Справа № 308/263/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2021 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Данко В.Й.,

за участі секретаря судових засідань Козак А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Ужгороді скаргу ОСОБА_1 (боржника), в інтересах якого діє представник адвокат Розман Сергій Юрійович, де суб`єкт оскарження головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Міснік Неля В`ячеславівна, стягував ОСОБА_2 , про визнання неправомірним рішення державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Розман С.Ю., звернувся в суд із скаргою, де суб`єкт оскарження головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Міснік Н.В., стягувач ОСОБА_2 , визнання неправомірним рішення державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування скарги представник скаржника посилається на те, що головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Міснік Н.В. здійснюється провадження №3905697 з примусового виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.04.2007 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей.

Зазначає, що у матеріалах цього провадження міститься розрахунок заборгованості по аліментам, згідно з яким заборгованість зі сплати боржником таких аліментів станом на 31.05.2017 року становить 55817,74 грн. Однак, він не погоджується з вказаним розрахунком, у зв`язку з чим звернувся до виконавця із клопотанням про здійснення перерахунку такої заборгованості. Листом від 04.12.2019 року №7-3905697/2692 відмовлено у задоволенні такого клопотання мотивуючи його тим, що розрахунок заборгованості по аліментам, проведений 16.04.2018 року іншим державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області, сторонами виконавчого провадження не оскаржений. Тому, наявна заборгованість є чинною. Нарахування заборгованості Відділом примусового виконання рішення не здійснювалося. У матеріалах виконавчого провадження відсутня заява боржника про зміну фінансового становища.

Проте, представник скаржника вважає, що виконавець протиправно не розглянула його клопотання про здійснення перерахунку заборгованості зі сплати боржником аліментів у даному виконавчому провадженні, а відтак її бездіяльність є протиправною.

Зауважує, що згідно з рішенням суду з боржника стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітків, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення ними повноліття. З наявного у матеріалах виконавчого провадження розрахунку слідує, що він проведений з серпня 2011 року із початком заборгованості в розмірі 193,97 грн., яку боржник не оспорює, по 31.05.2017 року до досягнення другою дитиною повноліття.

При цьому, починаючи з січня 2013 року і до кінця вищезазначеного періоду виконавцем здійснено розрахунок виходячи із середньої заробітної плати, про що вказано у розрахунку. 10.07.2013 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення боржником підприємницької діяльності. З квітня 2013 року боржник не отримує будь-яких доходів, окрім пенсії по інвалідності, що стверджується доданими до цієї скарги копіями довідок з УПФУ та органу податкової інспекції.

Представник заявника вказує, що приписи ст. 195 Сімейного кодексу України та п.4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, які врахував виконавець при здійсненні розрахунку заборгованості, не підлягають застосуванню, оскільки вказана редакція норми Сімейного кодексу України не може застосовуватися до нього, так як вона встановлена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності лише 08.07.2017 року, після фактичного припинення у нього зобов`язання зі сплати аліментів у зв`язку з досягненням молодшої дитини повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Водночас, попередня редакція ч.ч.1, 2 ст.195 СК України, яка діяла на момент припинення зобов`язання з виплати аліментів станом на травень 2017 року передбачала, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує.

Мотивуючи скаргу положеннями п.14 ч.1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 року №146, абзацу 2 п.12 розділу X Інструкції у редакції, діючій станом на травень 2017 року, ст.58 Конституції України та рішенням Конституційного Суду України від 09.02.1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) заявник звертає увагу, що незалежно від наявності у матеріалах виконавчого провадження раніше здійсненого іншим державним виконавцем розрахунку заборгованості зі сплати боржником аліментів, який проведений з порушенням вимог законодавства, виконавець повинен був здійснити перерахунок вказаної заборгованості після перерахунку не заборонено приписами (неупередженості, ефективності, незалежності та верховенства права).

Крім того, зазначає, що протягом 2014-2016 років добровільно переказав на картку стягувача грошові кошти в загальному розмірі 686,00 грн. у якості аліментів, які невраховані у проведеному виконавцем розрахунку, що додатково свідчить про його некоректність. 05.06.2006 року один з синів ОСОБА_3 досяг повноліття. Натомість рішення суду про визначення розміру аліментів на іншого сина у зв`язку з цим не ухвалювалося.

Також зауважує, що за приписами ч. 2 ст. 183 СК України (у діючій на той час редакції), якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Проте, виконавцем у порушення цієї норми закону продовжуються стягуватися аліменти після досягнення однією дитиною повноліття без вирахування тієї рівної частки, що припадала на цю дитину.

На підставі наведеного просить суд визнати неправомірним рішення головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Міснік Н.В. про відмову у здійсненні перерахунку заборгованості зі сплати ОСОБА_1 аліментів у виконавчому провадженні №3905697; зобов`язати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Міснік Н.В. здійснити перерахунок заборгованості зі сплати ОСОБА_1 аліментів у виконавчому провадженні №3905697 з урахуванням фактичного доходу цього боржника, а не середньої заробітної плати, та фактично сплачених ним в добровільному порядку сум на користь стягувача ОСОБА_2 , а також за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину ОСОБА_3 , яка досягла повноліття; зупинити стягнення на підставі виконавчого документу у виконавчому провадженні №3905697 до вирішення скарги по суті.

Представник заявника адвокат Розман С.Ю. у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву в якій вимоги скарги підтримав з підстав, викладених у ній, та просив задовольнити.

Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Міснік Н.В. у судове засідання не з`явився, однак в попередніх судових засіданнях подав відзив, в якому просив розгляд скарги провести за його відсутності, проти вимог скарги заперечила та просила скаргу залишити без задоволення, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на скаргу, який долучено до матеріалів справи.

У поданому відзиві зазначає, що на виконанні в Ужгородському міському відділі державної виконавчої служби ГТУЮ у Закарпатській області перебувало виконавче провадження №3905697 з виконання виконавчого листа №2п-117, виданого 01.06.2007 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення ними повноліття. 11.04.2018 року в.о. начальника управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Закарпатській області винесено постанову про передачу матеріалів виконавчого провадження з Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області до відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Закарпатській області. 23.04.2018 року головним державним виконавцем відділу ПВР Міснік Н.В. на підставі ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про прийняття виконавчого провадження. Зауважує, що на момент прийняття матеріалів виконавчого провадження до відділу ПВР з Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області, заборгованість по сплаті аліментів становила 55817,74 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за №4-38/17 від 16.04.2018 року (станом на 31.05.2017 року повноліття дитини), виданого старшим державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Дерев`янко О.В. Боржник не погодився з вказаним розрахунком звернувся до головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управліня забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Міснік Н.В. із клопотанням про здійснення перерахунку такої заборгованості від 08.06.2018 року. Головним державним виконавцем було надано відповідь від 04.12.2019 року за вих. №7-3905697/2692 ОСОБА_1 на вищевказане звернення, де зазначено, що сам розрахунок з наявною заборгованістю оскаржений сторонами виконавчого провадження не був, у зв`язку з чим, є дійсним.

Також зазначає, що на момент передачі даного виконавчого провадження до відділу ПВР з Ужгородського MB ДВС діти за виконавчим документом діти вже були повнолітні, у зв`язку з чим, заборгованість не нараховується з 31.05.2017 року (досягненням другою дитиною повноліття).

Стягувач ОСОБА_2 , яка належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду скарги, у судове засідання не з`явилася, однак її неявка у відповідності до ч. 2 ст. 450 ЦПК України не перешкоджає розгляду скарги.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.04.2007 року у справі №2п-117/07 задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення ними повноліття, починаючи з 26.01.2006 року.

На виконання вказаного рішення Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 01.06.2007 року видано виконавчий лист, який пред`явлений для примусового виконання до міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції.

Постановою в.о. начальника управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Закарпатській області від 11.04.2018 року передано з Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області до відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Закарпатській області для подальшого виконання виконавче провадження №3905697 по виконанню виконавчого листа №2п/117/07, виданого 01.06.2007 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області.

23.04.2018 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Міснік Н.В. винесено постанову про прийняття вказаного виконавчого провадження.

Встановлено, що 08.06.2018 року ОСОБА_1 звернувся до головного державного виконавця відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Закарпатській області Міснік Н.В. із клопотанням про здійснення перерахунку заборгованості зі сплати ним аліментів у даному виконавчому провадженні, в якому зазначив, що у матеріалах виконавчого провадження міститься розрахунок заборгованості по аліментах, згідно з яким заборгованість зі сплати ним таких аліментів станом на 31.05.2017 становить 55817,74 грн., однак він не погоджується з вказаним розрахунком, а тому просив, враховуючи його реальні доходи, а не розмір середньої заробітної плати чи будь-які інші дані, за вирахуванням тієї рівної частки, яка припадала на його дитину, яка досягла повноліття, та з урахуванням отриманих стягувачем протягом 2014-2016 років від нього аліментів в розмірі 686,00 грн. здійснити перерахунок.

З оглянутого у судовому засіданні листа головного державного виконавця від 04.12.2019 року за вих. №7-3905697/2692 вбачається, що сам розрахунок з наявною заборгованістю оскаржений сторонами виконавчого провадження не був, у зв`язку з чим, є дійсним.

Також зазначає, що на момент передачі даного виконавчого провадження до відділу ПВР з Ужгородського MB ДВС діти за виконавчим документом вже були повнолітні, у зв`язку з чим, заборгованість не нараховується з 31.05.2017 року (досягненням другою дитиною повноліття).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципами верховенства права та діють виключно відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Відповідно до ч.8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п.5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Щодо вимоги про визнання неправомірним рішення головного державного виконавця відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Закарпатській області Міснік Н.В. про відмову у здійсненні перерахунку заборгованості зі сплати ОСОБА_1 аліментів у виконавчому провадженні №3905697.

Аналіз даних норм законодавства вказує на те, що предметом оскарження може бути сам розрахунок заборгованості з наявною сумою заборгованості, а не здійснення чи відмова у здійсненні перерахунку такого.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У відповідності до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що заявником не представлено суду жодних доказів щодо підставності своїх вимог, розрахунок заборгованості станом на момент звернення до суду не оскаржений, зважаючи на те, що доводи заявника знайшли своє об`єктивне спростування доводами державного виконавця, суд приходить до висновку, що вимога скарги є безпідставними та не підлягає до задоволення.

Суд також звертає увагу заявника та ту обставину, що вимога зобов`язати посадову особу державної виконавчої служби здійснити перерахунок розміру заборгованості по аліментах у даному випадку є фактично втручанням у право і обов`язок виконавця, надані йому законом, самостійно визначати розмір заборгованості за аліментами.

Крім цього, виходячи з вимог передбачених ст. 451 ЦПК України, суд також вважає необґрунтованою вимогу заявника про зупинення стягнення на підставі виконавчого документу у виконавчому провадженні №3905697 до вирішення скарги по суті.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у поданій адвокатом Розман С.Ю. скарзі слід відмовити.

Керуючись ст.ст.258, 259, 260, 261, 263, 447 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 (боржника), в інтересах якого діє представник адвокат Розман Сергій Юрійович, де суб`єкт оскарження головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Міснік Неля В`ячеславівна, стягував ОСОБА_2 , про визнання неправомірним рішення державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.Й. Данко