Єдиний унікальний номер 219/4416/19
Номер провадження 22-ц/804/194/21
Єдиний унікальний номер 219/4416/19
Номер провадження 22-ц/804/194/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Халаджи О. В.

суддів: Азевича В.Б., Кішкіної І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні в м. Бахмут апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 вересня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів (суддя першої інстанції ОСОБА_3 повний текст рішення складено 18 вересня 2020 рок)

В С Т А Н О В И В:

22 квітня 2019 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів. Позивач просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь грошові кошти в сумі 27 000 грн.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 вересня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 27 000 гривень та судові витрати 769 грн.

Із вказаним рішення суду не погодилась відповідач, та подала апеляційну скаргу, зазначає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам законності і обґрунтованості, при ухвалення рішення суд першої інстанції не надав правильну оцінку доказам у справі.

В обґрунтування доводів скарги вказує на те, що судом першої інстанції не було з`ясовано чи дійсно розписка була написана відповідачем. Позивач під час розгляду справи не довела суду обставину, яка має значення для справи і на яку вона посилається як на підставу своїх вимог, а саме факт складання відповідачем розписки про отримання від позивача грошових коштів.

Відповідач наголошує на тому, що ніяких розписко не складала, кошти у ОСОБА_2 не позичала.

ОСОБА_1 , просила рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове, яки в задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Від представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, вважає, що рішення ухвалено з дотримання вимог матеріального та процесуального права. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Згідно частини 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В даній справі ціна позову становить, 27000 грн. тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму (2270 х 100 = 227000), а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до розписки від 22.10.2018 року (а.с.11), відповідач ОСОБА_1 отримала завдаток за квартиру у позивача ОСОБА_2 , грошові кошти у сумі 27000 (двадцять сім тисяч) гривень, після виплати всієї суми в розмірі 56000 гривень до 22 листопада 2018 року, зобов`язується зробити головним квартиронаймачем ОСОБА_2 .

Задовольняючі позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що позов є обґрунтованим.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду.

З матеріалі справи вбачається, що 22 жовтня 2018 року ОСОБА_2 сплатила авансовий платіж у сумі 27000 грн. в рахунок майбутнього укладання договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_1 .

Згідно розписки, ОСОБА_1 зобов`язалась після виплати усієї суми в розмірі 56 000 грн. у строк до 22 листопада 2018 року укласти з позивачем договір купівлі - продажу квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).

Зібравши вказану грошову суму, позивач повідомила відповідача про намір укласти договір купівлі-продажу, про що остання повідомила, що вона наразі не може продати квартиру.

Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України завдаток є одним із видів забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Внесення завдатку, як способу виконання зобов`язання, може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу нерухомості.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Оскільки договір купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, тому передані позивачем відповідачу гроші є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Частина 2 ст. 570 ЦК України встановлює презумпцію авансу, так як на відміну від завдатку аванс це лише спосіб платежу, він не виконує забезпечувальної функції за правилами ч.1 ст. 546 ЦК України, а виконує функцію попередньої оплати.

З цього випливає, що коли сторони хочуть визначити, що сплачена сума є завдатком, вони мають здійснити наступне.

По-перше, між сторонами має бути укладений договір, яким передбачаються зобов`язання сторін (сплата коштів боржником, та передання майна, надання послуг, тощо кредитором). Тобто це не може бути попередній договір, про укладення у майбутньому основного договору. Це має бути саме основний договір. В інакшому випадку сплачена сума коштів вважатиметься авансом.

По-друге, форма домовленості про сплату завдатку має бути письмова. Сторони можуть укласти окремо договір завдатку або передбачити його умови в основному договорі.

По-третє, сторони мають прямо зазначити, що сума грошей, що сплачується боржником у рахунок майбутніх платежів є завдатком.

Так, за умови відсутності хоча б одного з трьох вищенаведених критеріїв відмінності передані однією стороною другій стороні грошові суми у рахунок належних за договором платежів є не завдатком, а авансом.

Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов`язання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов`язання, той хто отримав аванс, повинен його повернути.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладених в ухвалах Судової палати з цивільних справ від 26.02.2004, від 13.10.2005, а також від 21.06.2006 вбачається, що залишення завдатку особі, яка його одержала або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в тих випадках, коли між сторонами було укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін. Якщо ж сторони домовились укласти договір, але відповідним чином його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавались.

Колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем було передано ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 27000 гривень саме в якості авансу за продаж квартири ОСОБА_1 . Оскільки договір між сторонами не укладався, продаж не відбувся, відтак сума отриманого відповідачем авансу підлягає поверненню.

Доводи ОСОБА_1 , стосовно того, що вона гроші не отримувала та розписку не писала є необґрунтованими та недоведеними, оскільки даний факт спростовується матеріалами справи.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи ОСОБА_1 не заявляла.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновкам суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, за результатами розгляду апеляційної скарги, апеляційну скаргу треба залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 04.02.2021 року.

Судді: О.В. Халаджи

В.Б. Азевич

І.В. Кішкіна