Справа №524/3283/17
Провадження №2/524/3/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі головуючого судді Андрієць Д.Д., за участю секретаря судового засідання Кулинич М.М., представника відповідача Федосєєва Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кременчуці цивільну справу за позовом Кременчуцької міської організації Партії Регіонів до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, серія та номер: ВТР №575659, за реєстровим №538, укладеного між Кременчуцькою міською організацією Партії Регіонів та ОСОБА_1 , посвідченого 30.04.2014 приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Григоренком Г.І.; повернення у власність Кременчуцької міської організації Партії Регіонів нежитлового приміщення, загальною площею 100.5 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 шляхом припинення права власності ОСОБА_1 , ухвалив таке рішення.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 30.04.2014 приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Григоренком Г.І. було посвідчено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення загальною площею 100.5 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який був укладений між Кременчуцькою міською організацією Партії Регіонів та ОСОБА_1 . Листом від 17.03.2017 №7 Політрада Партії Регіонів повідомила про те, що рішення щодо продажу нежитлового приміщення, яке є предметом Договору купівлі-продажу, ОСОБА_2 не приймалось і свої повноваження щодо реалізації права власності на це приміщення іншому органу/іншим органам Політрадою Партії Регіонів не делегувались. У вказаному листі також зазначено про те, що голова Кременчуцької міської організації Партії Регіонів Семеняченко І.В. не мав повноважень на підписання Договору. У зв`язку із цим, в момент укладання спірного правочину представник Кременчуцької міської організації Партії Регіонів не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, що є підставою для визнання договору недійсним. Вважає, що відповідач не проявила розумну обачність і не перевірила повноваження голови Кременчуцької міської організації Партії Регіонів на вчинення відповідних дій. Позивачем не було отримано коштів за договором.

ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА

Відповідач проти задоволення позову заперечувала, про що надала відповідні письмові заяви. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував. Зазначив, що при посвідченні спірного договору купівлі-продажу було дотримано всі вимоги, які встановлені в ст.203 ЦК України. Просив врахувати, що рішенням Полтавської обласної організації Партії Регіонів було надано дозвіл на відчуження нерухомого майна. Вона в повному обсязі сплатила коштів за договором.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ ПО СПРАВІ

22.06.2017 витребувати від Приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Григоренка Геннадія Івановича всі документи, які були підставою для укладення та нотаріального посвідчення Договору купівлі-продажу від 30.04.2014, зареєстрованого в реєстрі за №358.

10.01.2018 проведено повторний автоматизований розподіл справи.

08.05.2018 надано судове доручення для проведення процесуальних дій.

08.11.2018 постановлено ухвалу про витребування доказів.

06.03.2019 постановлено ухвалу про призначення експертизи та зупинення провадження.

13.08.2019 провадження по справі поновлено. Постановлено ухвалу про витребування документу та зупинення провадження.

08.10.2019 провадження по справі поновлено. Постановлено ухвалу про витребування доказів та зупинення провадження.

08.01.2020 постановлено ухвалу про витребування зразків почерку та підпису.

27.05.2020 постановлено ухвалу про поновлення провадження.

27.05.2020 постановлено ухвалу про повторне призначення експертизи. Зупинено провадження.

21.12.2020 провадження по справі поновлено. Постановлено ухвалу про зобов`язання надати оригінал документу та зупинення провадження.

05.01.2021 провадження по справі поновлено. Постановлено ухвалу про витребування зразків почерку та підпису.

12.04.2021 провадження по справі поновлено.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

30.04.2014 приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Григоренком Г.І., посвідчено договір купівлі-продажу, серія та номер: ВТР №575659, за реєстровим №538 нежитлового приміщення, загальна площа 100.5 кв.м, адреса: АДРЕСА_1 , який було укладено між Кременчуцькою міською організацією Партії Регіонів в особі голови Семеняченка І.В. та ОСОБА_1 ..

НОРМИ ПРАВА

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Частина 1 ст. 202 ЦК України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В статті 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про політичні партії в Україні» від 05.04.2001 № 2365-III(далі Закон № 2365-III) політична партія - це зареєстроване згідно з законом добровільне об`єднання громадян - прихильників певної загальнонаціональної програми суспільного розвитку, що має своєю метою сприяння формуванню і вираженню політичної волі громадян, бере участь у виборах та інших політичних заходах.

Згідно із ст.6 Закону № 2365-III громадянин України має право в будь-який час зупинити чи припинити своє членство в політичній партії шляхом подання заяви до відповідних статутних органів політичної партії. Членство в політичній партії зупиняється чи припиняється з дня подання такої заяви та не потребує додаткових рішень. З цього ж дня припиняється перебування громадянина України на будь-яких виборних посадах в політичній партії.

В ст.11 Закону № 2365-III визначено, що реєстрація обласних, міських, районних організацій або інших структурних утворень політичної партії, передбачених статутом політичної партії, здійснюється з набуттям статусу юридичної особи, якщо наявність такого статусу передбачена статутом партії, або без статусу юридичної особи. Політична партія забезпечує внесення змін до відомостей про політичну партію, її обласні, міські і районні організації або інші структурні утворення, передбачені статутом партії, а також про первинні осередки політичної партії, що містяться в Єдиному державному реєстрі, в порядку, визначеному Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", у 10-денний строк після прийняття рішень з цих питань.

Політичні партії є неприбутковими організаціями. Політичні партії для здійснення своїх статутних завдань мають право володіти, користуватися та розпоряджатися рухомим і нерухомим майном, коштами, обладнанням, транспортом, набуття яких не забороняється законами України. Політичні партії можуть орендувати (мати на іншому праві користування) необхідне рухоме та нерухоме майно. Повноваження власника щодо майна, в тому числі коштів, що є власністю політичної партії, здійснюються відповідно до законодавства України в порядку, передбаченому статутом політичної партії(ч.2 ст.14, ст.16 Закону № 2365-III)

В ст.76-81 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОЦІНКА СУДУ

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 760/18109/16-ц.

Звертаючись до суду із позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним позивач зазначає про те, що:

-Голова Кременчуцької міської організації Партії Регіонів не був наділений необхідним обсягом дієздатності і вказаний факт не був перевірений покупцем;

-Кременчуцька міська організація Партії Регіонів коштів за договором купівлі-продажу не отримала.

Щодо доводу позивача про те, що кошти за договором купівлі-продажу не були сплачені, суд відзначає, що в п.8 Договору вказано, що продаж вчинено за домовленістю сторін за 284367 грн, які продавець отримав від покупця повністю, до посвідчення договору. Згідно із п.9 Договору продавець підтверджує факт повного розрахунку за продане приміщення та відсутність щодо покупця будь-яких претензій фінансового характеру. Крім того, подані відповідачем копії квитанцій підтверджують факт внесення коштів на рахунок Кременчуцької міської організації Партії Регіонів в період з 05 травня 2014 року до 05 червня 2014 року із призначенням платежу «згідно договору №538»

Суд наголошує на тому, що позивачем не було надано належних, допустимих і достатніх доказів, які б спростовували факт внесення відповідачем коштів за придбання майна.

У зв`язку із викладеним наведений довід позивача суд відхиляє.

Щодо доводів позивача з приводу відсутності у голови Кременчуцької міської організації Партії Регіонів необхідного обсягу дієздатності.

Так, вказані доводи позивач обґрунтовує листом Президії Політради Партії Регіонів від 17.03.2017 №7 в якому зазначено, що станом на 17.03.2017 Політрадою Партії Регіонів рішення щодо продажу нежитлового приміщення загальною площею 100,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не приймалось і свої повноваження щодо реалізації права власності на це приміщення іншому органу/іншим органам Політрадою Партії Регіонів не делегувались. Крім того, голова Кременчуцької міської організації Партії Регіонів Семеняченко І.В. не мав права на підписання від імені Кременчуцької міської організації Партії Регіонів і самостійно визначати умови Договору.

Суд відзначає, що згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 30.04.2014 в розділі «Керівник юридичної особи, а також відомості про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, тощо» зазначено « ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 керівник; ОСОБА_3 »

Відомостей про обмеження повноважень щодо вчинення дій від імені юридичної особи Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не містить.

Згідно із п.5.3.14 Статуту Партії Регіонів голова місцевої партійної організації здійснює оперативне управління майном та коштами партійної організації. В п.6.4 Статуту зазначено, що до повноважень Політради Партії регіонів належить здійснення права власності на майно та Кошти Партії регіонів та делегування своїх повноважень щодо реалізації права власності на майно та кошти Партії регіонів.

Суд відзначає, що матеріалами справи підтверджено, що нежитлове приміщення на момент його відчуження належало Кременчуцькій міській організації Партії регіонів(т.1, а.с.177). Із змісту Статуту вбачається, що до повноважень Політради Партії регіонів належить здійснення права власності на майно саме Партії регіонів, однак статутом не визначено органів та осіб, які мають на відчуження майна, яке зареєстровано на праві власності за місцевою організацією.

Крім того, суд враховує те, що на момент укладення спірного договору купівлі-продажу нотаріусу було подано рішення Ради Полтавської обласної організації Партії регіонів від 18.03.2014, яким на виконання розпорядження заступника Голови Політради Партії регіонів щодо порядку приймання-передачі справ, документів і майна при обранні нового голови місцевої організації Партії регіонів, надано дозвіл голові Кременчуцької міської організації Партії регіонів ОСОБА_4 згідно п.5.3.14 Статут Партії Регіонів на відчуження приміщення в будинку АДРЕСА_1 будь-кому за його розсудом, для чого надано право підготувати документи на підписати договір купівлі-продажу.

Так, між сторонами виник спір щодо дійсності вказаного документу. З метою перевірки факту прийняття вказаного рішення судом були постановлені ухвали про надання судового доручення, про призначення експертизи та витребування доказів.

Згідно пояснень свідка ОСОБА_5 , вказане рішення він не підписував і участі у зборах він не приймав оскільки, 22.02.2014 вийшов із Партії.

Разом із тим, відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підтверджується те, що станом на 18.03.2014 ОСОБА_5 значився керівником Полтавської обласної організації Партії регіонів, а відомості про зміну керівника організації до державного реєстру внесені 16.11.2016(т.2, а.с.70). Відомостей про дату подання ОСОБА_5 заяви про вихід із Партії на вимогу суду надано не було.

Також, у зв`язку із недостатньою кількістю документів, що містять вільні та умовно-вільні зразки підпису ОСОБА_5 провести судову почеркознавчу експертизу не вдалось. Суд відзначає, що судом було вжито заходів щодо отримання відповідних документів, шляхом постановлення ухвал про їх витребування з організацій за місцем роботи ОСОБА_5 , а також безпосередньо від свідка, однак відповідні документи в достатній кількості не надійшли.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що беззаперечних доказів, які б підтверджували пояснення свідка щодо обставин підписання рішення від 18.03.2014 позивачем надано не було та під час розгляду справи не здобуто, суд дійшов висновку про те, що факт прийняття рішення Ради Полтавської обласної організації Партії регіонів від 18.03.2014 спростований не був.

Щодо посилання позивача на положення ст.92 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 27 червня 2018 року по справі № 668/13907/13-ц(провадження № 14-153цс18) виклала таку правову позицію: «Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину (стаття 241 ЦК України).

На захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі укладають з юридичними особами договори різних видів, частиною третьою статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Таким чином, частина третя статті 92 ЦК України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником з перевищенням повноважень (статті 203, 241 ЦК України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

Таке обмеження повноважень набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність в органу юридичної особи чи її представника необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

З огляду на приписи статей 92, 237 - 239, 241 ЦК України для визнання недійсним договору, укладеного юридичною особою з третьою особою, з підстави порушення установленого обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, не має самостійного юридичного значення факт перевищення повноважень органом чи особою, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, як і сам по собі факт скасування довіреності представнику, який у період її чинності здійснював свої права та виконував обов`язки за цією довіреністю.

Такий договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент юридичної особи за договором, діяла недобросовісно і нерозумно. Тобто третя особа знала або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи чи про припинення дії довіреності, виданої представнику юридичної особи, який укладає договір від її імені.

Таким чином, для визнання недійсним договору з тієї підстави, що його було укладено представником юридичної особи з перевищенням повноважень, необхідно встановити, по-перше, наявність підтверджених належними і допустимими доказами обставин, які свідчать про те, що контрагент такої юридичної особи діяв недобросовісно або нерозумно. При цьому тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці контрагента за договором несе юридична особа. По-друге, дії сторін такого договору мають свідчити про відсутність реального наміру його укладення і виконання.»

Відтак, з огляду на викладену позицію ВП ВС суд відзначає, що посилаючись на положення ст.92 ЦК України, яка на підставу своїх вимог Кременчуцька міська організація Партії регіонів мала довести те, що на час укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_1 діяла недобросовісно і нерозумно, а дії сторін договору свідчать про відсутність реального наміру його укладення і виконання.

На переконання суду, таких доказів позивачем надано не було, натомість наявні в матеріалах справи докази підтверджують те, що ОСОБА_1 були виконані умови договору щодо сплати вартості майна. Крім того, суд враховує те, що станом на день розгляду справи відповідач по справі є власником нерухомого майна, яке на даний час нікому не відчужено. Також, на думку суду, підлягають увазі наявні в матеріалах нотаріальної справи документи щодо належності нерухомого майна Продавцю, рішення за яким надано право на відчуження майна, а також статут, в якому закріплено повноваження щодо управління майном. На думку суду, в своїй сукупності вказані документи свідчать про те, що в момент укладення договору пересічний громадянин не міг знати про наявність обмежень повноважень представника.

На підставі вище наведеного, суд дійшов висновку про те, що позов Кременчуцької міської організації Партії Регіонів задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 10, 12, 81, 141, 158, 258 - 259, 263 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Кременчуцької міської організації Партії Регіонів до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та припинення права власності залишити без задоволення.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 11.06.2021

Суддя Д.Д.Андрієць