22-ц/804/569/21
242/4453/20

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2021 року місто Маріуполь

справа 242/4453/20

провадження № 22-ц/804/569/21

Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Пономарьової О.М.,

суддів Зайцевої С.А., Ткаченко Т.Б.,

секретар судового засідання Сікора М.М.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Державне підприємство «Селидіввугілля» в особі відокремленого підрозділу Шахта «1-3 Новогродівська»

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу відповідача Державного підприємства «Селидіввугілля» на рішення Селидівського міського суду Донецької області у складі судді Черкова В.Г. від 17 листопада 2020 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

22 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Державне підприємство «Селидіввугілля» в особі відокремленого підрозділу Шахта «1-3 Новогродівська» (далі ДП «Селидіввугілля») про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що з 24 лютого 2003 року по 31 серпня 2020 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ДП «Селидіввугілля».

Під час роботи на підприємстві ним отримано професійне захворювання, за яким 08 жовтня 2020 року йому встановлено 65% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності.

Згідно з актом П-4 від 11 вересня 2020 року причиною професійного захворювання є тривала робота в умовах запилення повітря робочої зони та рівень шуму, які перевищують гранично-допустимі норми.

Позивач зазначає, що професйне захворювння призвело до порушення його особистих немайнових прав, наслідком чого стало порушення його нормальної життєдіяльності, здійсненням ним додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи, що втрата здоров`я є для нього незворотною, та те, що його втрата сталася на виробництві, позивач поніс значні моральні страждання, які носять триваючий характер, а тому просить суд стягнути відшкодування моральної шкоди з відповідача у розмірі 106 470 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 17 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ДП «Селидіввугілля» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у зв`язку з професійним захворюванням у розмірі 106 470,00 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що професійне захворювання зумовило порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, негативно відбилося на його фізичному та психічному стані, змусили змінити спосіб життя, і таким чином, ОСОБА_1 завдано моральну шкоду.

Визнаючи розмір компенсації, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції прийняв до уваги конкретні обставини професійного захворювання, ступінь тяжкості, характер та глибину пов`язаних з ним моральних і фізичних страждань, порушення нормального укладу життя та необхідність докладання для його організації додаткових зусиль.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду, відповідач ДП «Селидіввугілля» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що розмір відшкодування моральної шкоди має обчислюватись, виходячи з практики Верховного Суду 300 грн за 1% втрати працездатності. Моральна шкода не може обчислюватися виходячи з прожиткового мінімуму та повинна визначатися виходячи з сукупних факторів перенесених страждань у зв`язку з втратою працездатності.

Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.

За загальним правилом відсутність вини доводиться заподіювачем шкоди.

Враховуючи те, що з боку відповідача ніяких протиправних дій не було спричинено, суд повинен був врахувати ці обставини при встановленні розміру моральної шкоди.

Довідка МСЕК та акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, на які позивач посилається, як на єдину підставу своїх вимог, підтверджують лише факт професійного захворювання і встановлення у зв`язку з цим стійкої втрати професійної працездатності, але ніяким чином не можуть бути доказами заподіяння моральної шкоди.

Судом першої інстанції не надано належної оцінки тим обставинам, що позивач, укладаючий трудовий договір, був повідомлений про умови праці, наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на стан здоров`я. Позивач свідомо прийняв запропоновані умови праці і мав усвідомлювати можливість ушкодження його здоров`я.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 не скористався.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 січня 2021 року визначений склад суду: Пономарьова О.М. (суддя-доповідач), Зайцева С.А., Ткаченко Т.Б.

Ухвалою апеляційного суду від 13 січня 2021 року у справі відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою апеляційного суду від 18 січня 2021 року справа призначена до судового розгляду за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем з 24 лютого 2003 року і працював гірничим очисного забою з повним робочим днем у шахті.

31 серпня 2020 року ОСОБА_1 звільнений за п.2 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 10 вересня 2020 року професійне захворювання у ОСОБА_1 виникло у зв`язку з тривалою роботою в умовах запиленості повітря робочої зони, рівня шуму, які перевищували гранично-допустимі рівні, фізичне навантаження, вимушена поза, вимушені нахили корпусу.

Відповідно до довідки МСЕК від 08 жовтня 2020 року ОСОБА_1 первинно безстроково встановлена III група інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням та 65% втрати професійної працездатності.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до частини першої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з частинами першою, п`ятою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Частинами першою, другою статті 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України).

Тобто відповідно до вказаної норми за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив факт завдання позивачу моральної шкоди внаслідок отримання професійного захворювання під час роботи в ДП «Селидіввугілля» та, як наслідок, втрати професійної працездатності на 65%.

Згідно з пунктом 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Зважаючи на те, що сторони перебували у трудових правовідносинах, професійне захворювання позивач отримав під час виконання ним трудових обов`язків, тому наявні підстави, передбачені статтями 173, 237-1 КЗпП України, для відшкодування роботодавцем працівнику моральної шкоди, розмір якої позивачем визначено з урахуванням засад розумності та справедливості.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин доводи апеляційної скарги відповідача щодо обізнаності позивача про шкідливі умови праці відсутності вини відповідача в заподіянні шкоди та недоведеність наявності моральної шкоди та її розміру апеляційний суд визнає безпідставними та такими, що не впливають на правильність ухваленого рішення суду. Доводи відповідача про незаконність судового рішення є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для зміни розміру відшкодування, відповідачем не надано.

Визначаючи розмір відшкодування, суд першої інстанції врахував тяжкість завданих ушкоджень здоров`ю позивача, ступінь втрати його професійної працездатності (65%), глибину моральних і фізичних страждань, тощо.

Висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 20 листопада 2019 року у справі №210/3177/17.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення, постановлено відповідно до вимог чинного законодавства та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно зі до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до помилкового судового рішення.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції та вважає, що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, висновки суду здійсненні з дотриманням норм матеріального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до положень частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки оскаржуване судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга - без задоволення, питання про розподіл судових витрат апеляційний суд не вирішує.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу відповідача Державного підприємства «Селидіввугілля» залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 17 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 03 лютого 2021 року.

Суддя-доповідач О.М. Пономарьова

Судді С.А. Зайцева

Т.Б. Ткаченко