ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року

м. Харків

справа № 621/2149/20

провадження № 22-ц/818/2156/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: судді Тичкової О.Ю.,

суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

сторони справи:

позивач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 28 грудня 2020 року в складі судді Філіп`євої В.В., -

У С Т А Н О В И В :

У серпні 2020 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» надалі ПрАТ « СК «Уніка») звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 , в порядку суброгації, майнову шкоду в розмірі 23701,50 грн та судові витрати в розмірі 2102,00 грн.

Позов мотивований тим, що 22.12.2018 року між ПрАТ « СК «Уніка» та ОСОБА_3 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 021132/4605/00000006, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом TOYOTA Rav4, державний номерний знак НОМЕР_1 . 28.01.2019, відповідачка ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN Passat, державний номерний знак НОМЕР_2 , по проспекту Ювілейному, 51 в м. Харків, скоїла зіткнення з автомобілем марки TOYOTA Rav4, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 . Постановою Московського районного суду м. Харкова від 15.03.2019 ОСОБА_1 визнано винною в скоєнні вищезазначеного ДТП. На виконання договору добровільного страхування № 021132/4605/00000006, ОСОБА_3 на користь СТО ТОВ «АВТОАРТ ЛТД» для ремонту автомобіля йому виплачено 23701,50 гривень збитків за пошкодження транспортного засобу. Так до ПрАТ «СК «УНІКА» в порядку суброгації перейшло право вимоги, оскільки безпосередньо відповідальною особою за спричинені збитки є відповідачка ОСОБА_1 , посилаючись на норми Закону України «Про страхування», статей 993, 1187-1188 Цивільного кодексу України, ПрАТ «СК «УНІКА» просить суд стягнути майнову шкоду в розмірі страхового відшкодування в сумі 23701,50 гривень, та судовий збір в розмірі 2102,00 гривень.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 28 грудня 2020 року позовні вимоги ПрАТ «СК «УНІКА» до ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «УНІКА» майнову шкоду в порядку суброгації в розмірі 23701,50 грн. та судові витрати в розмірі 2102, 00 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідачем не заперечується заподіяння нею матеріальної шкоди власнику транспортного засобу марки TOYOTA Rav4, державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_3 під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди 28.01.2019. Позивач довів своє право зворотної вимоги по виплаченому потерпілій особі страховому відшкодуванню. Оскільки особою, безпосередньо відповідальною за збитки, завдані пошкодженням автомобілю TOYOTA Rav4, державний номерний знак НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 , до ПрАТ «СК «УНІКА» , відповідно до умов договору добровільного страхування, в порядку суброгації перешло право вимоги до відповідача про стягнення виплаченого страхового відшкодування в сумі 23701,50 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що сума відновлювального ремонту автомобіля марки TOYOTA Rav4, державний номерний знак НОМЕР_1 , як і розмір шкоди, яку повинен відшкодувати відповідач, є необґрунтованою та завищеним. Так суд не дав належної оцінки, тій обставині, що проведення огляду транспортного засобу відбулось без участі відповідача. Крім того відомості зі Схеми місця ДТП щодо обсягу пошкоджених деталей автомобіля, а саме відсутність відомостей про наявність тріщин заднього бамперу, не відповідають акту складеному оцінювачем та є необґрунтованими.

У відзиві на апеляційну скаргу від ОСОБА_4 , який діє в інтересах ПрАТ «СК «УНІКА», в якому він просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на те, що суд першої інстанції дослідив у повному обсязі всі обставини справи, вірно визначив правовідносини сторін, що виникають з встановлених обставин, вірно визначив правові норми, що мають застосовуватись до цих правовідносин, ухвалив вірне та засноване на законі рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Крім того всі обставини на які посилається апелянт в своїй скарзі були досліджені судом першої інстанції об`єктивно та повному обсязі.

Заслухавши головуючого суддю, дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, відзиву на неї, апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, постановою Московського районного суду міста Харкова від 15.03.2019 по справі № 643/1945/19 (пров.3/643/875/19) ОСОБА_1 була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, а саме, у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, скоєної шляхом зіткнення автомобіля VOLKSWAGEN Passat, державний номерний знак НОМЕР_2 , під її керуванням та автомобілю TOYOTA Rav4, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 (а.с.22-23)

Згідно довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 090418 від 05.02.2019, 28.01.2019, о 16:20 годині, у місті Харкові по проспекту Ювілейному, 51, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля VOLKSWAGEN Passat, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням відповідачки ОСОБА_1 , поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відсутній, та автомобілю TOYOTA Rav4, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ПРАТ СК «УНІКА» від 24.12.2019 (а.с.24).

Як убачається зі змісту договору добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 021132/4605/0000006 від 22.12.2018, ПАТ « СК «УНІКА» та страхувальник ОСОБА_3 уклали страхування транспортного засобу TOYOTA Rav4, державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.8-9).

Вищезазначений договір укладений на умовах страхування, передбачених до Договору добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» (а.с.10-21).

Відповідно до даних централізованої бази МТСБУ від 11.08.2020 , відомості про поліс та страховика, що видав транспортний поліс транспортному засобу з державним номерним знаком НОМЕР_2 відсутні (а.с.40).

Як убачається з матеріалів справи, 28.01.2019 ОСОБА_3 , звернувся до ПРАТ «СК «УНІКА» з заявою про подію, що має ознаки страхового випадку ДТП № 00288024 за участю його автомобілю TOYOTA Rav4, державний номерний знак НОМЕР_1 , та виплату можливого страхового відшкодування на СТО TOYOTA Автоарт (а.с.26).

Згідно заяви про проведення огляду пошкодженого транспортного засобу від 01.02.2019, суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 оглянуто автомобіль TOYOTA Rav4, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2010 року випуску, та виявлено пошкодження заднього бамперу автомобіля, а саме тріщини та зчісування структурної частини, а також пошкодження чехла запасного колеса, а саме зчісування лакофарбового покриття (а.с.27-29).

Ремонтною калькуляцією № 00288024 від 21.02.2019 та рахунком на оплату № 984 від 14.02.2019, встановлено вартість відновлювальних ремонтних робіт пошкодженого автомобілю, яка склала 25801, 50 гривень, в тому числі ПДВ - 4300,25 грн. (а.с.30-35).

Згідно з страховим актом ПРАТ СК «УНІКА» № 00288024, сума страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 021132/4605/0000006 від 22.12.2018, укладеного між страховиком ПРАТ СК «УНІКА» та страхувальником ОСОБА_3 з урахуванням франшизи становить 23701,50 грн. (а.с.36).

Як убачається з акту виконаних робіт № ТД-001992 від 19.04.2019, офіційним дилером ТОВ «АВТОАРТ ЛТД» виконані відновлювальні роботи з ремонту автомобіля TOYOTA Rav4, державний номерний знак НОМЕР_1 , на суму 25801,50 грн. (а.с.39).

25.02.2019 платіжним дорученням № 071937 здійснено перерахування на рахунок СТО ТОВ «АВТОАРТ ЛТД» суми страхового відшкодування в розмірі 23701,50 гривень за договором добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 021132/4605/0000006 від 22.12.2018, яке здійснене на підставі наказу ПРАТ СК «УНІКА» № 00288024 від 22.04.2019. (а.с.37-38).

Відповідно до ч. 2 ст.1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір: підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

На підставі п. 1 ч. 1ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України).

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Доказами наявності у позивача, як страховика, права вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди, є договір страхування і документ, який підтверджує виплату страхового відшкодування.

Так, ст. 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або Іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 980 ЦК України та ст.4 Закону України «Про страхування», предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України встановлено,що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду.

При застосуванні наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70): стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону № 1961-IV, з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні,. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

З огляду на вищевикладене, судовою колегією встановлено, що після виплати ПРАТ СК «УНІКА» 25.02.2019 страхового відшкодування на рахунок ТОВ «АВТОАРТ ЛТД» в розмірі 23701, 50 грн. на виконання договору добровільного страхування з ОСОБА_3 , до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 , як до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди потерпілому, в порядку суброгації.

Тобто, ОСОБА_1 , як особа, винна у вчиненні ДТП, в якому отримав механічні пошкодження автомобіль марки TOYOTA Rav4, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , що не заперечується та не оспорюється самою відповідачкою, зобов`язана відшкодувати шкоду, у межах виплаченого страхового відшкодування, ПрАТ «СК «Уніка».

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 3 статті 2 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є змагальність сторін.

Частинами 1-3 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, судовою колегією не приймаються до уваги доводи апелянта про необхідність його участі в проведення огляду застрахованого автомобіля після ДТП, оскільки відповідно до п.5.2 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України №1335/5/1159 від 24.07.2009 року, виклик заінтересованих осіб для технічного огляду здійснюється замовником дослідження у разі потреби, тобто присутність представників сторони для технічного огляду не є обов`язковою.

Доводи апелянта про невідповідність пошкоджень транспортного засобу марки TOYOTA Rav4, державний номерний знак НОМЕР_1 , які вказані в Схемі місця ДТП обсягу пошкоджених деталей автомобіля, які зазначені в акті складеним оцінювачем, спростовується тим, що при складанні схеми ДТП працівниками поліції заповнюється графа « перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу, отриманих в наслідок ДТП», тобто вони не зобов`язані та не мають відповідної кваліфікації для встановлення повного об`єму та характеру пошкоджень транспортного засобу, чим і займається ( а.с. 117).

Не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що сума відновлювального ремонту автомобіля марки TOYOTA Rav4, державний номерний знак НОМЕР_1 є необґрунтованою та підставою для розрахунку суми страхового відшкодування, стали недостовірні первинні документи, з таких підстав.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина 2 статті 80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини 1,6статті 81 ЦПК України).

Частиною першою статті 106 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

В супереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження заперечень проти позову та доводів апеляційної скарги. Клопотання про призначення у справі судової авто технічної експертизи для встановлення можливих пошкоджень автомобілю ОСОБА_3 в результаті ДТП або судово товарознавчої експертизи для з`ясування вартості відновлювального ремонту автомобілю TOYOTA Rav4, державний номерний знак НОМЕР_1 в суді першої та апеляційної інстанції не заявляла.

Отже, апелянтом не надано належних доказів невідповідності суми відновлювального ремонту та можливих пошкоджень автомобіля марки TOYOTA Rav4, державний номерний знак НОМЕР_1 , та необґрунтовані твердження про те, що підставами для розрахунку суми страхового відшкодування, стали недостовірні первинні документи, клопотань про призначення відповідних експертиз в суді першої інстанції не заявлено.

Інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення для правильного вирішення спору, оскільки за встановлених судом обставин інші наведені апелянтом аргументи не є суттєвими.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04).

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги висновку суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають, фактично направлені на переоцінку доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.

З огляду на те, що суд правильно встановив характер спірних правовідносин та застосував до них належні норми матеріального права, підстави для скасування рішення суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі вістуні, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який дії в інтересах ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 28 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 14 червня 2021 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук