Справа № 210/6861/20
Провадження № 2/210/638/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"02" червня 2021 р. Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу в складі головуючого судді Літвіненко Н.А.

при секретарі Таранущенко В.С.

з участю позивача ОСОБА_1

з участю предст. позивача ОСОБА_2

з участю відповідача ОСОБА_3

з участю предст. відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в праві власності та виселення, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу з позовною заявою до ОСОБА_3 про усунення перешкод в праві власності та виселення, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що їй на праві особистої приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , яка до цього належала її матері ОСОБА_5 . В 2015 році позивач забрала свою матір проживати разом з нею за адресою: АДРЕСА_2 .

З метою збереження та наглядом за вказаною квартирою, мати позивача дозволила тимчасово проживати в ній відповідачу ОСОБА_3 , за умов, що останній буде сплачувати комунальні послуги, утримувати квартиру в належному стані та сплачувати орендну плату у розмірі 100 доларів США в місяць. Надалі, в кінці 2017 року відповідач перестав платити орендну плату, а з 2018 року став частково сплачувати комунальні послуги.

Після смерті матері, ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач успадкувала вказану квартиру та звернулась до відповідача по справі з проханням звільнити квартиру, на що відповідач відмовився, мотивуючи це тим, що він тривалий проміжок часу проживає у квартирі, зробив в ній ремонт та вважає, що за таких обставин квартира тепер належить йому.

Отже, відповідач перешкоджає позивачу, як власнику квартири користуватися її власністю, чинить дії, не даючи можливості користуватися та розпоряджатися її власністю на власний розсуд, чим порушують права позивача, тому просить суд усунути їй перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_3 з житлового приміщення, розташованого за адресою АДРЕСА_3 без надання іншого житлового приміщення.

Представником відповідача ОСОБА_4 було подано відзив на позовну заяву відповідно до якого просить суд в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі. У своєму відзиві зазначає, що в літку 2014 року між відповідачем та ОСОБА_1 було досягнуто усної згоди щодо придбання у розстрочку квартири, яка розташована по АДРЕСА_3 . За попередньою домовленістю було встановлено ціну зазначеної квартири у розмірі 14000 доларів США. ОСОБА_3 сумлінно щомісяця сплачував внески за квартиру та проживав у ній з зазначеного часу сплачував за спожиті комунальні послуги та розпочав ремонтні роботи. Зазначена квартира належала на праві власності ОСОБА_5 , матері ОСОБА_1 . Також за попередньою домовленістю після смерті власниці квартири та прийняття ОСОБА_1 спадщини між сторонами по справі повинен був би укладений договір купівлі-продажу зазначеної квартири. У 2019 році ОСОБА_5 померла, її донька ОСОБА_1 прийняла спадщину, однак всупереч домовленості та повністю сплаченій сумі у розмірі 14000 доларів США ОСОБА_1 відмовилась від оформлення договору купівлі-продажу спірної квартири, посилаючись на формальні речі. Протягом 2020 року ОСОБА_1 неодноразово намагалась виселити відповідача та його сім`ю із спірного помешкання, викликала поліцію, змінювала дверні замки та різними способами намагалась перешкодити проживанню у фактично купленій квартирі, що може бути підтверджено показаннями свідків.

Зазначає, що для позивача спірна квартира не є єдиним житлом, в той час як відповідач не має іншого помешкання, та проживає у спірній квартирі протягом тривалого часу разом із дружиною та малолітньою дитиною. Тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому наступне її виселення з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла, тому у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом виселення слід відмовити в повному обсязі.

Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Відповідач та його представник, кожен окремо, в судовому засіданні проти позову заперечували та просили в задоволенні позову відмовити.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 суду пояснили, що вони були свідками, коли ОСОБА_1 приходила до квартири своєї матері, де проживає ОСОБА_8 і він не впускав її квартиру.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 кожен окремо суду пояснили, що дійсно між позивачем ОСОБА_1 та матір`ю відповідача ОСОБА_3 існувала домовленість з приводу купівлі вищезазначеної квартири та матір відповідача сумлінно сплачувала щомісячні внески за квартиру а її син відповідач ОСОБА_3 проживав у ній, а також сплачував за спожиті комунальні послуги та розпочав ремонтні роботи.

Так, провадження у даній справі відкрито ухвалою суду від 26.01.2021 року, та справу було вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Суд, вислухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами ст. 264ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.07.2020 року позивач ОСОБА_1 успадкувала після смерті своєї матері ОСОБА_5 квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Свідоцтво про право на спадщину за законом видане державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори Риковою Т.В. та зареєстровано в реєстрі за №2-806 (а.с. 10).

Відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 12).

На даний період часу в квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані особи відсутні, що підтверджується довідкою Відділу реєстрації місця проживання громадян від 06.10.2020 р. №14590 (а.с. 13).

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні стверджував, що він із сім`єю проживає в спірній квартирі близько 10 років і позивача ОСОБА_14 в квартиру не впускає, так як вважає, що в нього є право проживати у вказаній квартирі, так як його матір за в повному обсязі сплатила позивачу вартість квартири і позивач по справедливості повинна визнати за ним право власності на вказану квартиру.

Крім того, згідно з Інформацією про суми, нараховані до сплати комунальними та іншими службами міста станом на 1 жовтня 2020 р. за адресою: АДРЕСА_3 наявний борг зі сплати житлово-комунальних послуг в розмірі 7205,44 грн. (а.с. 14).

У зв`язку з тим, що відповідач перешкоджає позивачу, як власнику квартири, остання зверталась з цього приводу до органів прокуратури та поліції де її було повідомлено, що між сторонами виникли цивільно-правові відносини, які можуть бути вирішені в судовому порядку (а.с. 15-18).

За приписами ст. 270 ЦК України фізична особа, серед іншого, має право на недоторканість особистого і сімейного життя, право на недоторканість житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування.

Правом власності, відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України, передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997р. відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

На підставі статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Крім того, пунктом 33 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі Постанова), судам роз`яснено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити з того, що відповідно до положень статей391,396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

В п. 34 Постанови, зазначено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так,власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Крім того, за змістом ст. 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Виходячи з наведеного, суд вважає необхідним усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_3 з житлового приміщення, розташованого за адресою АДРЕСА_3 без надання іншого житлового приміщення.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 270, 316, 319, 321, 391, 396 ЦК України, ст. 64,150-156 ЖК України, ст. ст. 4, 9, 13, 81, 141, 259-268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_3 з житлового приміщення, розташованого за адресою АДРЕСА_3 без надання іншого житлового приміщення.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів із дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 11 червня 2021 року.

Суддя: Н. А. Літвіненко