міської ради про визнання права власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) 329, 07 грн. судового збору, сплаченого при подачі апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 01 лютого 2021 року.

Головуючий : Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Храпак Н.М.