П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2021року м. Київ

Справа № 761/5893/20

Провадження № 22-ц/824/6038/2021

Резолютивна частина постанови оголошена 09 червня 2021 року

Повний текст постанови складено 10 червня 2021 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Журавльова Д.Д.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: військова частина НОМЕР_1 , приватне акціонерне товариство «Страхова

компанія «ВУСО»,

третя особа ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 листопада 2020 року у складі судді Савицького О. А. у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», третя особа ОСОБА_2 , про стягнення страхового відшкодування та відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа ОСОБА_2 , про стягнення страхового відшкодування та відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позов мотивовано тим, що 07 липня 2019 року о 21 год. 15 хв. водій автомобіля марки «NissanPatrol», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , керуючи автомобілем і рухаючись по вул. Мельникова зі сторони вул. О. Теліги в напрямку вул. Оранжерейна в м. Києві, при перестроюванні праворуч з крайньої лівої смуги не надав перевагу в русі автомобілю марки «Volkswagen Jеtta», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керування ОСОБА_1 , який рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку водій

ОСОБА_2 мав намір перестроїтися, здійснив зіткнення з автомобілем

ОСОБА_1 , у зв`язку з порушенням пункту 10.3 ПДР України, в результаті чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.
Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 30 серпня 2019 року визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення.
На день ДТП автомобіль марки «Nissan Patrol», реєстраційний номер

НОМЕР_2 належав на праві власності військовій частині НОМЕР_1 , а водій ОСОБА_2 проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та здійснив ДТП під час виконання своїх службових обов`язків.
Для визначення розміру матеріальних збитків, 15 липня 2019 року позивач звернувся до ФОП ОСОБА_3 для проведення автотоварознавчої експертизи. 18 липня 2019 року експерт склав Звіт № 978 про оцінку вартості збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу марки «Volkswagen Jеtta», реєстраційний номер

НОМЕР_3 , де розмір матеріальних збитків становить 296 489,91 грн. Окрім пошкодження транспортного засобу позивача, внаслідок ДТП останній отримав травму грудної клітини, передньої черевної стінки та лівого колінного суглобу, що підтверджується випискою з медичної картки стаціонарного хворого № 2162/885, лиском непрацездатності від 09 липня 2019 року, висновком МРТ дослідження від 11 липня

2019 року та касовим чеком від 11 липня 2019 року, таким чином позивач поніс витрати на дослідження стана здоров`я в сумі 950,00 грн.
Цивільно-правова відповідальність водія, який перебував за кермом автомобіля була застрахована в приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ВУСО (далі ПрАТ «СК «ВУСО»), що підтверджується полісом № АМ 130559, зі встановленим лімітом майнової шкоди в 100 000,00 грн. Разом з тим, в досудовому порядку позивач у встановленому законом порядку звернувся до страхової з вимогою виплатити страхове відшкодування, яку ПрАТ «СК «ВУСО» виплатила в сумі 92 000,00 грн, а не в сумі

100 000,00 грн, а тому позивач вважав, що страхова компанія не в повному обсязі виконала договірне зобов`язання перед позивачем.
ОСОБА_1 , з урахуванням уточненої позовної заяви та заяви про збільшення розміру позовних вимог, просив: стягнути з Військової частини НОМЕР_1 відшкодування матеріально шкоди у сумі 197 489,91 грн, моральної шкоду у сумі 20 000,00 грн, судового збору в сумі 2 254,41 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн, витрати на проведення оцінки вартості матеріального збитку в сумі 5 090,00 грн; стягнути з ПрАТ «СК «ВУСО» страхове відшкодування в сумі7 950,00 грн.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 25 лютого 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 01 липня 2020 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено ПрАТ «СК «ВУСО»,

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 09 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ПрАТ «СК «ВУСО», третя особа ОСОБА_2 , про стягнення страхового відшкодування та відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ОСОБА_1 7 244,02 грн, з яких:

7 000,00 грн страхове відшкодування; 174,08 грн витрати на проведення оцінки вартості матеріального збитку; 69,94 грн судові витрати по сплаті судового збору.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 204 380,79 грн, з яких: 197 489,91 грн матеріальна шкода; 4 915,92 грн витрати на проведення оцінки вартості матеріального збитку; 1 974,96 грн судові витрати по сплаті судового збору, а також стягнуто на відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Зобов`язано ОСОБА_1 передати у власність Військової частини НОМЕР_1 транспортний засіб марки «Volkswagen», модель «Jetta», реєстраційний номер

НОМЕР_3 , 2015 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , знявши його з реєстрації в органах МВС за власний рахунок.
Вирішуючи спір в частині що стосується відповідальності ПрАТ «СК «ВУСО» з виплати страхового відшкодування та визначаючи цей розмір у суму 7 000,00 грн, суд першої інстанції виходив із обов?язку страховика по відшкодуванню шкоди, завданої потерпілому виходячи із встановленого ліміту страхового відшкодування у страховому полісі в розмірі 100 000,00 грн та з вирахуванням франшизи 1 000,00 грн, та врахував вже виплачену страховиком суму страхового відшкодування в розмірі 92 000,00 грн.

Покладаючи обов?язок з відшкодування завданої матеріальної шкоди внаслідок ДТП на Військову частині НОМЕР_1 , суд першої інстанції виходив із правил частини другої статті 1187, частини першої статті 1194 ЦК України, за змістом яких особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність власник транспортного засобу, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, суд зробив висновок про наявність правових підстав для стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача 197 489,91 грн, що є різницею між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком.

Щодо заявлених вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн, то суд першої інстанції зробив висновок, що такий розмір є завищеним та не відповідає критерію розумності та справедливості та зменшив її до 10 000,00 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по справі, суд керувався пропорційністю задоволених позовних вимог.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

19 лютого 2021 року Військова частина НОМЕР_1 подала до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Києва апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 листопада 2020 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що на момент здійснення ДТП, у якій

ОСОБА_2 згідно постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 30 серпня 2019 року визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП, ОСОБА_2 проходив строкову військову службу, а тому виконував свої службові обов?язки на закріпленому за ним майном. А тому саме ОСОБА_2 повинен відшкодовувати позивачу завдану шкоду, оскільки військова частина не відповідає за дії, які були вчинені з особистої волі військовослужбовця. За вказаних обставин заявник вказує, що Військова частина НОМЕР_1 не є належним відповідачем у справі.

Рух апеляційної скарги та матеріалів справи

09 березня 2021 року матеріали цивільної справи № 761/5893/20 надійшли до Київського апеляційного суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 09 березня 2021 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 березня 2021 року поновлено Військовій частині НОМЕР_1 строк на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 листопада 2020 року.

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 листопада 2020 року залишено без руху для сплати судового збору.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року продовжено Військовій частині НОМЕР_1 строк на усунення недоліків.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 квітня 201 року відкрито апеляційне провадження у цій справі.
Копію ухвали про відкриття провадження разом з копіями апеляційної скарги та доданими до неї матеріалами надіслано учасникам справи і встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу тривалістю десять днів з моменту отримання копії цієї ухвали.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 травня 2021 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.

Доводи інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Позиція Київського апеляційного суду

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Кишенько С.В. проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

За правилами частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Належним чином повідомлені про дачу, час та місце розгляду справи відповідачі В/чА1937, ПрАТ «СК «ВУСО» та третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з?явились, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За викладених обставин, Київський апеляційний суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи № 761/5893/20за відсутності В/ч НОМЕР_1 , ПрАТ «СК «ВУСО» та третьої особи ОСОБА_2 , які про дачу, час та місце розгляду справи повідомленні належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Аргументи апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 09 листопада 2020 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа ОСОБА_2 , про стягнення страхового відшкодування та відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
В цей же час, апеляційна скарга не містить аргументів щодо незгоди з рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 09 листопада 2020 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «ВУСО», третя особа ОСОБА_2 , про стягнення страхового відшкодування та відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а тому відповідно до правил частини першої статті 367 ЦПК України, оскаржуване судове рішення в цій частині в апеляційному порядку не перевіряється.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що 07 липня 2019 року о 21 год. 15 хв. водій автомобіля марки «NissanPatrol», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , керуючи автомобілем і рухаючись по вул. Мельникова зі сторони вул. О. Теліги в напрямку вул. Оранжерейна в м. Києві, при перестроюванні праворуч з крайньої лівої смуги не надав перевагу в русі автомобілю марки «Volkswagen Jеtta», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керування ОСОБА_1 , який рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку водій

ОСОБА_2 мав намір перестроїтися, здійснив зіткнення з автомобілем

ОСОБА_1 , в результаті чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом марки «Nissan Patrol», реєстраційний номер НОМЕР_2 , підчас ДПТ проходив строкову військову службу в Військовій частині НОМЕР_1 , яка є власником вказаного транспортного засобу.
Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 30 серпня 2019 року визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.
Внаслідок вказаної ДТП транспортний засіб марки «Volkswagen Jеtta», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням позивача отримав механічні пошкодження.
Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 , який на відповідній правовій підставі керував транспортним засобу марки «NissanPatrol», реєстраційний номер НОМЕР_5 , була застрахована ПрАТ «СК «ВУСО», що підтверджується копією поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/1305596.
Відповідно до полісу страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого, за шкоду заподіяну майну 100 000,00 грн, франшиза 1 000,00 грн.
Позивач звернувся до ФОП ОСОБА_3 для проведення оцінки вартості збитку, заподіяного власнику транспортного засобу марки «Volkswagen Jеtta», реєстраційний номер НОМЕР_3 .
Згідно звіту № 978 про оцінку вартості збитків заподіяних пошкодженням транспортному засобу від 18 липня 2019 року, складеного ФОП ОСОБА_3 на замовлення позивача, вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу марки «VolkswagenJеtta», реєстраційний номер НОМЕР_3 , становить 296 489,91 грн.
Потерпілий позивач звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.
30 липня 2019 року ПрАТ «ВУСО» було виплачена страхове відшкодування в розмірі 92 000,00 грн.

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми матеріального права

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Надаючи оцінку аргументам, наведеним в апеляційній скарзі, апеляційний суд виходить з такого.
У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження

№ 14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Отже Великою Палатою Верховного Суду вже сформульовано висновки щодо відшкодування страховиком шкоди, завданої особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого різницю між завданою шкодою та страховим відшкодуванням відшкодовую страхувальник
У справі встановлено, що вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу марки «VolkswagenJеtta», реєстраційний номер НОМЕР_3 , становить 296 489,91 грн, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого, за шкоду заподіяну майну 100 000,00 грн а франшиза 1 000,00 грн.
Таким чином, висновок суду першої інстанції, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції, про те, що різниця (197 489,91 грн) між завданою шкодою (296 489,91 грн) та сумою страхового відшкодування (99 000,00 грн) підлягає стягненню із страхувальника.
Як відомо з матеріалів справи, ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом марки «Nissan Patrol», реєстраційний номер НОМЕР_2 , підчас ДПТ проходив строкову військову службу в Військовій частині НОМЕР_1 , яка і є власником вказаного транспортного засобу.
Оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 зарахований до особового складу Військової частини НОМЕР_1 і виконував завдання згідно з подорожнім листом, виданими цією військовою частиною, правильним є стягнення майнової і моральної шкоди з Військової частини НОМЕР_1 .

Помилковим є твердження заявника про те, що належним Військова частина НОМЕР_1 не є належним відповідачем за цим позовом.

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння бойова та інша техніка, боєприпаси.
Стаття 2 вказаного Закону передбачає, що Міністерство оборони України, як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює, відповідно до закону, управління військовим майном, у тому числі приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних СилУкраїни.

Перерозподіл військового майна у Збройних Силах між військовими частинами, які формуються, переформовуються або розформовуються, а також в інших випадках відповідно до потреб Збройних Сил провадиться Міноборони (пункт 31 Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 серпня 2000 року № 1225).

Встановлено, що ОСОБА_2 у момент дорожньо-транспортної пригоди експлуатував автомобіль «NissanPatrol», реєстраційний номер НОМЕР_5 , на виконання наряду № 965 від 22 серпня 2014 року щодо переміщення цієї автомобільної техніки до військової частини НОМЕР_6 для її укомплектування відповідно до розпорядження начальника Центрального автомобільного управління Збройних Сил України. Згідно з цим нарядом та подорожнім листом № 139 військова частина НОМЕР_7 4 вересня 2014 року передала зазначений транспортний засіб водію ОСОБА_5 для його переміщення до військової частини НОМЕР_6 і постановлення на її облік.

Таким чином, військовослужбовець Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 на час настання ДТП на відповідній правовій підставі володів автомобілем«NissanPatrol», реєстраційний номер НОМЕР_5 , тому завдану ним внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоду зобов`язана відшкодувати саме Військова частина НОМЕР_1 .
Апеляційна скарга не містить аргументів щодо незгоди з розміром відшкодування завданих збитків внаслідок ДТП.

Аналізуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для покладення на Військову частину НОМЕР_1 обов?язку із відшкодування завданої майнової шкоди внаслідок відповідає вимогам закону і обставинам справи, доводами апеляційної скарги відповідача не спростовується.
Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновок суду першої інстанціїв частині позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа ОСОБА_2 , про стягнення страхового відшкодування та відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до незгоди з висновком суду першої інстанції в цій частині.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати мотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, серед іншого, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на приписи законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок, що випливає зі статті 6 Конвенції, з мотивування може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
У § 30 рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» ЄСПЛ зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належно зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від

09 листопада 2020 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа ОСОБА_2 , про стягнення страхового відшкодування та відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення в цій частині відсутні.

Щодо судових витрат

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій немає.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 листопада 2020 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа ОСОБА_2 , про стягнення страхового відшкодування та відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна