22-ц/804/430/21

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
„02 лютого 2021 року місто Маріуполь Донецької області
Номер провадження 22-ц/804/430/21
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Пономарьової О.М., Попової С.А.
за участю секретаря: Сікори М.М.
учасники справи:
відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 вересня 2020 року головуючого судді Ковтуненко В.О. зі складанням повного тексту судового рішення 10 вересня 2020 року по цивільній справі про стягнення суми боргу,-
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики від 13 червня 2019 року .
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 вересня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми боргу направлено для розгляду до Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області за підсудністю.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та направити справу до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області для продовження розгляду.В обґрунтування доводів скарги зазначає, що у позовній заяві ним зазначено, щодо підсудності даного спору, з посиланням на ч. 8 ст. 28 ЦПК України, ст. 532 ЦК України, в Жовтневому районному суді міста Маріуполя Донецької області, згідно з п. 6 договору займу, відповідно до якого повернення боргу здійснюється в місті Маріуполі за місцем мешкання позикодавця, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 368 ЦПК України, в суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.
Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пункті 9 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є ухвала суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до інформації відділу аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 07 вересня 2020 року, відповідачі по справі : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що за територіальністю відноситься до Кальміуського району м. Маріуполя Донецької області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була зареєстрована з 26 жовтня 2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_3 , на теперішній часті у місті Маріуполі не зареєстрована.
Передаючи справу за підсудністю , суд першої інстанції виходив з того, що позов не підсудний Жовтневому районному суду міста Маріуполя Донецької області та належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду за місцем реєстрації відповідача, а саме Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області (а.с.13-14).
Однак з таким висновком суду першої інстанції не можливо погодитися виходячи з наступного.
Згідно зі ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
У ст. 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена права на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Статтями 27, 28, 30 ЦПК України врегульовано питання загальної територіальної підсудності за місцем проживання (місцезнаходженням) відповідача, підсудності справ за вибором позивача та виключної підсудності.
За загальним правилом територіальної підсудності, яке закріплене в ч.ч.1,2 ст. 27 ЦПК України, передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань.
Виняток з вказаного правила становить альтернативна підсудність (стаття 28 ЦПК України) та виключна підсудність (стаття 30 ЦПК України).
Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) , та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ).
Позивач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою : АДРЕСА_1 , територія якого підсудна Жовтневому районному суду міста Маріуполя (а.с.1).
Положеннями статті 28 ЦПК України передбачена підсудність справ за вибором позивача, зокрема у частині 8 зазначено, що позови, що виникають з договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.
Статтею 532 ЦК України встановлено, що місце виконання зобов`язання встановлюється в договорі.
Позивач вказує, що спір між ним та відповідачами виник у зв`язку із невиконанням умов договору позики.
У пункті 6 договору позики від 13 червня 2019 року зазначено, що розрахунки по договору позики здійснюється за місцем проживання позикодавця (а.с. 3).
Відповідно до ч.9 статті 187 ЦПК України суд надсилає справу за підсудністю на розгляд іншому суду в порядку,встановленому статтею 31 цього Кодексу, якщо за результатами отриманої судом інформації встановлено, що справа не підсудна цьому суду.
Відповідно до ч.3 ст.31 ЦПК України передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави,передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті,здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п*яти днів після закінчення строку на її оскарження,а в разі подання скарги не пізніше п*яти днів після залишення її без задоволення.
Стаття 272 ЦПК України передбачає порядок вручення судового рішення.
Відповідно до ст.129 Конституції України,ст.17 ЦПК України однією з конституційних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках-касаційне оскарження судового рішення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив поновити строк на апеляційне оскарження,зазначаючи,що він не отримував копії оскаржуваної ухвали,що також підтверджується дослідженими матеріалами справи ,які окрім супровідного листа від 06 жовтня 2020 року на адресу голови Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області (а.с.15,16), жодного письмового доказу про направлення копії судового рішення протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку,визначеному законом,-у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси,або рекомендованим листом з повідомленням про вручення якщо така адреса в особи відсутня, не містять.
Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права є обгрунтованими.
Враховуючи наведені норми закону, що регулюють правила підсудності, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції передчасно вирішено питання про передачу справи іншому суду, оскільки позивачем дотримані правила альтернативної підсудності і у відповідності до положень процесуального закону, а саме статті 28 ЦПК України, подано позовну заяву до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області.
Іллічівським районним судом міста Маріуполя Донецької області розгляд справи по суті не починався.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області .
Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 вересня 2020 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складений 04 лютого 2021 року .
Судді: