Номер справи 623/819/21
Номер провадження 2/623/450/2021
РІШЕННЯ

іменем України

09 червня 2021 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого - Герцов О. М.

з участю: секретаря - Рзаєвої І.С.

представника позивача: Волченко Г.В.

відповідача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,-

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_3 звернулася у суд із позовом про поділ спільного майна подружжя, який мотивувала тим, що вона та відповідач ОСОБА_1 із 28 липня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21.09.2017 шлюб між подружжям розірвано.

Позивачка зазначає, що у період шлюбу сторони придбали автомобіль у кредит, який було оформлено на її ім.`я, та здійснено реєстрацію на її ім.`я. 12 грудня 2017 року позивач ОСОБА_3 надала своєму колишньому чоловікові ОСОБА_1 на його прохання нотаріально завірену довіреність на право розпоряджатися та управляти автомобілем ВАЗ 211540 д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску. 13 грудня 2017 року коли позивач дізналася про намір чоловіка продати автомобіль, вона анулювала вказану довіреність. Оскільки відповідачем 16 грудня 2017 року продано вказаний автомобіль, а кошти витрачено на власні потреби, ОСОБА_3 просить суд про визнання автомобіля об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та про стягнення Ѕ частини вартості автомобіля.

26 квітня 2021 року відповідач ОСОБА_1 надав до суду відзив на позовну заяву, просив у позовних вимогах позивача відмовити, вказав на недобросовісну поведінку ОСОБА_3 , яка спочатку здійснила поділ спільного майна колишнього подружжя, написавши розписку від 12.12.2017 року та видавши довіреність від 12.12.2017 року з правом розпорядження спірним автомобілем, забрала у свою власність всі меблі та побутову техніку, а через три роки звернулася до суду з позовом, де вказала про самовільне розпорядження автомобілем та стягнення грошової компенсації.(а.с.34-37).

Представник позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_3 не визнали, просили у їх задоволенні відмовити у повному обсязі.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у судовому засіданні підтвердили той факт, що між колишнім подружжям ОСОБА_7 12 грудня 2017 року було досягнуто згоди про розподіл спільного майна, відповідно до якого автомобіль повинен перейти у власність чоловіка, а побутова техніка та меблі у власність дружини.

Вислухавши представників сторін, відповідача, свідків, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд встановив наступні факти.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 вересня 2017 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.6).

12 грудня 2017 року ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_1 управляти та розпоряджатися (продати, обміняти, заставляти, здавати в оренду тощо) належний їй на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 автомобілем марки Ваз 211540 ЗНГ, 2011 року. Вказаний факт був посвідчений довіреністю приватного нотаріуса Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Баннікова С.І., зареєстровано у реєстрі №2639.(а.с.7).

13 грудня 2017 року ОСОБА_3 надала приватному нотаріусу Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Баннікову С.І. заяву про відміну довіреності, посвідченої нею від її імені нотаріусом Банніковим С.І.(а.с.8).

Відповідно до повідомлення адміністратора ТСЦ №6344 Склярова С. від 24.11.2020 року за вих.. №31/20/4-304, згідно даних ЄДР МВС автомобіль ВАЗ 211540, д.н.з. НОМЕР_3 , № кузова НОМЕР_4 перереєстровано з гр.. ОСОБА_3 на іншого власника 16 грудня 2017 року у ТСЦ №6344 на підставі договору купівлі- продажу, ТФ «Автолюбитель» від 16.12.2017 №352/17/006615.(а.с.11).

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України).

Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року №11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Таким чином, судом було встановлено досягнуті домовленості між подружжям ОСОБА_7 щодо розподілу спільного майна, на підтвердження чого ОСОБА_3 в один день 12.12.2017 року було видано довіреність, засвідчену приватним нотаріусом, Левінцову Р.О. на право вільного управління та розпорядження автомобілем, тобто з правом продажу, а також написано розписку, яка засвідчує, що позивачка залишила собі меблі та техніку.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, не знайшли своє підтвердження, суд вважає позов не обґрунтованим, в зв`язку з чим останній не підлягає задоволенню.

Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати у разі відмови в позові покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 259, 265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - відмовити у повному обсязі.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня проголошення повного рішення.

Суддя: О.М. Герцов

Повний текст рішення складено 15 червня 2021 року.