ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3482/21 Справа № 202/4125/17 Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л. П. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Заворотного К.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації невід`ємних поліпшень майна, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Індустріальної районної у м.Дніпрі ради, про усунення перешкод в користуванні квартирою та виселення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення компенсації невід`ємних поліпшень майна.

В обґрунтування позовних вимог, які уточнювалися в ході судового розгляду справи, ОСОБА_3 посилалася на те, що вона є племінницею ОСОБА_5 , яка в 1999 році надала їй та членам її сім`ї право користування належною ОСОБА_2 квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 . У зазначеній квартирі вона проживає разом з членами сім`ї з 1999 року по теперішній час, при цьому жодних речей ОСОБА_2 , як і її самої у квартирі не було. З часу проживання в квартирі і по теперішній час, вона особисто користується квартирою, веде господарство та сплачує комунальні платежі, несе всі витрати пов`язані з експлуатацією та підтримкою квартири в задовільному стані. При вселенні квартира була в незадовільному стані, були відсутні сантехнічні засоби, скло на вікнах, шпалери, покриття підлоги і т.д. За власні кошти нею та членами її родини в квартирі було виконано ремонт, замінено вхідні та міжкімнатні двері, вікна, замінено водопровідні та каналізаційні труби, покриття полів, оздоблення стін та стелі. За згодою з ОСОБА_2 було здійснено переобладнання лоджії та з`єднання з житловою кімнатою, в результаті якого змінились показники квартири. Всі роботи, які виконані нею у квартирі за час проживання в квартирі, є невід`ємними поліпшеннями. 21 грудня 2018 року судовим експертом ОСОБА_6 було складено висновок №51/18, за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 після виконання невід`ємних поліпшень збільшилась на 148 413 грн., що складає 23,7%. За весь час проживання та користування квартирою жодного разу не було спроб зміни порядку користування квартирою від ОСОБА_2 чи інших осіб, також до позивача не надходило жодних звернень та листів, щодо вирішення цього питання. ОСОБА_2 до останнього часу спілкувалася з нею, відвідувала її сім`ю, а також надавала згоду на проведення ремонту у квартирі. На підставі викладеного ОСОБА_3 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь компенсацію вартості невід`ємних поліпшень у сумі 148 413 грн. та судові витрати у справі.

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог, які уточнювалися в ході судового розгляду справи, ОСОБА_2 посилалася на те, що в належній їй на праві власності квартирі АДРЕСА_2 проживають її племінниця ОСОБА_3 з сім`єю: чоловіком ОСОБА_3 та дітьми ОСОБА_7 2008 року народження та ОСОБА_4 2001 року народження. Зазначає, що вона дозволила у 1999 році племінниці проживати в належній їй на праві власності квартирі, оскільки вона тимчасово з 1998 року проживала у сільській місцевості поза межами м.Дніпропетровська у зв`язку із здійсненням догляду за матір`ю похилого віку та хворим сином, який хворів на туберкульоз та за рекомендацією лікарів, йому було рекомендовано проживати у сільській місцевості. Починаючи з 2016 року вона неодноразово усно вимагала від ОСОБА_3 звільнити належну їй квартиру, виселитися із квартири, оскільки квартира потрібна їй для проживання. Але ОСОБА_3 та члени її сімї відмовляються виселятися, вимагаючи компенсації вартості здійсненого у квартирі ремонту. Однак, ОСОБА_2 вказує, що вона не погоджувала здійснення в квартирі будь-якого ремонту, оскільки її цілком влаштовував стан квартири. ОСОБА_3 та ОСОБА_3 змінили замки на вхідних дверях у квартиру та відмовляються передати їй ключі від квартири, чим перешкоджають їй у доступі та проживанню у квартирі. З приводу протиправних дій ОСОБА_3 та з метою захисту прав власника, ОСОБА_2 вимушена була неодноразово звертатися із заявами до Індустріального відділу поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області. ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_3 без її дозволу вивезли із квартири належні їй речі, які знаходилися в квартирі з 1995 року у інше житлове приміщення квартиру АДРЕСА_3 та відмовляються повернути належне їй майно. ОСОБА_3 та ОСОБА_3 не є власниками квартири АДРЕСА_2 та не зареєстровані в зазначеній квартирі і не мають правових підстав проживати в квартирі, та відповідно їх неповнолітні доньки ОСОБА_7 та ОСОБА_4 також не мають права проживати у квартирі і підлягають виселенню. Внаслідок дій ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , будучи власником квартири, ОСОБА_2 позбавлена можливості нею користуватися та розпоряджатися на власний розсуд та вимушена звернутися до суду за захистом своїх законних прав. Діями відповідачів, які виразилися в порушенні її прав як власника на житло, створення перешкод у користуванні та розпорядження квартирою їй спричинено моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях та переживаннях, вона не має можливості постійно мешкати за місцем реєстрації у належній їй квартирі, чим порушені нормальні життєві зв`язки ОСОБА_2 17 жовтня 2017 року ОСОБА_2 було направлено відповідачам повідомлення про виселення, яке ними отримано 19 жовтня 2017 року, в якому ОСОБА_2 повідомила про те, що квартира потрібна їй для проживання, та просила звільнити квартиру шляхом виселення та передати їй ключі від квартири. Своїми діями ОСОБА_3 та ОСОБА_3 порушують право її власності на квартиру, чим спричинено їй моральну шкоду, розмір якої оцінює в 200 000 грн. На підставі викладеного ОСОБА_2 просила суд усунути їй перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_2 шляхом виселення з квартири АДРЕСА_2 : ОСОБА_3 , 1977 року народження; ОСОБА_3 , 1975 року народження; ОСОБА_7 , 2008 року народження; ОСОБА_4 , 2001 року народження; стягнути солідарно з ОСОБА_3 , 1977 року народження; ОСОБА_3 , 1975 року народження; ОСОБА_4 , 2001 року народження на її користь моральну шкоду в сумі 200 000 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації невід`ємних поліпшень майна. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 частково задоволено. Усунено ОСОБА_2 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_2 , шляхом виселення з квартири АДРЕСА_2 : ОСОБА_3 , 1977 року народження ( АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 , 1975 року народження ( АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 , 2001 року народження ( АДРЕСА_4 ), ОСОБА_7 , 2008 року народження ( АДРЕСА_4 ). Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) в порядку відшкодування моральної шкоди 10000 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 ) на користь держави судовий збір по 560 грн. 54 коп. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду від 22 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та відмовити у задоволенні зустрічних ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб в розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливо лише з підстав, передбачених законом.

У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні їм права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ч.3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

З матеріалів справи вбачається, відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Виконкомом міської ради народних депутатів 19 березня 1999 року на підставі розпорядження №3/1129-99 від 19 березня 1999 року, та відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 травня 2018 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Черненко І.М., зареєстрованого в реєстрі за №2-230, ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 (т.1 а.с.48, 134).

Відповідно до Довідки №424 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 20 липня 2017 року, виданої об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку Мир-12, у кв. АДРЕСА_2 зареєстрована ОСОБА_2 (т.1 а.с.49).

У належній ОСОБА_2 квартирі АДРЕСА_2 проживають ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_7 , 2008 року народження.

17 жовтня 2017 року ОСОБА_2 було направлено ОСОБА_3 , ОСОБА_3 повідомлення про виселення із вказаної квартири, яке ними отримано 19 жовтня 2017 року, в якому ОСОБА_2 повідомила про те, що квартира потрібна їй для проживання, та просила звільнити квартиру АДРЕСА_2 шляхом виселення та передати їй ключі від квартири (т.1, а.с.54, 55, 83).

Встановлено, що у квартиру АДРЕСА_2 зі згоди ОСОБА_2 у 1999 році вселилася тимчасово племінниця ОСОБА_3 та стала проживати в ній. ОСОБА_2 дозволила безоплатно проживати племінниці в квартирі, оскільки ОСОБА_2 поїхала доглядати матір в смт Юр`ївку, а після смерті матері перейшла проживати в хату двоюрідної сестри. Через два роки ОСОБА_2 переїхала в с.Світлогорське Криничанського району Дніпропетровської області.

З довідки із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_7 (номер запису 17751174) (т.2 а.с.80, 81).

ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_8 .

Судом встановлено, ОСОБА_3 проживає у належній ОСОБА_2 квартирі з 1999 року. Після одруження з 2005 року у цій квартирі з нею став проживати її чоловік ОСОБА_3 та після народження їх діти: ОСОБА_4 , 2001 року народження та ОСОБА_7 , 2008 року народження.

ОСОБА_2 вказувала, що вона є власником квартири, іншого житла вона не має та квартира потрібна їй для проживання. Наразі вона вимушена тимчасово мешкати за різними адресами у братів та сестер та не має постійного місця проживання, період проживання від тижня до місяця, внаслідок чого вона позбавлена нормального спілкування з оточуючими людьми та можливості постійно користуватися медичною допомогою лікаря за місцем реєстрації, що особливо важко для неї, оскільки вона є літньою людиною та інвалідом другої групи.

За договором купівлі-продажу від 16 листопада 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В., зареєстрованого в реєстрі за №4571, ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_8 купив 9/10 частин будинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_9 (т.1 а.с.229, 230).

Відповідачі за зустрічним позовом зі згоди ОСОБА_2 вселилися у належну їй квартиру АДРЕСА_2 , безоплатно користувалися нею, сплачуючи комунальні платежі. На даний час існує заборгованість з 2014 року по сплаті за комунальні платіжі КП ЖРЕП в розмірі 4287,10 грн., вони не є членами сім`ї ОСОБА_2 , у спірній квартирі не зареєстровані, та добровільно з 2016 року не звільняють квартиру, перешкоджаючи власнику майна ОСОБА_2 у доступі та проживанні в квартирі, що підтверджується зверненнями ОСОБА_2 із відповідними заявами до Індустріального ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області (т.1 а.с.50-53).

Враховуючи викладене, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 в частині усунення перешкод у користуванні належною їй квартирою шляхом виселення з квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , 2008 року народження є законними та обґрунтованими, а тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 в цій частині.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з відповідачів моральної шкодив розмірі 200 000 грн., слід зазначити згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За змістом ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з засад розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Судом встановлено, що діями відповідачів за зустрічним позовом, які виразилися в порушенні права власника на житло, створення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою ОСОБА_2 , яка не має можливості мешкати за місцем реєстрації у належній їй на праві власності квартирі, були порушені нормальні життєві зв`язки ОСОБА_2 та вона зазнала моральних страждань. Однак, із врахуванням перенесених ОСОБА_2 моральних страждань, виходячи із засад розумності і справедливості, розмір моральної шкоди, стягнутої судом, слід змінити, зменшивши її розмір з 10 000 грн. до 2 000 грн.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення компенсації невід`ємних поліпшень майна у сумі 148413 грн. слід зазначити, відповідно до ст.778 ЦК України, наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця.

Якщо поліпшення можуть бути відокремлені від речі без її пошкодження, наймач має право на їх вилучення.

Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю.

Якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Частка наймача у праві власності відповідає вартості його витрат на поліпшення речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості.

Відповідно до Висновку експерта №51/18 за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 21 грудня 2018 року, проведеної судовим експертом ОСОБА_6 за заявою від 06 грудня 2018 року ОСОБА_3 , ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 , станом після проведення ремонтних та перепланувальних робіт на час складання висновку становить 774 663 грн.; ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 на час складання висновку без врахування невід`ємних поліпшень у період з 01 січня 2000 року по 01 червня 2017 року, з типовим плануванням та простим оздобленням, складає 626 250 грн.; ринкова вартість квартири АДРЕСА_10 після виконання невід`ємних поліпшень збільшилася на 148 413 грн., що складає 23,7% (т.1 а.с.193-218).

Судом встановлено, сім`я ОСОБА_9 з 2005 року проживала у належній ОСОБА_2 квартирі, та ремонт у цій квартирі здійснювався у 2009 році.

Про проведені ремонтні роботи у належній ОСОБА_2 квартирі, ОСОБА_2 дізналася вже після їх проведення.

Доказів на підтвердження того, що ремонт у квартирі проводився з відома та згоди власника квартири ОСОБА_2 , матеріали справи не містять, належних доказів на підтвердження зазначеного суду надано не було.

Тому, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_2 компенсації невід`ємних поліпшень майна у сумі 148 413 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про доведеність її позовних вимог та наявність підстав стягнення з ОСОБА_2 компенсації невід`ємних поліпшень майна у сумі 148 413 грн. належними доказами у справі не підтверджуються.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав стягнення на користь ОСОБА_2 моральної шкоди є необгрунтованими, оскільки судом встановлено, що діями відповідачів за зустрічним позовом порушуються права ОСОБА_2 , як власника, щодо володіння та користування належним їй нерухомим майном.

Доводи апеляційної скарги про неправильне встановлення судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права, незаконність та необгрунтованість рішення суду є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації невід`ємних поліпшень майна, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Індустріальної районної у м.Дніпрі ради, про усунення перешкод в користуванні квартирою та виселення змінити, зменшивши розмір стягнутої солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди з 10 000 грн. до 2 000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді