ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-153/10Головуючий у 1-й інстанції Радосюк А.В.
Провадження № 22-ц/817/105/21 Доповідач - Щавурська Н.Б.
Категорія - 304090000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Щавурська Н.Б.

суддів - Сташків Б. І., Хома М. В.,

секретаря - Дмитрів О.М.

сторін - представника заявника ОСОБА_1 - адвоката

Покотила Ю.В., представника стягувача АТ

Державний ощадний банк України Маракіної О.Г.,

розглянувши у відкритому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Лановецького районного суду Тернопільської області від 05 листопада 2020 року, постановлену суддею Радосюком А.В. у цивільній справі № 2-153/10 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України", Збаразький міжрайонний відділ державної виконачої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що 20.03.2020 року Лановецьким районним судом Тернопільської області на підставі додаткового рішення суду від 25 січня 2018 року було видано виконавчий лист № 2-153/10, яким з ОСОБА_2 на користь ВАТ Державний ощадний банк України в особі філії - Тернопільське обласне управління ВАТ Ощадбанк стягнуто заборгованість в сумі 83 257, 02 долари США, що станом на 13.07.2010 року еквівалентно 657 996 грн 88 коп., шляхом звернення стягнення на належне йому на праві власності нерухоме майно. Однак, 06 серпня 2010 року в даній справі вже було видано виконавчий лист, який до цих пір перебуває на виконанні в органах ДВС й за яким рішення суду виконується боржником у розстрочку, а обов`язок боржника в зв`язку з його добровільним виконанням частково відсутній. У виконавчому листі, виданому 20 березня 2020 року, всупереч вимог ч. 2 ст. 4 ЗУ Про виконавче провадження не вказано, в якій частині боржнику ОСОБА_1 необхідно виконати рішення суду та не зазначено, що обов`язок чи право стягнення є солідарним. Крім цього, на виконанні відділу ДВС перебуває також виконавчий лист, виданий 22 жовтня 2019 року згідно додаткового рішення від 25 січня 2018 року в справі № 2-154, де боржником є ОСОБА_3 , порядок виконання якого (рішення) передбачає також звернення стягнення на належне йому те ж саме нерухоме майно, що й у справі № 2-153. Вважає існування сукупності перелічених обставин такими, за наявності яких виданий на підставі додаткового рішення від 20.03.2020 року у справі № 2-153/10 виконавчий лист є таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Лановецького районного суду Тернопільської області від 05 липня 2020 року у задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду, вважаючи її прийнятою з неповним з`ясуванням обставин справи, порушенням норм процесуального права та прийняти нову, якою його заяву про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на безпідставність висновків суду щодо ненадання ним доказів виконання судового рішення, оскільки з урахуванням факту визнання представником стягувача обставин видачі та перебування на примусовому виконанні виконавчого листа в справі № 2-153/2010 та виконання ним з урахуванням ухвал про розстрочку вказаного рішення, обов`язок доведення цих обставин у нього був відсутній.

Також, посилається на ненадання судом належної правової оцінки наявній у матеріалах справи письмовій відмові самого ж суду від 20.02.2020 року у видачі виконавчого листа на підставі додаткового рішення, де також зазначається про факт видачі виконавчого листа у даній справі раніше.

Крім цього, вважає, що оскільки змістом додаткового рішення Лановецького районного суду не передбачається солідарного обов`язку боржника й у виконавчому документі не визначено, в якій частині рішення підлягає виконанню саме ним, як боржником, вважає, що виданий 20.03.2020 року виконавчий лист для примусового виконання додаткового рішення Лановецького районного суду від 25 січня 2018 року у справі № 2-153/10 не відповідає вимогам, передбаченим ч. 2 ст. 4 ЗУ Про виконавче провадження, а тому не підлягає виконанню.

У своєму відзиві Тернопільське обласне управління АТ Ощадбанк відносно задоволення апеляційної скарги заперечує, вважаючи її необґрунтованою, безпідставною й такою, що суперечить дійсним обставинам справи.

Звертає увагу на те, що часткове виконання заявником обов`язку щодо повернення коштів за рішенням суду в справі № 2-153/10 не може вважатися передбаченою законом підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Безпідставними вважає твердження заявника щодо відсутності у виконавчому документі способу виконання рішення, оскільки виходячи зі змісту останнього вбачається, що таким є звернення стягнення на предмет іпотеки.

З урахуванням того, що раніше на виконанні відділу ДВС не перебувало виконавчого документа, в якому боржником би було зазначено ОСОБА_1 , вважає безпідставними доводи останнього щодо проведення подвійного стягнення.

На думку стягувача, визначені ЦПК підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відсутні.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 адвокат Покотило Ю.В. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи викладені в ній.

Представник стягувача АТ Ощадбанк у судовому засіданні апеляційної скарги не визнала з підстав, викладених у письмовому відзиві; просила залишити таку без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Лановецького районного суду від 13 липня 2010 року у цивільній справі № 2-153/10 р. задоволено позов ВАТ Державний ощадний банк України до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про дострокове стягнення боргу й стягнуто з ОСОБА_2 на користь ВАТ Державний ощадний банк України заборгованість в сумі 657 996 грн 88 коп. шляхом звернення стягнення на належне на праві власності ОСОБА_1 та передане ним, згідно нотаріально посвідченого 20.07.2007 року та зареєстрованого за № 1739 іпотечного договору, нерухоме майно:

- нежиле приміщення (приміщення складу з підвальним приміщенням), що знаходиться в АДРЕСА_1 , (розташоване на земельній ділянці для роздрібної торгівлі та комерційних послуг розміром 0,06602 га) загальною площею 393,80 кв. м;

- земельну ділянку для роздрібної торгівлі та комерційних послуг розміром 0,06602 га, кадастровий номер 020040153, яка розташована на території Лановецької міської ради в АДРЕСА_1 ;

- трикімнатну квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_2 , (загальною площею 69,40 кв. м, житлова площа - 46 кв. м).

Також, з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 стягнуто солідарно на користь ВАТ Державний ощадний банк України сплачений судовий збір в розмірі 1 700 грн та витрати за інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120 грн.

25 січня 2018 року в справі 2-153/2010 прийнято додаткове рішення, яким резолютивну частину рішення від 13 липня 2010 року викладено в новій редакції, а суму стягнутої з відповідачів заборгованості визначено в розмірі 83257, 02 дол. США, що станом на дату прийняття рішення (13 липня 2010 року) складала 657 996 грн 88 коп. (а.с. 6-7).

Вказані судові рішення набрали законної сили.

20.03.2020 року Лановецьким районним судом Тернопільської області на підставі додаткового рішення в справі 2-153/2010 видано виконавчий лист, у якому боржником зазначено ОСОБА_4 (а.с. 5).

В ході апеляційного розгляду справи також встановлено, що виданий 20.03.2020 року на підставі додаткового рішення суду від 25 січня 2018 року виконавчий лист у справі № 2-153/2010 державним виконавцем 02.04.2020 року повернуто стягувачу без прийняття до виконання згідно з п. 6 ч. 4 ст. 4 ЗУ про виконавче провадження, що стверджується відповідною письмовою відміткою державного виконавця у даному виконавчому листі.

Такою, що набрала законної сили ухвалою Лановецького районного суду Тернопільської області від 01 липня 2020 року в справі № 2-153/10 (провадження № 22-ц/817/774/20) задоволено скаргу АТ Державний ощадний банк України; визнано рішення державного виконавця Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ) Волянюк Т.І. від 02.04.2020 року про повернення виконавчого документу (виконавчого листа № 2-153/10 виданого Лановецьким районним судом 20.03.2020 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільське обласне управління ВАТ Ощадбанк заборгованості в сумі 83 257, 02 дол. США, що станом на 13 липня 2010 року згідно курсу Національного Банку еквівалентно 657 996 грн. 88 коп. (у тому числі, 69 000 дол. США- заборгованість по кредиту, заборгованість по прострочених відсотках 13 280, 87 дол. США, пеня за несвоєчасну сплату відсотків 976,15 дол. США), шляхом звернення стягнення на належне на праві власності ОСОБА_1 та передане ним згідно нотаріально посвідченого 20.07.2007 року та зареєстрованого за № 1739 іпотечного договору, нерухоме майно без прийняття до виконання неправомірним. Зобов`язано державного виконавця Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) винести постанову про відкриття виконавчого провадження.

Крім цього, на виконанні відділу ДВС перебуває також виконавчий лист у справі № 2-154/2010 за позовом ВАТ Державний ощадний банк України про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 , виданий 22 жовтня 2019 року згідно додаткового рішення від 25 січня 2018 року, порядок виконання якого (рішення) також передбачає звернення стягнення на належне ОСОБА_1 те ж саме нерухоме майно, що й у справі № 2-153.

Відповідно до ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу, як суд першої інстанції.

Згідно вимог ч.ч. 1, 2, 4 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом. Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 15 Закону України Про виконавче провадження боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий лист у справі № 2-153/10, у якому боржником вказано ОСОБА_1 , видано на виконання судового рішення, яке набрало законної сили та визначає відповідні розмір стягнення й спосіб виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на майно, належне на праві власності ОСОБА_1 , який виступав у справі відповідачем, в той час як останнім не доведено факту виконання ним грошових зобов`язань перед АТ Ощадбанк.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції, як таким, що відповідає вимогам закону та ґрунтується на наявних у матеріалах справи доказах.

Встановивши, що матеріали справи не містять належних, допустимих і достатніх доказів припинення обов`язків ОСОБА_2 , яка отримала кредит У ВАТ Державний ощадний банк України (правонаступником якого є АТ Ощадбанк), та ОСОБА_1 , який поручився за належне виконання його дружиною ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором своїм майном, з приводу виконання яких існують такі, що набрали законної сили рішення і додаткове рішення суду в справі № 2-153, якими визначено розмір стягнутої з відповідача ОСОБА_2 заборгованості та конкретний спосіб виконання рішення (шляхом звернення стягнення на належне ОСОБА_1 ) нерухоме майно, суд першої інстанції, на думку колегії суддів прийшов до вірного висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання виконавчого листа, виданого на підставі додаткового рішення суду у вищевказаній справі, таким, що не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині безпідставності висновків суду щодо ненадання ним доказів виконання судового рішення з посиланням на відсутність такого обов`язку з мотивів визнання представником стягувача обставин видачі та перебування на примусовому виконанні виконавчого листа в справі № 2-153/2010 та виконання ним з урахуванням ухвал про розстрочку вказаного рішення колегія суддів відхиляє, оскільки наявність відкритого виконавчого провадження про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , яка нею періодично погашається, не може бути підставою для визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа, де боржником зазначено іншого відповідача в справі № 2-153, а зокрема, майнового поручителя ОСОБА_1 . Не може, на думку колегії суддів, бути підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню й наявність ухвал про розстрочку виконання рішення у справі № 2-153 та часткова добровільна сплата ОСОБА_2 існуючої заборгованості, оскільки дані обставини стосуються лише питання можливості застосування державним виконавцем у період дії ухвали про розстрочку виконання рішення такого способу виконання, як звернення стягнення на майно ОСОБА_1 та визначення розміру заборгованості (з урахуванням погашеної ОСОБА_2 ), яка повинна бути перерахована стягувачу після застосування такого способу. Крім цього, часткове виконання грошового зобов`язання не може бути підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Підлягають відхиленню й доводи апеляційної скарги в частині ненадання судом належної правової оцінки наявній у матеріалах справи письмовій відмові самого ж суду від 20.02.2020 року у видачі виконавчого листа на підставі додаткового рішення, де також зазначається про факт видачі виконавчого листа у даній справі раніше, оскільки факт наявності на виконанні виконавчого листа у справі № 2-153, виданого на підставі рішення від 13.07.2010 року, в якому заборгованість вказана в гривнях, а боржником значиться дружина заявника ОСОБА_2 не має правового значення (про що колегією суддів вказано вище) для вирішення питання, що є предметом судового розгляду в даній справі.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом при прийнятті ухвали факту невідповідності виконавчого листа вимогам ч. 2 ст. 4 ЗУ Про виконавче провадження, якою передбачено необхідність зазначення у виконавчому документі одного боржника та одного стягувача, частину, в якій необхідно виконати рішення, або зазначення наявності солідарного обов`язку чи права за умови ухвалення рішення проти кількох відповідачів чи передбачення в резолютивній частині вчинення кількох дій, колегія суддів відхиляє, оскільки вказані доводи спростовуються змістом самого виконавчого листа, де зазначено єдиного боржника ОСОБА_1 (який, уклавши іпотечний договір тим самим поручився переданим в іпотеку майном за належне виконання зобов`язань щодо повернення кредиту своєю дружиною ОСОБА_2 ) та частину, в якій слід виконати рішення шляхом звернення стягнення на належне ОСОБА_1 на праві власності та передане в іпотеку майно. Що стосується не зазначення у виконавчому листі відомостей, що обов`язок є солідарним, то ч. 2 ст. 4 передбачає зазначення такого обов`язку, як альтернативи (з урахуванням наявності сполучника або у змісті даної частини статті) за умови, що такий обов`язок передбачено рішенням суду, що в даному випадку не знайшло свого підтвердження.

У відповідності до ч. 1 ст. 374 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки ухвала Лановецького районного суду в даній справі прийнята з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 35 ч.ч. 1, 3; 259 ч.ч. 1, 2, 6, 8; 374 ч. 1 п. 1; 375 ч. 1; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ч.ч. 1, 2; 384 ч. 1; 389 ч. 1, 390 ч. 1 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Лановецького районного суду Тернопільської області від 05 листопада 2020 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах, ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в особі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 18 січня 2021 року.

Головуючий

Судді