Ухвала

10червня 2021 року

м. Київ

справа № 161/12741/20

провадження № 61-8993ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ткачука О. С. (суддя-доповідач), Калараша А. А.,Петрова Є. В.,

розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Центр Фінансових Рішень» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 листопада 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр Фінансових Рішень», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», про визнання недійсним окремих пунктів договору та застосування наслідків недійсності правочину,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Центр Фінансових Рішень» (далі - ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень») та просила визнати недійсними підпункти 3.3.2 та 6.1.1.2 кредитного договору від 14 листопада 2016 року та застосувати наслідки недійсності вказаних пунктів правочину.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 листопада

2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду

від 07 травня 2021 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсними підпункти 3.3.2 та 6.1.1.2 кредитного договору від 14 листопада 2016 року, укладеного між ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» та

ОСОБА_1 , що стосуються сплати щомісячних процентів за управління кредитом. Стягнуто з ТОВ «ФК «Центр Фінансових рішень» на користь ОСОБА_1 12 112 грн 24 коп., як застосування наслідків недійсності правочину. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У травні 2021 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку

ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» подало касаційну скаргу на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 листопада 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 травня 2021 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є визнання недійсним окремих пунктів договору та стягнення 12 112 грн 24 коп., як застосування наслідків недійсності правочину.

Згідно частини четвертої статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Касаційна скарга не містить посилання на випадки, передбачені пунктом

2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про малозначність справи.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Центр Фінансових Рішень» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 листопада 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», про визнання недійсним окремих пунктів договору та застосування наслідків недійсності правочину.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. С. Ткачук

А. А. Калараш

Є. В. Петров