Єдиний номер справи 490/5157/13-ц
Провадження 22-ц812/364/21 Головуючий по 1 інстанції Гуденко О.А.
Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

03 лютого 2021р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Ямкова О.О.,

секретар судового засідання - Цуркан І.І.,

за участі: позивача ОСОБА_1 , представника відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 червня 2020р.

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових сум,

встановила:

У травні 2013р. ОСОБА_1 пред`явив позов до ОСОБА_3 про стягнення в порядку регресу 5077,45 дол. США.

Позивач зазначав, що 27 січня 2006р. ОСОБА_4 уклала з Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» кредитний договір, за яким отримала 7000 дол. США під 15% річних до 27 січня 2013р.

Виконання кредитного договору забезпечувалось іпотекою належною йому квартирою, відповідний договір укладено 31 січня 2006р.

Починаючи з 27 липня 2007р. відповідачка перестала виконувати зобов`язання по поверненню кредиту, а тому банк надіслав вимогу до позичальника та майнового поручителя про дострокове повернення кредиту.

За період з 21 серпня 2009р. по 27 січня 2013р. ним сплачено в рахунок повного погашення кредитної заборгованості 5077,45 дол. США, а тому позивач вважає, що у нього як у поручителя виникло право регресної вимоги до відповідачки про стягнення цих коштів.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 серпня 2013р. позов задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 5077,45 дол. США.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 червня 2020р. заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення задоволено.

Ухвалено скасувати заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 серпня 2013р., а справу призначити до розгляду в порядку загального позовного провадження.

24 червня 2020р. ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 та заборони по її відчуженню.

Заяву мотивовано тим, що 04 лютого 2020р. під час виконання заочного рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 серпня 2013р. державним виконавцем винесено постанову про опис та арешт названої квартири. У зв`язку із скасуванням заочного рішення державним виконавцем буде винесено постанову про закінчення виконавчого провадження і відповідно буде знято арешт з майна боржника.

Враховуючи те, що він пред`явив вимогу майнового характеру і йому стало відомо про намір відповідачки відчужити під час розгляду справи вказану квартиру з метою уникнення в майбутньому виконання рішення суду, позивач просив про задоволення заяви.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 червня 2020р. заяву про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 та заборонено укладання угод, пов`язаних з відчуженням цієї квартири.

В апеляційній скарзі відповідачка, посилаючись на незаконність ухвали суду про забезпечення позову, порушила питання про її скасування.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.149 ЦПК суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як роз`яснено в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" № 9 від 2 грудня 2006р., розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Зазначеним положенням закону та роз`ясненням ухвала суду відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 в порядку регресу 5077,45 дол. США, які були ним сплачені в якості майнового поручителя за зобов`язаннями останньої по кредитному договору.

У відзиві на позов ОСОБА_3 зазначала, що ОСОБА_1 здійснив часткове погашення її боргових зобов`язань і невірним є ототожнення майнового поручителя та поручителя, що виключає можливість пред`явлення до неї позову.

За правилами п.3 ч.1 ст.512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Відповідно до ст.42 Закону «Про іпотеку» майновий поручитель, який виконав основне зобов`язання повністю або в частині, має право вимагати від боржника відшкодування сплаченої майновим поручителем суми.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 посилався на те, що існує ймовірність вчинення відповідачкою дій спрямованих на відчуження квартири з метою уникнення виконання майбутнього рішення суду.

ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 17 вересня 2003р.

Пересвідчившись в дійсності наявного між сторонами спору, який за своїм характером є майновим, врахувавши, що можливе відчуження квартири утруднить виконання рішення суду, в разі задоволення позову, суд дійшов до правомірного висновку про наявність підстав для його забезпечення.

Доводи в апеляційній скарзі про неспівмірність заявлених вимог із заходами забезпечення позову є безпідставними, так як вартість квартири в договорі купівлі-продажу визначена в розмірі 42652 грн., іншої оцінки цього майна у справі немає. До того ж позивачем заявлено додаткову позовну вимогу про стягнення 1168 дол. США трьох процентів річних.

Відповідачка хоча й посилалась на спроможність виконання майбутнього рішення суду з наданням копії трудової книжки про працевлаштування в якості провідного юрисконсульта у Фонді соціального захисту інвалідів в м. Києві, однак виходячи з ціни позову, тривалості спірних правовідносин і відсутності даних про її дохід такі твердження не можна вважати переконливими.

Аргументи щодо відсутності правового зв`язку між заходами забезпечення позову і предметом спору не можна визнати обґрунтованими, тому що за змістом п.1 ч.1 ст.150 ЦПК арешт може бути накладено не лише на нерухоме майно, яке підлягає передачі згідно позовних вимог, а і на належне відповідачу нерухоме майно за вимогами про стягнення з нього грошових коштів

Оскільки суд постановив ухвалу з дотриманням закону, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.367,374,375,382 ЦПК, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 червня 2020р. - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених ст.389 ЦПК протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови виготовлено 03 лютого 2021р.

Головуючий: Судді: