РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2021 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Наконечної Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Рівненській області, в якому просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 5 000 000 000 гривень.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 20 квітня 2018 року провадження в справі № 569/7158/18 про адміністративне правопорушення за складеним протоколом серії БД №057254 від 15 квітня 2018 року відносно нього за ст.124 КУпАП закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили 02 травня 2018 року.

Разом з тим, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосовувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Вказує, що моральна шкода, яку він оцінює у 5 000 000 000 гривень, полягає у тому, що він постійно нервував (негативні емоції, стрес), психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення державним органом його права на мирне володіння майном (грошовими коштами) визначене ст.1 Першого Протоколу Конвенції, якого відповідач хотів позбавити його шляхом незаконного присудження штрафних санкцій. Недовіра та розчарування у протиправних діях державного органу завдала відчутої зміни його психологічному стану, виникнення недовіри до представників державних органів у цілому. Також, він отримував постійні моральні страждання (негативні емоції, нервування, стрес) по факту зміни звичайного способу життя, що викликано необхідністю захисту порушених прав у суді, витрачанням багато часу на складання документів для подання до суду. Також завдав значних моральних страждань той факт, що замість притягнення до відповідальності осіб, причетних за неналежне утримання доріг, - був складений протокол для притягнення до адміністративної відповідальності водія, який є постраждалим від бездіяльності утримувачів доріг по причині необхідності залякувати водіїв для відмови від захисту своїх прав за безпечний рух по якісним автомобільним дорогам.

В судовому засіданні позивач позов підтримав з мотивів у ньому наведених, просив задовольнити.

Представник відповідача Наконечна Д.О. позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні, оскільки звернувшись з цим позовом до суду позивач зазначає, що відповідач протиправно склав протокол про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, відносно нього, чим завдав йому суттєвих моральних страждань, що призвело до порушення його нормальних життєвих та професійних зв`язків.

Разом з тим, жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до позивача застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до статей 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом. Вказані позивачем обставини не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Позивач не надав доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні.

Вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди не є адекватним, не випливає з обставин справи та не підтверджується доказами, а вказана сума шкоди є завищена і не відповідає дійсності, пред`явлені вимоги щодо відшкодування моральної шкоди у сумі 5 000 000 000 гривень необґрунтовані.

Представником відповідача Наконечною Д.О. 13 січня 2021 року було подано відзив на позовну заяву та 14 січня 2021 року заяву про поновлення пропущеного строку подання відзиву, в задоволенні якої судом відмовлено, оскільки відзив поданий з пропуском встановленого строку і відповідачем та його представником не наведено поважних причин неможливості подання відзиву у встановлений строк.

Заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 20 квітня 2018 року в справі № 569/7158/18, яка набрала законної сили 02 травня 2018 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Як слідує з постанови відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД №057254 від 15 квітня 2018 року, згідно якого 15 квітня 2018 року близько 12 год. 45 хв. ОСОБА_1 в м. Рівне по вул. Чорновола, 20, керуючи автомобілем марки «Chevrolet Aveo» д.н.з. НОМЕР_1 не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху внаслідок чого здійснив наїзд на вибоїну. Внаслідок ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ст.124 КУпАП.

Суддя, приймаючи до уваги, що перед відрізком дороги де трапилась дорожньо-транспортна пригода не був встановлений попереджувальних знак, який інформував би про наявність вибоїн у дорожньому покритті та враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 порушив швидкісний режим встановлений на даній автодорозі або мав змогу дотримуючись такого режиму виявити перешкоду та уникнути наїзду на неї, дійшов висновку, що останній не допустив порушення п.2.3б та 13.1 Правил дорожнього руху, а відповідно в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною сьомою статті 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Звернувшись з цим позовом до суду, позивач зазначав, що той факт, що замість притягнення до відповідальності осіб, причетних за неналежне утримання доріг, був складений протокол для притягнення до адміністративної відповідальності водія, завдав йому значних моральних страждань. Заподіяну моральну шкоду, яка полягає у тому, що він постійно нервував, зазнав психологічного напруження, розчарування, отримував постійні моральні страждання (негативні емоції, нервування, стрес) по факту зміни звичайного способу життя, що викликано необхідністю захисту порушених прав у суді, витрачанням багато часу на складання документів для подання до суду, він оцінює у 5 000 000 000 гривень.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом встановлено, що позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій відповідача, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до нього застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до статей 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом.

За таких обставин, оскільки позивачем не доведено незаконності рішень, дій чи бездіяльності відповідача, якими йому було заподіяно шкоду, що є підставою для її відшкодування, отже відсутні правові підстави для задоволення позову.

При цьому сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

В И Р I Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо в Рівненський апеляційний суд або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач - Управління патрульної поліції в Рівненській області, місцезнаходження: вул. Степана Бандери, буд. 14, м. Рівне, .

Повне судове рішення складене 05 лютого 2021 року.

Суддя О.О. Першко