Дата документу 27.01.2021 Справа № 335/7962/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/7962/20 Головуючий у 1 інстанції Крамаренко І.А.
Провадження № 22-ц/807/625/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Бахматської Тетяни Михайлівни про визнання правочину (довіреностей) недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2020 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Бахматської Т.М. про визнання правочину (довіреностей) недійсним.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 та адвоката Ями Д.М. про закриття провадження у справі та у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд іншого суду. Залучено до участі у справі у якості третьої особи ОСОБА_6 . Задоволено клопотання адвоката Мінасова В.В. про витребування доказів. Провадження у справі зупинено до залучення до участі у справі правонаступників.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду в частині зупинення провадження у справі та в частині відмови в закритті провадження у справі ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норми процесуального права, просить ухвалу суду в оскарженій частині скасувати та закрити провадження у справі.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду в частині зупинення провадження у справі ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норми процесуального права, просить ухвалу суду в частині зупинення провадження у цій справі скасувати та закрити провадження у справі.

ОСОБА_4 надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відхилити апеляційну скаргу.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Ухвала суду першої інстанції оскаржена в частині зупинення провадження та відмови в закритті провадження.

З огляду на зазначене, ухвала суду першої інстанції в іншій частині не переглядається апеляційним судом.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої станції виходив з того, що відповідач у справі ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а спірні правовідносини допускають правонаступництво.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі суд першої інстанції виходив з відсутності підстав передбачених ст. 255 ЦПК України для закриття провадження у справі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду в частині зупинення провадження у справі та в частині відмови в закритті провадження у справі ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду в частині зупинення провадження у справі ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу

Положеннями статті 255 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав закриття провадження у справі.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст.251ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво.

Провадження у праві зупиняється до залучення до участі у справі правонаступника чи законного представника, що визначено п.1 ч. 1 ст. 253 ЦПК України.

У разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу (ст. 55 ЦПК України).

Отже, процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку із вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки право попередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦПК України).

До складу спадщини, як передбачає ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві і не припинилися внаслідок його смерті.

Колегія суддів приходить до висновку, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами однозначно допускають правонаступництво.

Тому посилання в апеляційній скарзі на п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України є безпідставним, оскільки вказаною нормою регламентовано право суду своєю ухвалою закрити провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошення її померлою, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Отже, у відповідності до приведеної норми, провадження у справі підлягає закриттю лише у випадку, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Доводи апеляційної скарги про те, що даний спір виникає із приводу нерухомого майна, а тому повинен бути пред`явлений за місцезнаходженням майна, а саме до іншого суду, є безпідставними, оскільки предметом цього позову є визнання недійсними довіреностей на розпорядження нерухомого майна та на розпорядження і отримання грошових коштів, які перебувають на будь-яких рахунках.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржені довіреності не є актами, які свідчать про встановлення права власності на нерухоме майно, а є актом про надання відповідних повноважень, а тому привила виключної підсудності, в даному випадку, не поширюється на вказані позовні вимоги.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції вірно виходив з того, що відповідач у справі ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є довіреності від 09.04.2019 та від 24.12.2019 видані ОСОБА_5 .

У позовній заяві позивач посилається на те, що під час видачі цих довіреностей ОСОБА_5 не мала змоги розуміти значення свої дій, через тяжкий стан здоров`я.

Встановлено, що ОСОБА_6 є власником будинку АДРЕСА_1 , право власності на який набула на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 12.04.2019, укладеного між нею та дарувальником, який діяв на підставі довіреності від 09.04.2019, що є предметом оскарження у даній справі.

Суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що для необхідності встановлення психічного стану особи, призначення експертизи судом є обов`язковим, за клопотанням сторін, про необхідність якої заявляє представник позивача.

Враховуючи положення статті 84 ЦПК України та враховуючи труднощі позивача у наданні суду доказів, а дослідження вказаних у клопотанні доказів сприятиме всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, суд дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що клопотання позивача - підлягає задоволенню з метою повного та об`єктивного розгляду вказаної справи, та залучення до участі у справі правонаступників.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційних скарг та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, а тому судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 04 лютого2021 року.

Головуючий

Судді: