Справа № 314/1587/21
Провадження № 2/314/817/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2021 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області в складі судді Мануйлової Н.Ю., секретар судового засідання Рясна А.В., розглянувши в приміщенні суду у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу №314/1587/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про припинення частки у спільній частковій власності, проведення взаєморозрахунку, визнання права власності будинок,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про припинення частки у спільній частковій власності, проведення взаєморозрахунку, визнання права власності будинок.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим 15.04.1989 Павлівською сільською радою Вільнянського району Запорізької області, актовий запис про смерть №19.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 стали його неповнолітні діти позивач та відповідачі по справі, яким належить по 1/3 частки спадкового майна кожному, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 03.11.1989 року Вільнянською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №2232, по спадковій справі №170.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, спадкоємцями було успадковано житловий будинок в с.Біляївка Вільнянського району, який належить спадкодавцю на підставі запису в погосподарській книзі Павлівської сільської ради.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Павлівської сільської ради від 25.09.1989 року за №102, згідно запису з по господарської книги сільської ради за №1467, померлому ОСОБА_4 належав житловий будинок в с.Біляївка Вільнянського району Запорізької області.

Відповідно до ст.527 ЦК РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Відповідно до ст.529 ЦК РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені) померлого.

За вимогами ст.535 ЦК РСР право на обов`язкову частку в спадщині мають: н еповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

Згідно ст.548 ЦК РСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Отже, відповідач ОСОБА_3 (дівоче прізвище ОСОБА_5 ) вважається такою, що прийняла спадщину в силу закону, оскільки на час смерті спадкодавця була неповнолітньою, що в свою чергу не потребувало подачі заяви про прийняття спадщини власноруч (особисто).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 14.08.1976 року Вільнянськом відділом РАЦС, батком ОСОБА_3 був ОСОБА_4 , актовий запис №190.

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 виданого 07 березня 1998 року Новогупалівською сільською радою Вільнянського району Запорізької області, 07.03.1998 року ОСОБА_3 одружилась та змінила прізвище на ОСОБА_3 .

Після смерті спадкодавця, позивач разом із матір`ю та його сестрою, відповідачкою по справі ОСОБА_2 , деякий час, користувались будинком АДРЕСА_1 . Проте, після одруження у 2004 році, ОСОБА_2 мешкає окремо разом із своєю сім`єю.

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 виданого 11 грудня 2004 відділом реєстрації актів цивільного стану Вільнянського РУЮ Запорізької області, ОСОБА_2 одружилась 11.12.2004 та змінила прізвище на ОСОБА_2 .

Із набуттям повноліття, позивач фактично проживає та користується вказаним будинком одноосібно, здійснює поточний ремонт, сплачує комунальні платежі.

Відповідачі по справі в буд. АДРЕСА_1 не з`являлись, наміру користуватися спадковим майном не мають, про що неодноразово повідомляли позивача.

У вересні 2020 року позивач звертався до відповідачів з пропозицією здійснити ремонт в житловому будинку, проте отримав категоричну відмову відповідачів із посиланням на те, що ремонт їм не потрібен. Відповідачі не бажають нічого робити в будинку і надавати гроші на ремонт не збираються.

На пропозицію позивача відчужити на його користь свою частину житлового будинку, кожен із відповідачів окремо, погоджувались, але неможливість укладення нотаріального правочину купівлі-продажу мотивували браком часу та власним небажанням з`явитись до нотаріуса. При цьому, відповідачі надали свою згоду позивачеві на отримання грошової компенсації пропорційно вартості їх часток у спільному майні.

Відповідачі жодного разу не з`являлись в буд. АДРЕСА_1 , не проживають, не користуються, не утримують житло, не вносять жодних коштів в рахунок поточного ремонту та плати комунальних послуг, проживають в іншому житлі, - тому, на думку позивача, припинення за рішенням суду прав відповідачів на частку у спільному майні, із виплатою грошової компенсації, не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачів та членам їх сімей.

За вказаних обставин, позивач звернувся до суб`єкта оціночної діяльності з метою визначення ринкової вартості будинку АДРЕСА_1 . На підставі висновку про оцінку від 12 квітня 2021 року, ринкова вартість будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами 89691,90 грн., Отже вартість 1/3 частки, яка належить кожному із відповідачів складає - 29897,30 грн.

На замовлення позивача, 14 квітня 2021 року фізичною особою - підприємцем ОСОБА_11 , який має кваліфікаційний сертифікат відповідального виконавця окремих видів робіт (послуг), пов`язаних зі створенням об`єктів архітектури серії АЕ №005579 виданим 09.10.2019 року Атестаційною архітектурно-будівельною комісією, виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України24 травня 2001 року № 127 (у редакції наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2018 року № 186), Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 р. за № 582/5773, будинок садибного типу - житловий будинок, розташований на окремій земельній ділянці, який складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень.

Відповідно до пункту 13 вказаної Інструкції, складовими частинами технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами є: схема розташування будівель та споруд; експлікація до схеми розташування будівель та споруд; план будинку садибного типу; експлікація приміщень будинку садибного типу; ) характеристика будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами.

Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 складовими домоволодіння є: житловий будинок літ.А загальною площею 63,5 кв.м, з яких 22,6 кв.м - житлова основна площа, 40,9 кв.м - допоміжна (підсобна площа) 1960 року спорудження, з усіма господарськими будівлями та спорудами: прибудову літ.а збудовану 1990 році; літню кухню літ.Б збудовану у 1960 році; погріб з шийкою збудований у 1960 році; гараж літ.В збудований у 1990 році; вбиральню літ.Г збудовану у 1990 році; душ літ.Д збудований у 1990 році, №1 паркан, №2 ворота, №3 ворота, №4 хвіртка, №5 зливна яма.

До теперішнього часу ніхто не оспорював фактичного набуття позивачем права власності на вказане домоволодіння.

Таким чином, єдиним способом захисту права позивача є звернення до суду з даним позовом.

Представником позивача до суду подано заяву про розгляд цивільної справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає, просить позов задовольнити, судові витрати залишити за позивачем.

Відповідачами до суду подано заяви про визнання позову та розгляд цивільної справи за їх відсутності, із відповідними розписками про отримання від позивача ОСОБА_1 , грошових коштів - компенсації за належні їм по 1/3 частину в будинку АДРЕСА_1 в розмірі по 29897,30 (двадцять дев`ять тисяч вісімсот дев`яносто сім гривень тридцять копійок).

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до положень ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у рівних частках по 1/3 частки кожному, на підставі свідоцтва про право на спадщину з законом, виданого 03.11.1989 року Вільнянською державною нотаріальною конторою, що також підтверджується матеріалами спадкової справи №170, заведеної після смерті ОСОБА_4 .

Частиною 1 статті 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом.

Один з таких випадків наведено в ст. 365 ЦК України, яка регулює підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі: 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Судовим розглядом встановлено, що спільне володіння і користування домоволодінням АДРЕСА_1 є неможливим. Співвласники квартири не в змозі самостійно врегулювати питання їх спільного володіння та користування спірним майном.

Верховний Суд України під час розгляду справи №6-37цс13 від 15.05.2013 року висловив правову позицію, згідно з якою прийшов до висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Також, і під час розгляду іншої справи №6-68цс14, Верховний Суд України сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

З постанови Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути у сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті.

Оскільки спільне володіння і користування квартирою є неможливим, відповідачі отримали грошові кошти за свою частку у домоволодінні то припинення права спільної часткової власності за відповідачами ОСОБА_2 ,, ОСОБА_3 , на думку суду, не завдасть істотної шкоди її інтересам. Окрім того, судовим розглядом встановлено, що відповідачі не користуються належними їм частинами домоволодіння, у житловому будинку не проживають, комунальні платежі не сплачують.

За частиною другою статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов`язань перед відповідачем.

Як встановлено судом, відповідачі отримали від позивача грошові кошти у розмірі по 29897,30 (двадцять дев`ять тисяч вісімсот дев`яносто сім гривень тридцять копійок) гривень кожному, , як компенсацію вартості належних їм по 1/3 частині у праві спільної власності на спірне домоволодіння.

Припинення права відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на 1/3 частки (кожного окремо) в спільному майні жодним чином не завдасть їй істотної шкоди, оскільки, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, відповідачіза це отримали грошову компенсацію.

Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Доказів, які спростовують висновки суду, судовим розглядом не здобуто.

Керуючись ст. ст. 15, 317, 319, 321, 348, 355, 356, 357, 358, 365 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_6 , місце реєстрації АДРЕСА_3 ), про припинення частки у спільній частковій власності, проведення взаєморозрахунку, визнання права власності будинок задовольнити.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на 1/3 частку кожної, в будинку АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок літ.А загальною площею 63,5 кв.м, з яких 22,6 кв.м - житлова основна площа, 40,9 кв.м - допоміжна (підсобна площа) 1960 року спорудження, з усіма господарськими будівлями та спорудами: прибудову літ.а збудорвану 1990 році; літню кухню літ.Б збудовану у 1960 році; погріб з шийкою збудований у 1960 році; гараж літ.В збудований у 1990 році; вбиральню літ.Г збудовану у 1990 році; душ літ.Д збудований у 1990 році, №1 паркан, №2 ворота, №3 ворота, №4 хвіртка, №5 зливна яма.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Наталія Юріївна Мануйлова

11.05.2021