Справа № 203/1824/18
Провадження № 6/185/500/21
У Х В А Л А

10 червня 2021 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Болдирєвої У.М.,

за участю секретаря судового засідання Таран Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області подання заступника начальника Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Гідзули Сергія Олександровича про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

10 червня 2021 року на адресу суду надійшло подання заступника начальника Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Гідзули Сергія Олександровича про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 , в якому він просить суд тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , до виконання зобов`язань, покладених на неї рішенням суду.

Подання мотивоване тим, що на виконанні Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) знаходиться виконавче провадження № 65187953 з виконання рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 203/1824/18 про усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною. За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . 16 квітня 2021 року до відділу від стягувача ОСОБА_2 надійшла заява про відкриття виконавчого провадження разом з виконавчим документом про не чинення перешкод у спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 19 квітня 2021 року державним виконавцем на підставі виконавчого листа № 2/0203/30/2021 було відкрито виконавче провадження. В постанові про відкриття виконавчого провадження зазначено про необхідність боржнику негайно виконати рішення суду. 21 квітня 2021 року здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1 , з метою організації зустрічі з батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але за зазначеною адресою двері ніхто не відчинив, рішення суду не виконано. В телефонному режимі боржник повідомила, що вдома вона і дочка відсутні. В подальшому шляхом засобів електронного зв`язку, а саме месенджеру Viber, боржниця надала заяву, в якій просить призупинити виконання рішення суду з тих підстав, що ОСОБА_3 перебуває у лікарняному закладі. Адресу та назву медичної установи боржниця у заяві повідомити відмовилась, підтверджень даного факту не надала, перед цим шляхом засобу електронного зв`язку саме месенджеру Viber, боржниця повідомляла, що дитина перебуває у родичів. В задоволенні заяви боржниці було відмовлено. Рішення суду виконано не виконано. Згідно статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу. 21 квітня 2021 року державним виконавцем винесена та направлена сторонам виконавчого провадження постанова про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 1700 грн. Пунктом 2 резолютивні частини постанови, боржника додатково попереджено про кримінальну відповідальність за невиконання рішення суду. 22 квітня 2021 року шляхом засобу електронного зв`язку, а саме офіційне електронної пошти відділу, боржниця надала заяву де просить відкласти виконання рішення суду з тих підстав, що ОСОБА_3 перебуває у лікарняному закладі. Адресу та назву медичної установи, боржниця у заяві повідомити відмовилась, підтвердження даного факту не надала. В задоволенні заяви боржниці було відмовлено. 23 квітня 2021 року державним виконавцем здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1 , рішення суду не виконано, за вказаною адресою перебував брат боржниці, котрий пояснив, що його сестра (боржниця) зі своєю донькою вдома не перебувають, де вони йому невідомо. З його дозволу була оглянута кімната ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В квартирі дійсно окрім ОСОБА_4 нікого не було, в наявності були дитячі іграшки та інші речі. Згідно статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення. 26 квітня 2021 року державним виконавцем винесена та направлена сторонам виконавчого провадження постанова про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 3400 грн. Рішення суду про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_5 перешкоди у спілкуванні з дочкою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на 26 квітня 2021 року боржником не виконано, що завдає суттєвих збитків стягувачу, шкодить авторитету органів державної влади. На електронний запит виконавця Державною прикордонною службою України повідомлено, що в період від відкриття виконавчого провадження по теперішній час боржниця державний кордон України не перетинала. Проте стягувачем надано листа, в якому Державною прикордонною службою України листом від 15 серпня 2018 року, повідомлено про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неодноразово перетинала державний кордон України, та має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 . Отже, боржником рішення виконано не було, що призвело до вжиття відносно неї вищевказаних заходів примусового виконання.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився, у подані просив розглянути справу без його участі.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, суд прийшов до висновку, що заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у заступника начальника Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Гідзули Сергія Олександровича перебуває виконавче провадження № 65187953 від 19 квітня 2021 року з примусового виконання виконавчого листа, виданого Кіровським районним судом м. Дніпропетровська, по справі № 203/1834/18, про усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною.

За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Пунктом 19 частини 3 статті 18 Законом України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно статті 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця. Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Відповідно до статті 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.

Відтак, дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питань, що пов`язані з обмеженням конституційних прав і свобод громадян, зокрема - щодо обмеження їх у праві виїзду за межі України, є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина.

Як вбачається з вище наведеного, законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених частиною 6 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Отже саме державний виконавець зобов`язаний довести суду, з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження, необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Як випливає з аналізу наведених положень закону, підставою обмеження особи у праві виїзду за межі України є не лише наявність невиконаних зобов`язань, покладених на боржника фізичну особу за межі України судовим рішенням, а також винна поведінка цієї особи, яка полягає в ухиленні від виконання таких зобов`язань.

Факт ухилення боржника від виконання рішення має підтверджуватись сукупністю доказів, які державний виконавець зазначає у поданні.

Судом встановлено, що матеріали подання не містять доказів що боржник ухиляється від явки до державного виконавця, а також і фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на неї зобов`язань.

Закон уповноважує суд обмежити вже існуюче право особи на виїзд за кордон, коли останній має намір чи вчинив такі дії і вже отримав дозвіл про це від уповноваженого державного органу.

Крім того, суду не надано та в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 має намір виїхати за кордон, насамперед, з метою невиконання зобов`язання, які саме дії буде неможливо вчинити державному виконавцю при виїзді останньої за кордон.

З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що необхідність застосування по відношенню до боржника обмеження у праві виїзду за межі України не доведена, так-як відсутні докази зміни, або наміру змінити постійне місце проживання.

При розгляді питання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон необхідно враховувати той факт, що заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, оскільки вона пов`язана з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання. Судові рішення у зазначеній категорії справ мають бути постановлені з ретельним вивченням та обґрунтуванням наданих державним виконавцем доказів навмисного ухилення боржника від виконання рішення суду.

Згідно статті 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 260, 441 ЦПК України, суд -

ухвалив:

У задоволенні подання заступника начальника Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Гідзули Сергія Олександровича про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Cуддя У. М. Болдирєва