Провадження № 22-ц/812/1162/21 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року м. Миколаїв

справа № 490/9973/19

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Лівшенком О.С.

переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного підприємства «НикВести Продакшн» про захист гідності ,честі та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою

представників ОСОБА_1 адвокатів Войченко Сергія Вікторовича та ОСОБА_3

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене 30 березня 2021 року суддею Гуденко О.А. в приміщенні цього ж суду (дата складання повного судового рішення не зазначена),

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 , діючи через представників, звернувся з позовом до ОСОБА_2 , приватного підприємства «НикВести Продакшн» про захист гідності, честі і ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Позивач зазначав, що 5 липня 2019 року ОСОБА_2 на своїй офіційній веб-сторінці «Facebook» вийшов у «прямий ефір», де обговорював тему (тут і далі мовою оригіналу) "г. Николаев столица РЕЙДЕРСТВА Украины!". Під час свого виступу відповідач посилався на «рейдерські захоплення» на «Баштанському» ринку міста та причетність до цього ОСОБА_1 («Мультик») як «кримінального елемента». Крім того, 17 липня 2019 року ПП «НикВести Продакшн» розмістив на інтернет-сторінці «НикВести» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 тобто у вільному доступі, публікацію під назвою "Зеленский пока не нашел, кого назначить главой ОСОБА_4 : У вас есть хорошие парни? Найдите", а саме відеозапис візиту Президента України ОСОБА_5 до міста Миколаєва. У розмові з Президентом відповідач ОСОБА_2 назвав ОСОБА_6 «кримінальним авторитетом».

Вищевикладена інформація має негативний характер, сприяє хибному уявленню громадськості про нього; є недостовірною, бо не підтверджена жодними доказами; спотворює та принижує оцінку його діяльності з боку громадськості та суспільства; ставить під сумнів його добропорядність як громадського діяча, сім`янина та бізнесмена; породжує сумніви щодо дотримання ним моральних, правових норм та створює негативний образ.

Посилаючись на те, що розповсюджені відповідачами твердження про те, що він є «рейдером», приймає участь у «рейдерських атаках», є «кримінальним авторитетом», не відповідають дійсності, принижують гідність, честь та ділову репутацію, свідчать про неправомірне використання його імені та порушують презумпцію невинуватості, ОСОБА_1 просив:

1)визнати інформацію, поширену ОСОБА_2 шляхом розміщення на своїй офіційній веб-сторінці "Фейсбук" у прямому ефірі, де обговорював тему «г. Николаев столица рейдерства Украины», а саме " как потом впоследствии выяснилось, ..., тех фигурантов дел,... которые ...., есть подтверджение того, что участвовали в захвате при операции данного рынка, … известные такие криминальные элементы как... как в народе говорят, Мультик, Михаил Титов, принимал участие, как защищая потерпевших от рейдерских атак данных лиц, а также подставных лиц, которые захватывали данный..., данный рынок", - недостовірною і такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 ;

2) зобов`язати ОСОБА_2 спростувати недостовірну інформацію відносно ОСОБА_1 у спосіб, ідентичний способу її поширення, не пізніше одного місяця з дня набрання рішенням суду законної сили, шляхом оголошення на офіційній веб-сторінці Фейсбук під час прямої трансляції вступної та резолютивної частини рішення;

3) визнати інформацію, поширену ПП "НикВести Продакшн" шляхом розміщення на власному веб-сайті: ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто у вільному доступі, публікації під назвою "Зеленский пока не нашел, кого назначить главой ОСОБА_4 : «У вас есть хорошие парни? Найдите», а саме:

«Ч1 - ОСОБА_7 , никто не прийдет к нам, ни инвесторы, никто, наш регион, мы находимся после Донецкой и Луганской области по развитию, Николаевский регион...; Ч2 - Я розумію ...; Ч1 - на третьем месте снизу. Криминал у нас полностью именно поразил все властные структуры. Я хочу просто обратиться, я (нерозбірливо) на стороне потерпевших против криминального авторитета ОСОБА_8 . Отстаиваю как правозащитник по поводу губернатора, когда мы за народного героя Волошина, что они довели его до, получается...; Ч2 - Да, я знаю; Ч1 - ... до самоубийства. Я просто прошу, что здесь, в Николаевской области надо создать/ спецпідрозділ правоохоронців найкращих, для того щоби зробити операцію «чисті руки». Бо по-іншому ні один бізнесмен, ні один інвестор не зайде. ОСОБА_9 , ніхто не зайде і Нік., Миколаївську область, тому що тут є, тільки не бомблять, бомбьожки іще немає…; Ч2- Я розумію (нерозбірливо); Ч1- Я прошу вас, для того, щоб ви мої дані взяли для того, щоби я готовий очолити, тому що мене, в мене є двадцятеро…(нерозбірливо); Ч2- Очолити що?; Ч1- Для того, щоб боротьбу цього спецпідрозділу, для того щоб навести порядок у Миколаївській області..; Ч2 - Ну цим правоохоронні органи повинні займатися; Ч1- Вони у нас імпотентні, в нас повний пара… у нас повний параліч ...; Ч2 - Будемо міняти; Ч1 - повний параліч у правоохоронній системі; Ч2- Я розумію; Ч1 - ... по-іншому, по-іншому..."

- недостовірною і такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 ;

4) зобов`язати ПП "НикВести Продакшн" спростувати недостовірну інформацію відносно позивача, у спосіб, ідентичний способу її поширення, не пізніше одного місяця з дня набрання рішенням суду законної сили, шляхом розміщення на власному веб-сайті публікації вступної та резолютивної частини цього рішення;

5) стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача моральну шкоду у розмірі однієї гривні.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав. У поясненнях зазначав, що він є юристом, правозахисником, громадським діячем, політиком в м. Миколаєві і приймає активну участь у суспільному житті громади міста. На момент своїх публічних висловлювань і на теперішній час він є представником потерпілого -директора ТОВ "Ринок Торг Сервіс" Мазура А.В. в рамках кримінального провадження щодо силового захоплення цього підприємства, за фактом якого у 2018 році ОСОБА_1 вручено повідомлення про підозру. Його виступи спрямовані на неприпустимість поєднання корупційних складових між представниками влади на місцях та особами, що мають кримінальне минуле та є фігурантами кримінальних проваджень. Його висловлювання містили лише загально сформовану думку, є оціночними судженнями, котрі не виходять за межі характеристики та ґрунтуються на фактах, викладених у документах правоохоронних органів. Відомості про те, що ОСОБА_1 є «кримінальним авторитетом» є загальновідомими не тільки у Миколаївському регіоні, про що свідчать численні публікації в інтернет-виданнях та виступи посадових осіб органів прокуратури.

Представник ПП "НикВести Продакшн»" позов також не визнав. У відзиві посилався на те, що видання "НикВести Продакшн" є зареєстрованим друкованим засобом масової інформації, власником якого є ПП «НикВести Продакшн», та провадить свою діяльність на підставі Законів "Про інформацію", "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні". Інтернет-сторінка "НикВести" ІНФОРМАЦІЯ_2 є електронною версією друкованого засобу масової інформації - газети " ІНФОРМАЦІЯ_3 ". На інтернет-сторінці викладено відеозапис розмови Президента України з городянами. Автором всіх оспорюваних висловлювань є ОСОБА_2 , а інтернет-видання не несе відповідальності за дослівне відтворення у будь-який спосіб публічних виступів фізичних осіб. Також позивач не скористався своїм правом на спростування інформації, яке передбачено статтею 277 ЦК та статтею 37 Закону "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні". Отже, ПП "НикВести Продакшн»" не є відповідальною особою за порушення немайнових прав позивача, а відповідно - і співвідповідачем у справі.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представники ОСОБА_1 просили рішення скасувати та позов задовольнити. Апелянти зазначали, що судове рішення є незаконним, необґрунтованим, невмотивованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянти не погодились з висновком суду про те, що висловлювання ОСОБА_2 є оціночними судженнями, стверджуючи, що усі вислови відносно ОСОБА_1 вживаються відповідачем у формі фактичних тверджень, як констатація конкретних подій та фактів. Ці вирази не мають ознак оціненості, невпевненості, не підкреслюють вірогідність та не вказують на те, що висловлювання є суб`єктивною думкою та поглядом їх автора. Підстави, на яких ґрунтується висновок про оціночний характер висловів ОСОБА_2 , у судовому рішенні не зазначено. Жодних належних доказів того, що діяльність ОСОБА_1 пов`язана з вчиненням злочинів, відповідачами не надано, а судом не встановлено. Рішення суду суперечить практиці Верховного Суду щодо визначення ознак негативної інформації, на відміну від оціночних суджень та застосування норм права до цих правовідносин.

Правом відзиву на апеляційну скаргу відповідачі не скористались.

У письмовому відзиві, наданому суду апеляційної інстанції в судовому засіданні, ОСОБА_2 , заперечуючи характер викладеної ним інформації як фактичних тверджень, вважав апеляційну скаргу необґрунтованою, а судове рішення - законним.

Судове засідання апеляційного суду проведено за участю представника позивача адвоката Кучеренко О.В., відповідача ОСОБА_2 та його представників адвокатів Скотнікова О.М. та Павлова К.О.

Переглянувши справу за наявними в ній та доданими доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вислови відповідача ОСОБА_2 у відео-сюжетах 5 та 17 липня 2019 року, враховуючи вжиті мовно-стилістичні засоби та законодавче невизначення таких понять, як «рейдерство», «кримінальний авторитет» тощо, є особистими суб`єктивними судженнями (оцінка дій, ставлення, тлумачення), вираженням думки і поглядів автора, його характеристики та оцінки можливим діям позивача, які не носять характеру однозначного твердження. Вказані відео-сюжети містили певні негативні вислови, однак ці вислови не можна тлумачити як такі, що містять фактичні дані, оскільки відсутнє посилання на те, що ОСОБА_1 був учасником конкретних кримінальних правопорушень. Метою виступів ОСОБА_2 суд вважав не звинувачення позивача у вчиненні злочину, а заклик до Президента України звернути увагу на певні події та ситуацію кримінального спрямування у м. Миколаєві. За таких обставин суд не встановив, що поширена інформація є порушенням презумпції невинуватості, ганьбить честь та гідність позивача, завдає шкоди особистим немайновим благам, або перешкоджає здійсненню особистих прав.

Проте не з усіма висновками суду можна погодитись.

Так, відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Водночас, частиною 2 статті 34 Конституції України кожному надано право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

При цьому кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (стаття 68 Конституції України).

Честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством (стаття 201 ЦК України).

Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

Відповідно до частини 1 статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий саме спосіб, у який вона була поширена (частина 7).

За змістом статей 297, 299 ЦК України юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі та ділової репутації фізичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти передання її, в тому числі з використанням засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Вказані положення національного законодавства кореспондуються з положеннями статті 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), якою передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Відповідно до частин 1,2 статті 30 Закону «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Аналогічні положення з посиланням на застосування правил статті 277 ЦК України викладені у абзацах 3, 4, 5 пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи».

За своїм характером оціночне судження виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів.

Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку.

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) від 10 серпня 2006 року у справі «Ляшко проти України», рішенні від 08 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії» зазначено, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту 2 статті 10 Конвенції застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. При цьому, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19.

Водночас, навіть у випадку, коли судження зводиться до суб`єктивної оцінки, пропорційність втручання може залежати від того, чи існують достатньо вагомі фактичні підстави для спростування судження, оскільки навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав (рішення від 27 лютого 2001 року у справі «Джерусалем проти Австрії»).

За положенням статті 6 Конвенції, статті 62 Конституції України та статті 17 КПК особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Презумпція невинуватості, як загальноправова вимога, визначає положення особи в суспільстві. Дія цього принципу виходить за рамки лише кримінального процесу. Презумпція невинуватості - це вимога закону, звернена до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, до суспільної думки в цілому.

Такої позиції дотримується і Європейський Суд, який у рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно першою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правило презумпції невинуватості у загальному сенсі означає, що особа може бути визнана винуватою у вчиненні злочину і покарана лише за умови, що її вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена обвинувальним вироком суду.

Повідомлення особі про підозру, складання слідчим та затвердження прокурором обвинувального акта на стадії досудового розслідування, розгляд справи у підготовчому провадженні не вирішують наперед визнання його винуватим у вчиненні злочину. Лише один орган у державі наділений таким правом - це суд, який відповідно до статтів 124 Конституції України є носієм судової влади, що здійснює правосуддя.

Вирок суду є єдиним процесуальним документом, що встановлює винуватість.

Отже, посилання на конкретну фізичну особу у контексті її зв`язку зі злочином, кримінальним провадженням чи його розслідуванням можливо лише у випадку, коли особа перебуває у статусі підозрюваного, обвинуваченого або підсудного.

При цьому Європейський Суд констатує, що має проводитись вагоме розрізнення між твердженнями про те, що особа лише підозрюється у вчиненні певного злочину, і відвертим визнанням того, що особа його вчинила ( АДРЕСА_1 ). Слід принципово розрізняти повідомлення про те, що когось лише підозрюють у вчиненні злочину та чітку заяву, зроблену за відсутності остаточного вироку, про те, що особа вчинила злочин (рішення Європейського Суду від 10 вересня 2009 року (набуло статус остаточного 10 березня 2010 року) у справі «Шагін проти України», п.81; рішення у справі «Ізмаїлов та інші проти Росії» від 24 квітня 2008 року та інші).

З матеріалів справи вбачається, що 05 липня 2019 року відповідач ОСОБА_2 на своїй офіційній веб-сторінці «Facebook» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 у прямому ефірі, обговорюючи тему " ІНФОРМАЦІЯ_5 " при розмові про ринок, розташований по АДРЕСА_2 , серед іншого, зазначав (мовою оригінала): " как потом выяснилось, ..., тех фигурантов дел,... которые ...., есть подтверджение того, что участвовали в захвате при операции данного рынка, .... известные такие криминальные элементы как,... как в народе говорят Мультик, Михаил Титов, я принимал участие , как защищая потерпевших от рейдерских атак данных лиц, а также подставных лиц, которые захватывали данный..., данный рынок ....." .

За висновком № 14839 комп`ютерно-технічного експертного дослідження від 28 жовтня 2019 року, проведеного ТОВ "Київський експертно-дослідний центр", підтверджується, що зміст веб-сторінки, розташованої за посиланням: https://www.facebook.com/andrei.tolpekin/videos/893927/?app=fbl - доступ до зазначених сторінок не обмежений за географічною або якоюсь іншою ознакою або певним колом користувачів глобальною комп`ютерною мережею Інтернет. Зміст фрагментів розмов та відповідні медіафайли фіксації додано у додатках до вказаного висновку (а.с. 46-51).

17 липня 2019 року на інтернет-сторінці " ІНФОРМАЦІЯ_3 " ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) яка є електронною версією друкованого засобу масової інформації - газети " ІНФОРМАЦІЯ_3 " та власником якої є ПП "НикВестиПродакшн", розміщено відеоматеріал під назвою "Зеленский пока не нашел, кого назначить главой ОСОБА_4 : У вас есть хорошие парни? Найдите", наступного змісту (мовою оригіналу).

Публікацію присвячено візиту Президента України до м.Миколаєва, а саме зустрічі ОСОБА_5 у аеропорті міста, в ході якого обговорювались політичні та економічні питання регіонального масштабу.

У ході цієї бесіди (1 год.28 хв.21 сек. відео-сюжету) між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 відбувся діалог наступного змісту (мовою оригіналу):

:"Ч1 ( ОСОБА_2 ) - ОСОБА_7 , никто не придет к нам , ни инвесторы, никто , наш регион , мы находимся после Донецкой и Луганской области по развитию , Николаевский регион...

Ч2 (В.А. Зеленський) - Я понимаю ...

Ч1 - на третем месте снизу. Криминал у нас полностью именно поразил все властные структуры. Я хочу просто обратиться, я ( неразборчиво) на стороне потерпевших против криминального авторитета ОСОБА_8 . Отстаиваю как правозащитник по поводу губернатора, когда мы за народного героя Волошина, что они довели его до, получается...

Ч2 - Да, я знаю

Ч1 - ... до самоубийства " тощо ..... Я прошу вас для того, щоб ви мої дані взяли для того, щоби я готовий очолити, тому що в мене, в мене є двадцятеро...

Ч2- Очолити що? Ч1- Для того, щоб боротьбу цього спецпідрозділу, для того щоби навести порядок у Миколаївській області ...

Ч2 - Ну цим правоохоронні органи повинні займатися. Ч1- вони у нас імпотентні, в нас повний параліч ...

Ч2 - Будемо міняти. Ч1 - повний параліч у правоохоронній системі. Ч2- Я розумію. Ч1 - ... по-іншому, по-іншому..."

За висновком № 14838 комп`ютерно-технічного експертного дослідження від 28 жовтня 2019 року, проведеного ТОВ "Київський експертно-дослідний центр" щодо змісту веб-сторінки " Зеленский пока не нашел, кого назначить главой ОСОБА_4 : «У вас есть хорошие парни? Найдите» за посиланням: https://nikvesti.com/news/politics/163225 - доступ до зазначених сторінок не обмежений за географічною або якоюсь іншою ознакою, або певним колом користувачів глобальною комп`ютерною мережею Інтернет. Зміст фрагментів розмов та відповідні медіафайли фіксації додано у додатках до вказаного висновку (а.с.31- 36).

1. Оцінюючи характер висловлювань, розповсюджених ОСОБА_2 в сюжеті від 5 липня 2019 року стосовно ОСОБА_1 , а саме те, що позивач займається «рейдерством», причетний до «захоплення» ринку та «рейдерських атак», суд першої інстанції виходив з того, що в національному законодавстві України відсутні терміни «рейдер», «рейдерство» у тому значенні, в якому воно дійсно використовується, а саме дії, спрямовані на позбавлення суб`єктів права власності і господарювання їх майна і інших прав.

Як зазначав суд, оскільки такі діяння законодавчо не визначені карними, та неможливо встановити, до якої саме «рейдерської атаки» ОСОБА_2 вважає причетним ОСОБА_1 , то ці твердження відповідача є оціночними судженнями, висловлення яких не може вважатись приниженням гідності, честі та ділової репутації.

Проте, незважаючи на відсутність законодавчого визначення рейдерства, як терміну (поняття), кримінальне законодавство містить певні норми, які за своїм змістом складають, так зване, «антирейдерське» законодавство, а саме статті 2051-2062 КК України (підроблення документів, які подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи та фізичних осіб підприємців; протидія законній господарській діяльності; протиправне заволодіння майном підприємства, установи, організації) а також суміжні склади злочинів, які за певних умов також охоплюють такі дії (статті 190, 191, 194, 219, 356 КК України).

У суспільстві та у свідомості громадян рейдерство асоціюється та поєднується з вчиненням тією чи іншою особою (групою осіб) насильницьких дій, насамперед, у сфері господарської діяльності, які переслідуються законом та є карними.

В оспорюваних висловлюваннях інформація про участь ОСОБА_1 у «рейдерських атаках» поєднується з такими термінами як «захват», «фигуранты дел», «потерпевшие», «подставние лица», що справляє однозначне враження щодо причетності ОСОБА_1 до скоєння кримінального злочину.

Зі змісту висловлювань також вбачається, що мова йде не про абстрактні «рейдерські атаки», а про «захоплення» конкретного майна - ринку по АДРЕСА_2 («Баштанський» ринок). При розмові автор представляє директора цього підприємства ( ОСОБА_11 ).

Отже, аналіз змісту висловлювань з відео-сюжету від 5 липня 2019 року дає підстави для висновку, що висловлювання ОСОБА_2 про участь ОСОБА_1 у «рейдерських атаках» та захопленні «Баштанського» ринку є інформацією про певний факт, тобто фактичним твердженням, а не оціночним судженням.

Такі дії порушують презумпцію невинуватості ОСОБА_1 , гарантовану статтею 6 Конвенції, статтею 62 Конституції України та статтею 17 КПК України, впливають на соціальну оцінку особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на загальноприйнятих уявленнях щодо моралі, норм поведінки та ділових якостей, та є розповсюдженням недостовірної інформації.

Отже, діями відповідача порушуються право позивача на повагу до гідності та честі, а також на недоторканість ділової репутації (статті 297, 299 ЦК України).

До того ж постановою Миколаївського апеляційного суду від 11 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Телекомпанія «Студія 1+1» інформацію - «стоїть за рейдерською операцією людина, про яку в Миколаєві або пошепки або ніяк … ОСОБА_12 », спростовано як недостовірну (а.с167-185 том 2).

Апеляційний суд не може вважати переконливими посилання відповідача ОСОБА_2 на те, що відомості про участь ОСОБА_1 у «рейдерських атаках» є оціночним судженням, яке сформоване на підставі офіційних документів правоохоронних органів, зокрема, повідомленні Прокуратури Донецької області про зміну раніше повідомленої підозри від 24 червня 2018 року, а також численних публікаціях у соціальній мережі Інтернет (а.с.200 281, том 1).

Повідомлення особі про підозру, як зазначалось вище, не вирішують наперед визнання його винуватим, а єдиним процесуальним документом, що встановлює винуватість, є вирок суду. Слід принципово розрізняти повідомлення про те, що когось лише підозрюють у вчиненні злочину та чітку заяву, зроблену за відсутності остаточного вироку, про те, що особа вчинила злочин (рішення Європейського Суду від 10 вересня 2009 року (набуло статус остаточного 10 березня 2010 року у справі «Шагін проти України», п.81).

За таких же причин не може бути достатньою підставою для законного поширення такої інформації і публікації у соціальній мережі Інтернет.

До того ж, висловлювання відповідача 5 липня 2019 року не містять посилань на використані джерела цієї інформації.

Відтворення інформації, отриманої з інших джерел (повідомлення, публікацій), не змінює її характер та не перетворює відомості про факти на оціночні судження.

Не звільняє від відповідальності ОСОБА_2 і висновки Дисциплінарної палати КДК адвокатури Запорізької області від 15 грудня 2020 року щодо відмови у порушенні дисциплінарної справи відносно нього як адвоката, оскільки цим органом в межах його повноважень перевірялось дотримання відповідачем вимог Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та Правил адвокатської етики.

Таким чином, висловлювання ОСОБА_2 на офіційній веб-сторінці «Facebook» у прямому ефірі 5 липня 2019 року про те, що ОСОБА_1 є учасником «рейдерських атак» та причетним до захоплення ринку («Баштанського») є поширенням інформації (відомостей про факти) щодо позивача, яка не відповідає дійсності (є недостовірною) на час її розповсюдження, завдає шкоди особистим немайновим благам особи та підлягає спростуванню за правилами статті 277 ЦК.

Відповідно до частини 7 цієї норми спростування недостовірної інформації має здійснюватися у спосіб, в який вона була поширена, а саме шляхом покладення на відповідача ОСОБА_2 обов`язку опублікувати на власній сторінці у мережі Facebook під заголовком «СПРОСТУВАННЯ» вступної та резолютивної частини постанови апеляційного суду.

2.

Водночас, апеляційний суд не вбачає достатніх підстав для застосування правил статті 277 ЦК до інших висловлювань ОСОБА_2 5 липня 2019 року на його офіційній веб-сторінці «Facebook» та 17 липня того ж року у відео-сюжеті, розміщеному на інтернет-сторінці " ІНФОРМАЦІЯ_3 ", а саме висловлювань про ОСОБА_1 як про «криминального элемента» та «криминального авторитета».

При цьому, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що застосування поряд з іменем ОСОБА_1 таких понять як «криминальный элемент», «криминальный авторитет» є вираженням суб`єктивної думки і поглядів автора, його характеристика та власна оцінка впливовості особи у певних кругах суспільства, а не однозначне твердження про певний факт, бо при відсутності законодавчого визначення цих понять та градацій правдивість цих обставин неможливо перевірити на предмет їх дійсності.

Такі висловлювання є оціночними судженнями і не свідчать про приниження честі, гідності та ділової репутації позивача.

Така правова позиція висловлена і в постанові Верховного Суду від 30 липня 2020 року у справі справа № 200/20351/18 (провадження № 61-21258св19).

Суд першої інстанції повно та всебічно проаналізував ці висловлювання, зазначив норми національного законодавства, навів практику Європейського Суду при застосуванні положень статті 10 Конвенції за конкретних обставин, означив власні висновки на підставі встановлених фактів цієї справи, які аргументовано виклав у мотивувальній частині судового рішення.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції в цій частині вимог, апеляційний суд вважає можливим не повторювати їх, дотримуючись тлумачення Європейським судом з прав людини принципів вмотивованості судового рішення (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", §§ 29-30; рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії"§ 2).

Так, Європейський Суд вказував, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це правило не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Доводи апелянта про відсутність у тексті рішення мотивів прийнятого судом рішення в цій частині вимог, є непереконливими.

Ці доводи фактично зводяться до незгоди з оцінкою суду характеру цих висловлювань (інформація про факти або оціночні судження), але по суті цих висновків не спростовують.

Таким чином, установивши, що висловлювання відповідача щодо позивача про те, що ОСОБА_1 є «криминальным элементом», «криминальным авторитетом» являються його суб`єктивною думкою і не містять будь-яких фактичних даних, а тому не є недостовірною інформацією, яка підлягає спростуванню відповідно до статті 277 ЦК, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в цій частині вимог.

Інший текст цього відео-сюжету не містить інформації стосовно ОСОБА_1 , яка би була недостовірною та принижувала гідність, честь та ділову репутацію позивача.

Наведені апелянтом (на підтвердження своїх доводів) рішення Європейського Суду також не спростовують оцінку суду характеру висловлювань відповідача.

Висновки та правові позиції, зазначені у цих рішеннях, стосуються тлумачення презумпції невинуватості, тоді як досліджувані висловлювання не є фактами вчинення злочинів, не потребують доведеності вини позивача, встановленої у законному порядку, є оціночними судженнями автора, а тому не порушують цю презумпцію.

3.

Згідно з положеннями частин 1-3 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральну шкоду, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Право особи на відшкодування моральної шкоди, яку завдано внаслідок порушення особистого немайнового права, до якого віднесено право на повагу до гідності та честі, а також недоторканість ділової репутації, передбачено і статтею 280 ЦК.

Отже, внаслідок розповсюдження недостовірної інформації, яке порушило немайнове право позивача, останній набув право на відшкодування моральної шкоди за статтями 23 та 280 ЦК України.

Проте, встановлюючи грошовий еквівалент моральної шкоди за критеріями частини 3 статті 23 ЦК України, ОСОБА_1 визначає розмір компенсації - 1 (одна) гривня.

Апеляційний суд враховує символічний розмір відшкодування моральної шкоди, заявлений позивачем, а тому вважає, що визнання порушення прав ОСОБА_1 судовим рішення та застосування спростування цієї інформації, шляхом опублікування судового рішення, саме по собі є справедливою та достатньою сатисфакцією позивачеві за конкретних обставин.

Можливість компенсації моральної шкоди у немайновій формі узгоджується з положенням абзацу 1 частини 3 статті 23 ЦК України щодо форм відшкодування.

Такий принцип доволі часто застосовується Європейським Судом при розгляді конкретних справ (рішення від 15 липня 2005 року у справі «Межнаріч проти Хорватії", N 71615/01; від 6 грудня 2007 року справа «Воловік проти України, №15123/03; від 15 травня 2008 року у справі "Надточій проти України", №7460/03 та інш.).

Таким чином, підстав для стягнення моральної шкоди у грошовій формі суд не вбачає.

Не встановивши підстав відповідальності ОСОБА_2 за висловлювання 17 липня 2019 року у відео-сюжеті на інтернет-сторінці "НикВести", яка є електронною версією друкованого засобу масової інформації, власником якого є ПП "НикВестиПродакшн", суд не вбачає і підстав відповідальності цього підприємства.

Оскільки апеляційний суд не погоджується лише з деякими висновками суду першої інстанції, а інші з цих висновків вважає обґрунтованими та переконливими, то відповідною процесуальною дією за наслідками розгляду апеляційної скарги є зміна судового рішення з викладенням його резолютивної частини у новій редакції.

Відповідно до статті 141 ЦПК між сторонами підлягають розподіленню судові витрати, сплачені позивачем при подачі позовної заяви та апеляційної скарги.

Позивачем сплачено судовий збір при поданні позовної заяви з урахуванням двох вимог немайнового характеру (спростування інформації) (по 768,40 грн.) та вимоги майнової вимоги (відшкодування моральної шкоди) (1921 грн.), а всього 3457,80 грн..

Також позивачем понесені витрати на оплату робіт залученого стороною експерта в розмірі 10400 грн. (5200 + 5200)(а.с.45, 60).

При поданні апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено 5 188,50 грн. судового збору.

Виходячи з принципу пропорційності відшкодування судових витрат задоволеним вимогам (немайнова вимоги), ОСОБА_1 підлягає відшкодування судовий збір, сплачений при поданні позовної заяви у розмірі 768,40 грн. та витрати на оплату робіт залученого експерта в розмірі 5200 грн., а всього 5 968,40 грн.

З аргументованими запереченнями щодо співмірності судових витрат, або клопотаннями про їх зменшення (частина 8 статті 139 ЦПК України) відповідач до суду не звертався.

За таким же принципом позивачу підлягає відшкодуванню судовий збір, сплачений при поданні апеляційної скарги, пропорційний розмір якого складає 1152,6 грн.(768,40 х 150%).

Загальний розмір судових витрат, який підлягає відшкодуванню позивачеві, складає 7121 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представників ОСОБА_1 адвокатів Войченко Сергія Вікторовича та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 березня 2021 року змінити відповідно до редакції цієї постанови.

Викласти резолютивну частину судового рішення в наступній редакції.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недостовірною та такою, що порушує право на повагу до гідності, честі та недоторканості ділової репутації, інформацію, поширену на власній сторінці в мережі Facebook (https://www.facebook.com/andrei.tolpekin) ОСОБА_2 , де він у прямому ефірі ІНФОРМАЦІЯ_6 при обговоренні теми " ІНФОРМАЦІЯ_5 " висловився про участь ОСОБА_1 у «рейдерських атаках» та захоплені ринку ( АДРЕСА_2 ).

Зобов`язати ОСОБА_2 протягом одного місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили опублікувати на власній сторінці у мережі Facebook ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ) під заголовком «СПРОСТУВАННЯ» вступну та резолютивну частину постанови апеляційного суду.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7 121 грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В. В.Коломієць

Н.О.Шаманська

---------------------------------

повну постанову складено 15 червня 2021 року