Головуючий суду 1 інстанції - Чалий А.В.
Доповідач -Коновалова В.А.
Справа № 942/1406/20
Провадження № 22-ц/810/458/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
14 червня 2021 року м. Сєвєродонецьк
Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Карташова О.Ю., Луганської В.М.,
за участю секретаря судового засідання: Вовчанської С.В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Новопсковська селищна рада Новопсковського району Луганської області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 09 квітня 2021 року, ухвалене у складі судді Чалого А.В. в м. Новопсков Луганської області,
за позовною заявою ОСОБА_1 до Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області про визнання права власності за набувальною давністю,
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області про визнання права власності за набувальною давністю, в обґрунтування якої зазначила, що в період з 12 лютого 1990 року по 16 лютого 2010 року її батько ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований та проживав у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 24 листопада 2010 року по справі № 2-1076/2010, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 28 березня 2011 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Новопсковської селищної ради про встановлення факту володіння будинку померлим та визнання права власності в порядку спадкування за закономвідмовлено повністю та встановлено, що за життя її батько ОСОБА_2 не набув права власності на вищевказаний житловий будинок, а сам факт мешкання батька у вказаному будинку, не є підставою для встановлення факту належності на праві власності цього будинку ОСОБА_2 та визнання права власності за позивачем в порядку спадкування за законом. Зазначений житловий будинок не перебуває в комунальній власності селищної ради, на облік, як безхазяйне майно, не ставився, а земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , не перебуває у власності чи користуванні громадян.
Починаючи з дня смерті батька житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично знаходиться у володінні позивача, та з 16 лютого 2010 року по теперішній час позивач добросовісно, безперервно володіє та відкрито користується вказаним нерухомим майном, доглядає за будинком, підтримує його в належному стані, здійснює поточні ремонти.
ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 09 квітня 2021 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області про визнання права власності за набувальною давністю відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 до зміни прізвища) є донькою ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 12 лютого 1990 року по 16 лютого 2010 померлий проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Відомості щодо права власності, інших речових прав, іпотеки, обтяження за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні, будинок не перебуває у комунальній власності селищної ради. Станом на 01 січня 2013 року нерухоме майно за вказаною адресою не було поставлене на облік як безхазяйне. Земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не перебуває у власності чи користуванні громадян. 02 квітня 2010 року на замовлення позивача було виготовлено технічний паспорт на вищевказаний будинок.

Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що обставини, на які посилалався позивач, як на підставу для задоволення позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах по справі, які доводять добросовісність набуття позивачем спірного майна, як необхідної обставини для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю. Матеріали справи не містять відомостей про власника спірного майна. Право власності на спірний будинок ні за ким не зареєстровано. Відсутні відомості і про прийняття даного будинку в експлуатацію

Тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач користувався будинком за адресою: АДРЕСА_1 , без належних правових підстав, оскільки спірний об`єкт не прийнятий в експлуатацію, таким чином вказані обставини виключають можливість задоволення позову ОСОБА_1 про визнання права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України, оскільки в його діях відсутня добросовісність.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 09 квітня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ОСОБА_1 вказує на те, що висновки суду першої інстанції про те, що не знайшли свого підтвердження обставини, на які посилалась позивач, як на підставу своїх позовних вимог, не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах по справі, які доводять добросовісність набуття позивачем спірного майна, як необхідної обставини для визнання за нею права власності за набувальною давністю не відповідають фактичним обставинам справи. Позивач посилається на те, що на протязі більше 10 років здійснював догляд за житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , утримував його, проводив ремонтні роботи, тому вважає, що обставини заволодіння вказаним будинком є добросовісними, оскільки в даному випадку позивач діяв правомірно. Відомості про відкрите та безперервне володіння вищевказаним будинком понад 10 років, були підтверджені наявними в справі доказами, зокрема квитанціями про придбання будівельних матеріалів за вказаною адресою, а також поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Позивач вважає, що відсутність відомостей про власника спірного майна та відсутність державної реєстрації спірного майна, не може бути підставою для відмови в позові, оскільки такі дії можливо здійснити лише після визнання права власності за набувальною давністю.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 14 травня 2021 року Новопсковській селищній раді Новопсковського району Луганської області роз`яснювалося право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі, проте відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Представник відповідача отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі та апеляційну скаргу 21 травня 2021 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 87).

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження ОСОБА_1 отримала 21 травня 2021 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 88).

Учасники процесу в судове засідання не з`явилися про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що позивач користувалася будинком за адресою: АДРЕСА_1 , без належних правових підстав, оскільки спірний об`єкт не прийнятий в експлуатацію, таким чином вказані обставини виключають можливість задоволення позову ОСОБА_1 про визнання права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України, оскільки в її діях відсутня добросовісність.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на таке.

Згідно з статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно зі статтею 328 ЦК України набувальна давність є однією із підстав набуття права власності.

Норми права інституту набувальної давності регулюють один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередньому титулі права власності та на відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналіз категорії добросовісності заволодіння майном як умови набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України дає підстави для висновку, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного права означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно реалізовувати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки. При вирішенні таких спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Добросовісний володілець майна у момент заволодіння ним не знає (не може і не повинен знати) про неправомірність такого заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка у подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх наведених умов у сукупності.

Відсутність добросовісності у позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18).

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц, провадження № 61-19156св18, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

У постановах Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі № 924/925/17 та від 22 травня 2018 року в справі № 922/1574/17 зазначено, що відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або особа, яка вважає себе власником майна. При цьому така особа має не визнавати або оспорювати це право позивача, і між сторонами має існувати спір про право, який суд вирішує у порядку позовного провадження. Позов про право власності за давністю володіння не може пред`являти законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника, крім випадків, визначених частиною 3 статті 344 ЦК України. Отже, встановлення власника майна і його волі щодо передачі майна у володіння є обставинами, які мають юридичне значення для правильного вирішення спору у справі про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

У постанові від 18 лютого 2020 року у справі № 714/432/18 провадження № 61-11384св19 Верховний Суд зауважив, що суттєвим для виникнення права власності за набувальною давністю є встановлення моменту виникнення права власності за набувальною давністю, строк володіння, характер володіння (добросовісне, недобросовісне, відкрите, безперервне), обставини, за яких виникло володіння спірним майном, та чи відповідає це володіння ознакам безтитульного володіння, а також юридичний статус спірного майна.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 до зміни прізвища) є донькою ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 16 березня 1992 року Новопсковським районним відділом запису актів громадянського стану, свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 , виданого 24 липня 2018 року Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 24 лютого 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Новопсковського районного управління юстиції Луганської області.

Згідно довідки виконавчого комітету Новопсковської селищної ради № 772 від 04 квітня 2011 року та акта підтвердження проживання від 18 квітня 2016 року, ОСОБА_2 з 12 лютого1990 року по 16 лютого 2010 року проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відомості щодо права власності, інших речових прав, іпотеки, обтяження за адресою: АДРЕСА_1 відсутні.

Відповідно до листів Новопсковської селищної ради №138 від 23 травня 2016 року, № 67 від 22 січня 2020 року, за даними погосподарської книги, відомості щодо будинку АДРЕСА_1 відсутні.

Листом № 187 від 23 січня 2020 року Новопсковська селищна рада повідомила, що будинок по АДРЕСА_1 , не перебуває у комунальній власності селищної ради.

Згідно інформації Бюро технічної інвентаризації Новопсковської районної ради № 68 від 16 березня 2016 року, станом на 01 січня 2013 року нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , не було поставлене на облік як безхазяйне. 02 квітня 2010 року на замовлення ОСОБА_6 щодо виготовлення технічного паспорту на житловий будинок за зазначеною вище адресою за запитом Новопсковської ДНК від 30 березня 2010 року Новопсоковським РБТІ було виготовлено технічний паспорт.

Земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не перебуває у власності чи користуванні громадян (лист Новопсковоської селищної ради № 522 від 04 березня 2020 року).

Згідно довідки КП «Новопсковжитло» №11 від 23 січня 2020 року КП «Новопсковжитло» в 2019 році надавало транспортні послуги з вивезення гілля ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи позов, позивач посилається на те, що з 12 лютого 1990 року по 16 лютого 2010 року її батько ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований та проживав у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 та за життя не набув права власності на вищевказаний житловий будинок. З 16 лютого 2010 року по теперішній час добросовісно, безперервно володіє та відкрито користується зазначеним вище будинком, підтримує його в належному стані, здійснює поточні ремонти.

Відповідно до частини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

За змістом ст. ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У постанові від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду визначив, що за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Отже позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю є володілець чужого майна, тобто майна яке є об`єктом нерухомості, прийнято в експлуатацію і має власника.

Як вбачається із матеріалів справи, будинок АДРЕСА_1 за даними погосподарської книги, не значиться, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відомості щодо права власності, інших речових прав, іпотеки, обтяження на зазначений будинок відсутні, не поставлено на облік як безхазяйне майно та не перебуває у комунальній власності селищної ради.

Позивачем, як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, не надано належних, достатніх та допустимих доказів, а саме: про прийняття будинку АДРЕСА_1 в експлуатацію, та здійснення державної реєстрації права власності, як це передбачено ст. 81 ЦПК України і є процесуальним обов`язком, суд же згідно ст. 13 ЦПК України розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що право власності на спірний будинок ні за ким не зареєстровано і будинок не постановлено на облік як безхазяйне майно, то будинок не може бути об`єктом набувальної давності у розумінні статті 344 ЦК України, оскільки не мається його реєстрації як об`єкта приватної власності.

Таким чином, умова про законність об`єкту визнання права власності за набувальною давністю позивачем не доведена, тому останній не може вважатися таким, що набув у власність спірний будинок за набувальною давністю.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, оскільки позивач не є добросовісним набувачем спірного будинку, а відкритість і безперервність користування майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Посилання скаржника на те, що відсутність відомостей про власника спірного майна та відсутність державної реєстрації спірного майна, не може бути підставою для відмови в позові, оскільки такі дії можливо здійснити лише після визнання права власності за набувальною давністю не заслуговують на увагу, оскільки є суб`єктивним тлумаченням позивачем норм права.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 09 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 червня 2021 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді В.М. Луганська

О.Ю. Карташов