Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/4019/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.02.2021 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого - судді Леньо В.В., при секретарі - Казимірська Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу Гонтар Л.І., Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу Гонтар Л.І., Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, про визнання права власності.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_3 . Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_1 від 29.03.1995 року.

Заповіту покійний не залишив. Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Позивач та відповідач (мати позивача та дружина спадкодавця) є спадкоємцями за законом першої черги.

Згідно положень ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Покійному батьку на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 2,00 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства на території Хижанської сільської ради.

З часу відкриття спадщини весь ризик та тягар утримання спадкового нерухомого майна позивач здійснює одноосібно, фактично вступив в володіння згаданою земельною ділянкою. За вказаних обставин за прийняттям спадщини він звернувся до приватного нотаріуса Гонтар Л.I. Однак через наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно суперечливих відомостей щодо предмета спадщини нотаріус у видачі свідоцтва про спадщину відмовила (копія листа від 15.09.2020 р. №52/01-16 додається). Така ситуація обумовлена тим, що інформація Державного реєстру речових прав на нерухоме майно одночасно містить дані щодо двох власників однієї земельної ділянки, яка входить до складу спадщини, а саме - спадкодавця ОСОБА_3 та Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області.

За таких обставин позивач позбавлений можливості оформити прийняття спадщини у регламентованому порядку. Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК Украйна зазначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Саме з вказаних підстав позивач змушений звернутися до суду.

Відповідно до положень п.3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/04-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування найпоширенішою причинок звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно В порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суд;. України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність батьку позивача було надано наказом ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області від 04.01.2017 р. №61-сг. Наказом ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області від 09.10.2017 р. №3258-сг земельна ділянка площею 2,00 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства на території Хижанської сільської ради була передана у власність спадкодавцю ОСОБА_3 .

27.10.2017 року за батьком позивача було проведено державну реєстрацію права власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №102413990 від 02.11.2017 року.

У той же час в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно спадкова земельна ділянка рахується за двома окремими власниками: покійним батьком та ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області, яке як розпорядник земель державної форми власності вже передало земельну ділянку у власність спадкодавця.

У зв`язку з цим позивач не може оформити своїх спадкові права, тому змушений звернутися до суду з позовом про визнання права власності.

Головним управлінням Держгеокадастру у Закарпатській області до суду подано письмові пояснення (а.с.44-50), доводи якого зводяться до того, що Державним реєстратором речових прав Велятинської сільської ради Хустського району Закарпатської області допущено помилку у проведені реєстраційного запису, а саме: не зареєстровано перехід права власності на земельну ділянку до ОСОБА_3 у відкритому вже раніше розділі, а прийняте рішення про відкриття окремого, ще одного нового розділу. Зазначене позбавляє можливості на даний час здійснити перехід права власності в порядку спадкування за законом, до скасування даного запису і розділу, як відкритого помилково.

Допущена державним реєстратором подвійна реєстрація права власності на земельну ділянку порушує права Позивача, а тому його право підлягає захисту шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), внесене державним реєстратором Велятинської сільської ради Хустського району Закарпатської області, що стало підставою для реєстрації в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на земельну ділянку за кадастровим номером :02:001:0109.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує (а.с.38).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, однак до суду подано письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує (а.с. 27).

Приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу Гонтар Л.І., представник Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області у судове засідання у судове засідання не з`явилися.

Приватним нотаріусом Гонтар до суду подано клопотання про розгляд справи за її відсутності (а.с.36). Представником Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області подано до суду письмове пояснення по справі, які просив врахувати при прийнятті рішення (а.с.44-50).

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_3 .

Факт смерті ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_2 (а.с.6).

Факт родинних відносин позивача ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 (а.с.4).

За час свого життя ОСОБА_3 заповіт не залишив.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 2,00 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства на території Хижанської сільської ради (а.с.9-12).

За прийняттям спадщини позивач звернувся до приватного нотаріуса Гонтар Л.I. Однак через наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно суперечливих відомостей щодо предмета спадщини нотаріус у видачі свідоцтва про спадщину відмовила, що стверджується листом від 15.09.2020 р. №52/01-16 (а.с.7). Така ситуація обумовлена тим, що інформація Державного реєстру речових прав на нерухоме майно одночасно містить дані щодо двох власників однієї земельної ділянки, яка входить до складу спадщини, а саме - спадкодавця ОСОБА_3 та Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області.

Дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність батьку позивача - ОСОБА_3 було надано наказом ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області від 04.01.2017 р. №61-сг (а.с.65).

Наказом ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області від 09.10.2017 р. №3258-сг земельна ділянка площею 2,00 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства на території Хижанської сільської ради була передана у власність спадкодавцю ОСОБА_3 (а.с. 8).

27.10.2017 року за батьком позивача було проведено державну реєстрацію права власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №102413990 від 02.11.2017 року.

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності земельна ділянка з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства на території Хижанської сільської ради Закарпатської області площею 2,00 га, кадастровий номер :02:001:0109 належить в цілому на праві приватної власності ОСОБА_3 , код НОМЕР_3 (а.с.66-66 зв.).

У той же час в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно спадкова земельна ділянка рахується за двома окремими власниками: покійним батьком позивача - ОСОБА_3 та ГУ Держгеокадастру в Закарпатскій області, яке як розпорядник земель державної форми власності вже передало земельну ділянку у власність спадкодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до статті 1261 ЦК України позивач відноситься до першої черги спадкування, як син спадкодавця.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Факт проживання разом з спадкодавцем, в тому числі на день смерті підтверджується відміткою в паспорті про реєстрацію в АДРЕСА_1 (а.с. 3 зв.).

Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані ЦК України (2003 р.).

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В ст.1217 ЦК України, зазначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Відповідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини.

Частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В судовому засіданні встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за життя набув право власності на земельну ділянку площею 2га для ведення особистого селянського господарства на території Хижанської сільради. Було проведено державну реєстрацію права власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №102413990 від 02.11.2017 року. Разом з тим, реєстрацію права власності державним реєстратором було проведено з порушенням, оскільки не зареєстровано перехід права власності на земельну ділянку до ОСОБА_3 у відкритому вже раніше розділі, а прийняте рішення про відкриття окремого, ще одного нового розділу.

Отже, юридичний факт належності ОСОБА_3 за життя зазначеної земельної ділянки не оспорюється. Однак через порушення процедури перереєстрації, наразі спадкодавець позбавлений юридичної можливості оформити спадкові права в порядку, передбаченому законом, а відтак іншої можливості, як звернення до суду з відповідним позовом у позивача не має.

Суд частково погоджується з доводами представника ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області, що вказана ситуація позбавляє можливості на даний час здійснити перехід права власності в порядку спадкування за законом, до скасування даного запису і розділу, як відкритого помилково, однак зауважує, що вчинення помилки під час реєстрації права власності на земельну ділянку державним реєстратором не може слугувати підставою для відмови у позові, оскільки така є підставою для звернення до суду як основна і єдина перешкода в оформленні переходу права власності.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, відповідачі претензій до спадкового майна не ставлять, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі шляхом визнання визнати права власності.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 263, 264, 265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Визнати за позивачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцем АДРЕСА_1 право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства на території Хижанської сільської ради Закарпатської області площею 2,00 га, кадастровий номер :02:001:0109.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючийВ. В. Леньо