Справа № 495/4164/20
Номер провадження 2/495/911/2021
03 лютого 2021 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді: Боярського О.О.,
при секретарі Рачицькій І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровському цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, -
Позивачка звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду з позовом до відповідача в якому просила суд стягнути з держави Російська Федерація на її користь моральну шкоду в сумі 300 000 гривень.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона особисто, в період з 02.11.2016 року по 14.03.2017 року брала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, що викликало у позивачки, як громадянина України та безпосереднього учасника бойових дій душевні страждання.
Зазначав, що її безпосередня участь в бойових діях мала істотний вплив на її психічний, фізичний та моральний стан, оскільки за час її перебування у зоні проведення Операції об`єднаних сил (колишня зона проведення Антитерористичної операції), позивач неодноразово була свідком загибелі та поранення її товаришів, інших учасників бойових дій та мирних громадян, особисто постійно піддавалася ризику поранення та загибелі, була змушена використовувати зброю та зазнала інших множинних грубих порушень її конституційних прав, зокрема, гарантованого Конституцією України права на життя, адже, вона постійно реально сприймала загрозу бути вбитою або пораненою.
Від початку збройної агресії Російської Федерації проти України, позивачка, як громадянин України та учасник бойових дій, постійно перебуває у пригніченому стані, у позивачки знизився життєвий тонус і погіршилося загальне самопочуття, що негативно позначилося на її стосунках з оточуючими та призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, чим особисто їй завдано моральної шкоди, яка підлягає стягненню з Російської Федерації.
Позивачка вказував, що враховуючи характер душевних страждань, яких вона зазнала у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України та, в першу чергу, з її безпосередньою участю в бойових діях, пов`язаною із ризиком для життя та здоров`я, приймаючи до уваги факт протиправної окупації частини території України і беззаконня, яке панує на цій частині території України, - вважає, що у результаті протиправних дій Російської Федерації особисто позивачці завдана моральна шкода.
На підставі вищевикладеного просила позов задовольнити.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.07.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження за позовом ОСОБА_1 до Посольства Російської Федерації в Україні про відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою суду від 19.08.2020 року розгляд справи відкладено через неявку представника відповідача.
Ухвалою суду від 28.09.2020 року розгляд справи вдруге було відкладено через неявку представника відповідача.
Ухвалою суду від 30.11.2020 року було задоволено клопотання позивача про заміну відповідача на належного Російська Федерація. Копія ухвала судом направлялась на адресу Посольства.
У судове засідання 03.02.2021 року сторони не з`явились. Позивачка 18.08.2020 року надавала до канцелярії суду клопотання з проханням справу слухати без її участі, позовні вимоги підтримує.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, які є обґрунтованими та правомірними.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 02.11.2016 року по 14.03.2017 року безпосередньо брала участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, що підтверджується Довідкою начальника Луганського прикордонного загону полковника Ковальчук Ю.Б. від 14.03.2017 № 30/232.
Вбачається, що 01 серпня 2019 позивачем отримано посвідчення учасника бойових дій Серія НОМЕР_1 .
Загальновідомим є той факт, що в лютому 2014 року розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України, внаслідок якої була анексована територія Автономної Республіки Крим, частково окуповані території Донецької та Луганської областей України, а тому не підлягають доказуванню згідно з приписами ч. 3 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про оборону України" збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.
Силові дії Російської Федерації, що тривають з 20.02.2014 року, є актами збройної агресії відповідно до пунктів "a", "b", "с", "d" та "g" статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї ООН "Визначення агресії" від 14.12.1974 року.
Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18.01.2018 року визначено, що Російська Федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань Російської Федерації, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих Міністерству оборони Російської Федерації, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам Російської Федерації, їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією.
Відповідно до положень статей 1-3 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», сухопутна територія Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визнаються тимчасово окупованими внаслідок збройної агресії Російської Федерації з 20.02.2014 р.
Аналізуючи наведені обставини, суд прийшов до висновку, що наслідком саме збройної агресії Російської Федерації відносно України (що є і загальновідомими фактами, а тому не підлягають доказуванню також і за нормами ч.3 ст.82 ЦПК України), стала окупація частини території України.
Відповідно до ч.6 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією.
Таким чином, Російська Федерація є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав позивача, та, відповідно, саме Російська Федерація є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків.
Як встановлено судом, позивач особисто, в період з 02.11.2016 року по 14.03.2017 безпосередньо брала участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей та є очевидним той факт, що позивачці було спричинено моральну шкоду.
Згідно з ч.2 ст.2 ЦК України, учасниками цивільних відносин є зокрема і іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування.
Згідно з ст.23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із душевними стражданнями, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України (п.3, 9) № 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.
Стаття 28 Загальної декларації прав людини гарантує кожній людині право на соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені.
Стаття 1 Декларації про право на мир засвідчує, що кожен має право жити в мирі в умовах заохочення і захисту всіх прав людини і повної реалізації розвитку (резолюція 71/189, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 19.12.2016 р.).
Отже, обов`язку держав утримуватися від збройної агресії кореспондує право людини на мир, яке є запорукою дотримання інших прав і свобод, гарантованих нормами Загальної декларації прав людини та інших міжнародно-правових актів.
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 12.04.2012 р. № 9-рп/2012 наголосив, що в Україні як демократичній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Основного Закону України).
Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Суд погоджується з доводами позивачки про те, що її безпосередня участь в бойових діях мала істотний вплив на її психічний, фізичний та моральний стан.
З огляду на зазначене вище, суд приходить до висновку, що позивачкою доведено обставини на які вона посилалася як на підставу позовних вимог, а тому вимоги позивачки є обґрунтованими.
Таким чином, враховуючи характер та обсяг завданих позивачці моральних страждань, враховуючи те, що позивачка безпосередньо приймала участь в бойових діях, що істотно вплинуло на її психічний, фізичний та моральний стан, оскільки за час її перебування у зоні проведення Операції об`єднаних сил (колишня зона проведення Антитерористичної операції), позивачка неодноразово була свідком загибелі та поранення її товаришів, інших учасників бойових дій та мирних громадян, особисто постійно піддавалася ризику поранення та загибелі, була змушена використовувати зброю та зазнавала інших множинних грубих порушень її конституційних прав, зокрема, гарантованого Конституцією України права на життя, адже, вона постійно реально сприймала загрозу бути вбитою або пораненою, суд вважає достатнім та справедливим розмір компенсації за заподіяну їй моральну шкоду в сумі 300 000 грн.
Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням задоволення позову, враховуючи те, що позивачка звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 4500 грн., що становить 1,5% від суми позовних вимог.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 2, 22, 23, 1167, ст. ст. 509, 525, 526, 530, 550, 589, 1054 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 83, 133, 41, 209-211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280, 281, 282, 354 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя О.О.Боярський