Ухвала

Іменем України

14 червня 2021року

м. Київ

справа № 697/1930/20

провадження № 61-7158ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Гончаруком Андрієм Володимировичем, на ухвалу Соснівського районного м. Черкас від 08 грудня 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 24 березня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Канівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гладкової Т. М. (далі - Канівський МВ ДВС ЦМУМЮ (м. Київ) Гладкової Т. М.) щодо незаконного обрахування розрахунку заборгованості по аліментам та зобов`язання здійснити перерахунок,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив:

- визнати протиправними дії старшого державного виконавця Канівського МВ ДВС ЦМУМЮ (м. Київ) Гладкової Т. М. щодо здійснення розрахунку заборгованості за аліментами без вирахування податків та зборів із показників середньомісячної номінальної заробітної плати штатного працівника неправомірними;

- зобов`язати старшого державного виконавця Канівського МВ ДВС ЦМУМЮ (м. Київ) Гладкову Т. М. здійснити розрахунок заборгованості по аліментам з вирахуванням податків та зборів із показників середньомісячної номінальної заробітної плати штатного працівника.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 грудня 2020 року, залишеною без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 24 березня 2021 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1 , виходили з того, що дії державного виконавця з нарахування заборгованості зі сплати аліментів повністю узгоджуються із нормами Сімейного кодексу України, Законом України «Про виконавче провадження» та з Інструкцією з організації примусового виконання рішень.

Оскаржуваний розрахунок заборгованості скаржником не спростований, отже відсутні підстави для задоволення скарги.

У квітні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , подана представником - адвокатом Гончаруком А. В., на ухвалу Соснівського районного м. Черкас від 08 грудня 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 24 березня 2021 року, яка не була оплачена судовим збором.

Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Гончаруком А. В., залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, заявнику запропоновано сплатити судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 454 грн.

У червні 2021 року на адресу Верховного Суду заявник надіслав квитанцію № 68532 від 03 червня 2021 року про сплату судового збору у розмірі 454 грн.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення скарги.

В обґрунтування касаційної скарги зазначає, що судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки тому, що розрахунок заборгованості по аліментам зроблений державним виконавцем без врахування податків та зборів, що є порушенням чинного законодавства і прав боржника, а тому такий розрахунок підлягає перерахунку.

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржувані судові рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Гончаруком А. В., на ухвалу Соснівського районного м. Черкас від 08 грудня 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 24 березня 2021 року необхідно відмовити з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 є боржником в межах виконавчого провадження № 44407005 Канівського МВ ДВС ЦМУМЮ (м. Київ), відкритого на підставі виконавчого листа, виданого згідно рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 травня 2011 року, яким з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 стягнено аліменти на доньку - ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 13 грудня 2010 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 16 жовтня 2020 року, виконаного старшим державним виконавцем Канівського МВ ДВС ЦМУМЮ (м. Київ) Гладковою Т.М., заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів складає 84 097, 88 грн.

Розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати, керуючись вимогами Закону України «Про виконавче провадження», відповідними нормами сімейного законодавства, а також постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року №146 (із наступними змінами) «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». При цьому, він не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості.

Згідно з частиною першою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімально гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

За змістом частини 3 статті 71 цього Закону визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Відповідно до статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу) визначається, виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу визначається, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень передбачено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Оскаржуючи здійснений державним виконавцем розрахунок та висуваючи вимогу про перерахунок заборгованості зі сплати аліментів, ОСОБА_1 посилався на те, що при визначенні суми щомісячних платежів державним виконавцем не вирахувано суми податків на доходи фізичних осіб та військовий збір, які підлягають сплаті із визначеного загального доходу платника.

Згідно з частиною першою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Пунктом 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 також передбачено, що утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків.

Разом з тим, наведений порядок визначення розміру аліментів, що сплачуються із доходу після утримання обов`язкових податків і зборів, передбачений у разі отримання платником доходів, однак ОСОБА_1 доходів у спірному періоді не мав, аліменти на утримання дитини обчислено, виходячи із розміру середнього заробітку працівника у м. Каневі.

У випадку, коли платник аліментів не працює, розмір щомісячних платежів встановлюється за приписами статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» та частини другої статті 195 СК України, згідно яких не передбачено зменшення суми середньомісячного заробітку у даній місцевості на суму податків, що зазвичай сплачуються із фактично отриманого доходу платника, як це встановлено для платників за приписами частини першої статті 70 цього Закону.

Відповідний висновок викладено в ухвалі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 659/988/18, провадження № 61-6205ск19.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 у спірному періоді не працював та не отримував офіційних доходів, державним виконавцем правомірно здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, виходячи з встановленого органом статистики розміру середнього заробітку працівника у м. Каневі, без вирахування сум податків та зборів.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Канівського МВ ДВС ЦМУМЮ (м. Київ) Гладкової Т. М. щодо незаконного обрахування розрахунку заборгованості по аліментам та зобов`язання здійснити перерахунок.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження апеляційного суду із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Враховуючи, що зазначені у касаційній скарзі доводи щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги, а отже відсутні підстави для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Гончаруком А. В., на ухвалу Соснівського районного м. Черкас від 08 грудня 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 24 березня 2021 року.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвал, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Гончаруком А. В., на ухвалу Соснівського районного м. Черкас від 08 грудня 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 24 березня 2021 року слід відмовити з підстав, встановлених частиною четвертої статті 394 ЦПК України.

Керуючись частинами четвертою, п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Гончаруком Андрієм Володимировичем, на ухвалу Соснівського районного м. Черкас від 08 грудня 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 24 березня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Канівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гладкової Т. М. щодо незаконного обрахування розрахунку заборгованості по аліментам та зобов`язання здійснити перерахунок відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. С. Жданова
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко