Справа № 298/1793/19
Номер провадження 2/298/54/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року смт. Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючої-судді Лютянської М.С.,

при секретарі Брітовій Е.А.

за участю відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Великий Березний цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_5 о 00 год.54 хв. відповідач ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 , псевдонім ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 % НОМЕР_1 ) на своїй сторінці в соціальній мережі Facebook ( ІНФОРМАЦІЯ_2 поширив недостовірну інформацію про нього, під назвою " ІНФОРМАЦІЯ_3 " за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_8 - наступного змісту: " Знайомтесь , слідчий Великоберезнянського відділення поліції ОСОБА_2 . Саме ця особа вчора відпустила лісовоз із краденою модриною, або, як на Закарпатті її ще називають, червеним смереком!!! Відповідно до набитих бірок в машині мала бути ялиця, однак навіть для неспеціаліста очевидно, що вантаж на відео - це точно не ялиця! Слідчий ОСОБА_2 мав би відправити машину з лісом на штрафмайданчик для з`ясування обставин та експертного висновку. Однак, після кількох телефонних дзвінків модрина чудесним чином перетворилася на ялицю, і лісовоз поїхав на пилораму. Це не перший випадок зловживання владою з боку цього, прости Господи ,слідчого! Місяць тому, ця ж особина закрила справу щодо варварської вирубки в с. Стужиця близько чотирьох гектарів бука. І це за наявності відповіді Держгеокадастру, що вирубана ділянка належить Ужанському нацпарку! Також відсутні будь-які документи відведення в рубку лісонасаджень на цій території! По даному факту ДБР відкрило кримінальне провадження, і є надія, що за результатами розслідування ОСОБА_2 піде працювати в сільське господарство. P.S. Наперед прошу вибачення у працівників сільського господарства за такі кадри!". Дана інформація наразі поширена користувачами соціальної мережі 177 разів, містить 33 коментарі, 65 вподобання інших користувачів, переважно негативного змісту, тобто доведена до необмеженої кількості осіб. Розміщена і поширена щодо нього інформація є недостовірною, має на меті довести до відома необмеженої кількості осіб викривлену інформацію про його діяльність, як слідчого СВ Великоберезнянського відділення поліції Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області, створити враження про вчинення ним злочину, є неправдивою, підлягала перевірці компетентними органами, відтак, не є оціночними судженнями, а поширення такої інформації принижує його честь, гідність та завдає шкоди його діловій репутації.

Позивач вважає, що дана поширена інформація не може бути оціночним судженням, так як вона представлена у формі тверджень, носить фактичний характер, оскільки відповідач в пості вказав, що позивач, працюючи слідчим, зловживає владою. Дані твердження жодним чином не доведені. Поширена інформація вводить в оману громадськість та аудиторію читачів соціальної мережі Facebook ( тобто невизначене коло осіб), ганьбить честь та гідність позивача, принижує діяльність останнього в громадській думці з точки зору дотримання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі. А тому позивач просить суд визнати недостовірною, такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 , псевдонім - ОСОБА_1 ), на його сторінці в соціальній мережі Facebook ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) поширив недостовірну інформацію про нього, під назвою " ІНФОРМАЦІЯ_3 " за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_8 ; зобов`язати ОСОБА_1 у пятнадцятиденний строк після набрання судовим рішенням законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію у такий саме спосіб, яким вона була поширена, оприлюднивши на сторінці в соціальній мережі Facebook ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) інформацію наступного змісту: " ІНФОРМАЦІЯ_4 мною, ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 , псевдонім- ОСОБА_1 ), було поширено інформацію в соціальній мережі Facebook під назвою " ІНФОРМАЦІЯ_3 ", де мною озвучувались недостовірні та неправдиві відомості відносно ОСОБА_2 , слідчого СВ Великоберезнянського відділення поліції Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області. У звязку з цим, прошу вибачення від слідчого Великоберезнянського відділення поліції ОСОБА_2 якого я своєю публікацією на своїй сторінці у " Фейсбук" від ІНФОРМАЦІЯ_4 " ІНФОРМАЦІЯ_3" безпідставно принизив та звинуватив у зловживанні владою оскільки я не розібрався у породах деревини яка перевозилася на вантажному автомобілі із с. Люта в с.Ставне 09.12.2019 року, яку після перевірки документів слідчий ОСОБА_2 на законних підставах відпустив.", та заборонити ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 , псевдонім - ОСОБА_1 ) видаляти дане (спростувальне) повідомлення протягом 3-х місяців, з дня виконання ним рішення суду в цій справі.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю.

У судове засідання з`явився відповідач ОСОБА_1 , який позов не визнав та пояснив, що дана інформація, яку він поширив у соціальній мережі Facebook, є достовірною, що підтверджується доданими ним доказами, просив у задоволенні позову відмовити повністю, подав заперечення на позов.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_1 на своїй сторінці у мережі Facebook, ІНФОРМАЦІЯ_5 о 00:54 год. розмістив наступну інформацію ;Знайомтесь, слідчий Великоберезнянського відділення поліції ОСОБА_2 . Саме ця особа вчора відпустила лісовоз із краденою модриною, або, як на Закарпатті її ще називають, червеним смереком!!! Відповідно до набитих бірок в машині мала бути ялиця, однак навіть для неспеціаліста очевидно, що вантаж на відео - це точно не ялиця! Слідчий ОСОБА_2 мав би відправити машину з лісом на штрафмайданчик для з`ясування обставин та експертного висновку. Однак, після кількох телефонних дзвінків модрина чудесним чином перетворилася на ялицю, і лісовоз поїхав на пилораму. Це не перший випадок зловживання владою з боку цього, прости Господи ,слідчого! Місяць тому, ця ж особина закрила справу щодо варварської вирубки в с. Стужиця близько чотирьох гектарів бука. І це за наявності відповіді Держгеокадастру, що вирубана ділянка належить Ужанському нацпарку! Також відсутні будь-які документи відведення в рубку лісонасаджень на цій території! По даному факту ДБР відкрило кримінальне провадження, і є надія, що за результатами розслідування ОСОБА_2 піде працювати в сільське господарство. P.S. Наперед прошу вибачення у працівників сільського господарства за такі кадри!", що підтверджується скріншотами та роздруківками сторінки ОСОБА_1 (а.с.6-12 та 13-18) . Також встановлено, що позивач ОСОБА_2 працює слідчим СВ Великоберезнянського ВП Ужгородського відділу поліції, що підтверджується копією посвідчення (а.с.28). Для обгрунтування своїх вимог та спростування інформації позивачем подано докази, а саме, копію рапорта інспектора чергового Великоберезнянського ВП Граб Є.Є. від 09.12.2019; ТТН ЗК 9 від 09.12.2019 р.; висновок експерта № В-857 від 13.12.2019 р.; витяг з ЄРДР № 0000096 від 28.03.2018. (а.с.20-25).

Відповідно до ст.34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб- на свій вибір.

Згідно ч.1 ст. 7 Закону України " Про інформацію", право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.

Згідно зі статтею 1 Закону України " Про інформацію" під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердження, чи оціночним судженням.

У законодавстві при цьому робиться чітке розмежування між інформацією фактичного характеру, яка має бути доведена й оціночними судженнями, які не підлягають доведенню і спростуванню (ст. 47-1 Закону України " Про інформацію").

Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання,які не містять фактичних даних, зокрема,критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Негативна інформація, поширена про особу вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила не доведе протилежного.

В судовому засідання встановлено, що відповідач ОСОБА_1 вважає, дану інформацію яку поширив у соціальній мережі "Фейсбук" як оціночним судженням, що підтверджується наведеному у запереченні (а.с.44-47).

Згідно абз.3 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику у справах про захист честі, гідності фізичної особи, а також ділову репутацію фізичної і юридичної особи" від 27.02.2009 р. №1 відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності ( на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (475/97-ВР).

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи ( стаття 37 Закону України" Про пресу", стаття 65 Закону України " Про телебачення і радіомовлення") у тому ж засобі масової інформації з метою обгрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Декларацією про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендацією, що міститься у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя,у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті ( у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3,4,6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

Суд вважає, що поширена інформація відповідачем щодо позивача є оціночним судженням . У викладеній відповідачем інформації відсутні факти, які б доводили, що висловлювання щодо позивача, мотивовані цілеспрямованими діями з метою принизити його честь, гідність чи ділової репутації.

Згідно ст. 17 Закону України " Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі " Лінгенс проти Австрії" суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст.10 Конвенції.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 15,21 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року " Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" однією із складових правопорушення, наявність якої може бути підставою для задоволення позову, є поширення недостовірної інформації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповнота або перекручені).

У статтях 28, 68 Конституції України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність.

Враховуючи наведене, беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди під час вирішення справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з другого боку.

Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до частини першої статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до частини другої статті 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК України і норм ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Позивач не подав докази та не довів перед судом недостовірність поширеної інформації.

Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, згідно із статтею 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини, особливо якщо такі висловлювання стосуються публічної особи або посадової особи рівня суспільного значення та її діяльність становить суспільний інтерес.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі наданих сторонами доказів,суд вважає, що вимога позивача про визнання інформації недостовірною та зобов`язання спростувати таку у тому ж засобі масової інформації не підлягає визнанню, оскільки така інформація на думку суду є оціночним судженням,а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.76-81, 258,259,263,264,265,268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешканця АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , мешканця АДРЕСА_2 ) про захист честі, гідності, ділової репутації - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 10 лютого 2021 року.

Головуюча М.С.Лютянська