У Х В А Л А

Іменем України

01 червня 2021 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого - судді - Галась І.А.

при секретарі - Мельничук М.К.

за відсутності сторін

розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визнання спільної сумісної власності, поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12 вересня 2017 року було визнано мирову угоду сторін.

Ухвала сторонами не оспорювалась і набрало законної сили.

22 березня 2021 року представник позивача звернувся до суду з заявою про постановлення додаткового рішення у справі посилаючись на те, що судом при постановленні ухвали про затвердження мирової угоди не було зазначено інформацію про реєстрацію шлюбу сторін, яка є необхідної для оформлення розлучення.

До судового розгляду сторони не з`явились, про час та місце розгляду повідомлялись належним чином.

Згідно до ч.1,2 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Перелік підстав для винесення додаткового рішення є вичерпним.

Судом вирішено спір сторін шляхом затвердження мирової угоди на умов визначених сторонами даної угоди.

Відповідно до вимог ст.. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках…. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд зазначає, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави (рішення у справі «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року, рішення у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року).

Відповідно до вимог ч.5 ст. 270 ЦПК України, додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Керуючись ч.8 ст.141, ст. 270 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визнання спільної сумісної власності, поділ майна подружжя залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Суддя