Придніпровський районний суд м.Черкаси
Провадження № 4-с/711/7/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2021 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого - судді Скляренко В.М.

при секретарі Слабко Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси скаргу ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування постанови приватного виконавця Плесюка О.С. від 14.07.2020 року про накладення арешту на майно, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси зі скаргою на постанову приватного виконавця Плесюка О.С. від 14.07.2020 року про накладення арешту на майно. Зацікавлена особа: ОСОБА_2 (стягувач).

В обґрунтування скарги вказує, що постановою приватного виконавця Плесюк О.С. від 14.07.2020 року відкрито виконавче провадження №62568757. Дану постанову вона (скаржник) отримала 21.07.2020 року разом з постановою про накладення арешту на все майно боржника.

Вважає, що постанова приватного виконавця від 14.07.2020 року про арешт всього майна боржника не відповідає вимогам Закону, а відтак є незаконною дією приватного виконавця, зважаючи на те, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Таким чином, для правомочності винесення постанови про накладення арешту на і майно, приватний виконавець повинен встановити наявність або факт відсутності коштів, на які можливо звернути стягнення. Станом на 14.07.2020 року жодних відомостей про відсутність коштів боржника у приватного виконавця не було. Винесення постанови про арешт всього майна є поспішним та таким, що порушує процедуру виконавчого провадження за Законом, негативно впливає на права та інтереси боржника.

Крім того, вказує, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Таким чином, виконавець повинен після встановлення факту відсутності коштів, виявити майно боржника та здійснити оцінку для виконання вимог п. 6 ст. 48 Закону. Накладення арешту без оцінки майна порушує права та інтереси боржника, адже виконавцем не встановлюється вартість майна, що може перевищувати борг. В той же час, боржник за такої постанови обмежується у праві власності на майно.

Також вказує, що 15.07.2020 року приватний виконавець виніс постанову про накладення арешту на чотири транспортні засоби, щодо яких є відомості про належність боржнику.

А тому, просить визнати незаконною дією у виконавчому провадженні 62568757 винесення приватним виконавцем Плесюком О.С. постанови від 14.07.2020 року про накладення арешту на все майно ОСОБА_1 та скасувати постанову, як незаконну.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.07.2020 року поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до суду та прийнято до провадження скаргу на постанову приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюк Олексія Степановича від 14.07.2020 року про накладення арешту на майно ОСОБА_1 у ВП № 62568757.

11.08.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Плесюк О.С. подано відзив на скаргу, в якому останній просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні скарги. При цьому просить врахувати, що арешт є заходом забезпечення виконання рішення суду та не означає, що арештоване майно в порушення встановленої процедури звернення стягнення буде реалізоване раніше, ніж в погашення боргу будуть списані грошові кошти боржника. Також вказує, що, згідно з отриманими відомостями від банківських установ у боржника відсутні кошти для погашення заборгованості в межах виконавчого провадження (рахунки відкриті у АТ «Альфа-Банк» та АТ «Універсал банк»). Крім того, боржник в порушення пункту 3 частини п`ятої ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 2 постанови про відкриття виконавчого провадження декларації про майно та доходи приватному виконавцю в 5-денний строк не подав, тобто ухиляється від виконання рішення суду, не надає інформації про своє майно.

Згідно з частиною третьою ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, визначеної у постанові від 10.04.2018 року у справі № 904/9386/14, чинне законодавство не містить заборони накладення арешту одночасно на грошові кошти та інше майно боржника.

В судове засіданні скаржник ОСОБА_1 та її представник адвокат Яцюк М.В. не з`явилися. 29.01.2021 року адвокат Яцюк М.В. подав до суду заяву, в якій просив розглянути скаргу без його участі та участі скаржника.

В судове засідання приватний виконавець Плесюк О.С. не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку.

В судовому засіданні ОСОБА_3 , який є стягувачем у виконавчому провадженні № 62568757, заперечував проти задоволення скарги.

В силу ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, дослідивши матеріали скарги приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Як передбачено Законом України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Права і обов`язки виконавців, обов`язковість вимог виконавця визначені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, за частиною 1 цієї статті, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В судовому засіданні встановлено, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С. знаходиться виконавче провадження №62568757 з виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси № 711/11411/17 від 23.10.2019 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів в сумі 1958432 грн. 74 коп., з яких 1145214 грн. сума боргу за договором позики, 25884 грн. 74 коп. 3% відсотки річних, 787334 грн. неустойка. Постанова про відкриття вказаного виконавчого провадження винесена державним виконавцем 14.07.2020 року на підставі заяви стягувача ОСОБА_2 (а.с. 7, 27).

Також в судовому засіданні встановлено, що в даному виконавчому провадженні №62568757 постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С. від 14.07.2020 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 2154776 грн. 01 коп. (а.с. 30-31). Саме дану постанову скаржник ОСОБА_1 і оскаржує.

Крім того, 15.07.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Плесюком О.С. у виконавчому провадженні №62568757 винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 2154776 грн. 01 коп. (а.с. 36-37).

15.07.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Плесюком О.С. у виконавчому провадженні №62568757 винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 , а саме: транспортного засобу VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, категорія ЛЕГКОВИЙ, 2004 року виробництва, VIN: НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак: НОМЕР_2 , колір БІЛИЙ; транспортного засобу MERCEDES-BENZ, модель SPRINTER, категорія ВАНТАЖНИЙ, 2006 року виробництва, VIN: НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_3 , номерний знак: НОМЕР_4 , колір СІРИЙ; транспортного засобу ПА, модель 2.1, категорія ПРИЧІП, 2010 року виробництва, номер шасі НОМЕР_5 , номерний знак: НОМЕР_6 , колір СИНІЙ; транспортного засобу ПР, модель ПА 2-1, категорія ПРИЧІП, 2010 року виробництва, VIN: НОМЕР_5 , номер шасі: НОМЕР_5 , номерний знак: НОМЕР_6 , колір СИНІЙ, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 2154776 грн. 01 коп. (а.с. 39-40).

Звертаючись з даною скаргою до суду скаржник ОСОБА_1 просить визнати незаконною дією у виконавчому провадженні №62568757 винесення приватним виконавцем Плесюком О.С. постанови від 14.07.2020 року про накладення арешту на все майно та просить скасувати вказану постанову, як незаконну.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом.

Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 18 вказаного Закону виконавець має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Як вбачається із оскаржуваної постанови від 14.07.2020 року про арешт коштів боржника ОСОБА_1 така постанова була винесена приватним виконавцем в день відкриття виконавчого провадження №62568757 з виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси № 711/11411/17 від 23.10.2019 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів в загальній сумі 1958432 грн. 74 коп. Даною постановою був накладений арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , - у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 2154776 грн. 01 коп.

На момент винесення такої постанови у приватного виконавця не було відомостей про наявність у боржника ОСОБА_1 конкретно визначеного майна, тому відповідно і був накладений арешт на все майно боржника ОСОБА_1 , але в межах суми звернення стягнення та з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження. Тому така постанова, на момент її винесення, а також дії приватного виконавця, які полягають у винесенні даної постанови, повністю відповідали вимогам чинного законодавства, а зокрема вимогам ст.ст. 13, 18, 56 Закону України «Про виконавче провадження».

В подальшому, при виявленні майна, яке на праві власності належить боржнику ОСОБА_1 , а саме 15.07.2020 року приватним виконавцем Плесюк О.С. були винесені постанови про накладення арешту на конкретно визначне майно боржника, а саме на транспортні засоби та на грошові кошти, які знаходяться на відкритих рахунках, а також на рахунках, які будуть відкриті, та які належать боржнику ОСОБА_1 .

Наявність таких постанов (про накладення арешту не все майно та на конкретно визначене майно) не суперечить чинному законодавству.

Крім того, порядок звернення стягнення на майно боржника чітко визначений ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах, а у разі їх відсутності чи недостатності, - на інше майно боржника. Відповідно приватним виконавцем спочатку буде звернуто стягнення на грошові кошти боржника ОСОБА_1 , а в подальшому, у випадку відсутності таких коштів чи їх недостатності, - на майно боржника ОСОБА_1 . Тому підстав для скасування постанови від 14.07.2020 року про арешт майна боржника до встановлення приватним виконавцем наявності коштів на рахунках, які відкриті ОСОБА_1 в АТ «Альфа-Банк» та АТ «Універсал Банк», їх достатності (за наявності таких коштів), а також до визначення вартості транспортних засобів, які на праві власності належать боржнику ОСОБА_1 , немає.

Відповідна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 10.04.2018 року у справі № 904/9386/14, в якій зазначено, що чинне законодавство не містить заборони накладення державним виконавцем арешту одночасно на грошові кошти на інше майно боржника з метою забезпечення примусового виконання судового рішення. У цьому випадку в першу чергу здійснюється примусове списання грошових коштів, а за їх відсутності у достатньому для виконання рішення обсязі - відбувається вилучення та примусова реалізація виявленого майна боржника. При цьому, враховуючи динамічність руху грошових коштів на рахунках боржника, черговість здійснення таких виконавчих дій визначається державним виконавцем самостійно, з урахуванням конкретних обставин, у тому числі фінансового стану боржника.

Разом з тим, суд вважає безпідставними доводи скаржника щодо незаконності дій приватного виконавця під час винесення оскаржуваної постанови без оцінки майна боржника, оскільки на момент винесення такої постанови конкретно визначеного майна, яке підлягало б оцінці, не було виявлено. Тому відповідно і був накладений арешт на все майно боржника, але в межах суми звернення стягнення.

Крім того, суд звертає увагу на те, що подальше виявлення належного боржнику ОСОБА_1 конкретно визначеного майна (транспортних засобів) та накладення на нього арешту постановою від 15.07.2020 року, не може бути підставою для визнання дій приватного виконавця Плесюка О.С. щодо винесення постанови від 14.07.2020 року про накладення арешту на майно боржника та для її скасування.

А тому, з урахуванням вищевикладеного, доводів скарги та доказів, якими вона обґрунтовується, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 про визнання незаконними дії приватного виконавця Плесюка О.С. щодо винесення у виконавчому провадженні №62568757 постанови від 14.07.2020 року про накладення арешту на майно боржника та для її скасування, як незаконної.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст.ст. 3, 12, 259, 260, 261,263, 441, 450, 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

у х в а л и в:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування постанови приватного виконавця Плесюка О.С. від 14.07.2020 року про накладення арешту на майно - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Повний текст ухвали складений 05.02.2021 року.

Головуючий В.М. Скляренко