Дата документу 14.06.2021 Справа № 335/8322/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 335/8322/19 Головуючий у 1 інстанції: Макаров В.О.
№ 22-ц/807/2015/21 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 11 березня 2021 року у справі за позовом Комунального підприємства «Наше місто» Запорізької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ

В липні 2019 року КП «Наше місто» ЗМР звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідач є внутрішньо переміщеною особою, відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 390 від 19.07.2017 року Комунальному підприємству «Наше місто» доручено здійснити заходи щодо розселення внутрішньо переміщених осіб, які переміщуються із тимчасово окупованої території та зони проведення АТО, видачу талону (направлення) на тимчасове поселення, укладення договорів на тимчасове проживання з внутрішньо переміщеними особами.

Між КП «Наше місто» та ОСОБА_1 було укладено договір № 19 від 21.09.2016 року на відшкодування витрат за житлово-комунальні послуги, предметом якого є відшкодування витрат виконавця за комунальні послуги, пов`язані із тимчасовим перебуванням замовника у кімнаті № 30 за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно наданих виконавцем рахунків.

У зв`язку із тим, що правовідносини, пов`язані із тимчасовим перебуванням відповідача у кімнаті № 30 за адресою: АДРЕСА_1 тривали з метою вирішення питань відшкодування витрат за комунальні послуги, між позивачем та відповідачем укладено Договір № 15 від 26.07.2017 року на тимчасове поселення та відшкодування витрат за житлово-комунальні послуги.

Зобов`язання по своєчасному внесенню плати за Договором № 15 належним чином відповідачем не виконуються, також систематично порушуються строки оплати.

Посилаючись на вищезазначене просило суд, стягнути з відповідача заборгованість за отримані послуги за період з листопада 2016 року по червень 2019 року, яка становить 25 080, 60 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 11 березня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Наше місто» Запорізької міської ради заборгованість у розмірі 25 080 грн. 60 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Наше місто» Запорізької міської ради судовий збір у розмірі 1 921 грн. 00 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу. Зазначає, що рішення суду законне та обґрунтоване. Обставини з`ясовані судом під час судових засідань відповідачем не спростовані, порушення норм матеріального або процесуального права скаржник не довів. З цих підстав просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується актом від 27.05.2019 року, є особою, перемішеною з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою від 13.11.2018 за № 77.

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 390 від 19.07.2017 року «Про вжиття заходів щодо розселення внутрішньо переміщених осіб, які переміщуються із тимчасово окупованої території та зони проведення АТО» Комунальному підприємству «Наше місто» Запорізької міської ради доручено здійснювати заходи щодо розселення внутрішньо переміщених осіб, які переміщуються із тимчасово окупованої території та зони АТО, видачі талону (направлення) на тимчасове поселення, укладати договір на тимчасове проживання з внутрішньо переміщеними особами.

21.09.2016 року між КП «Наше місто» та ОСОБА_2 було укладено договір № 19 на відшкодування витрат за житлово-комунальні послуги та 26.07.2017 року договір № 15, предметом якого є тимчасове поселення Замовника (Відповідача) у гуртожиток та відшкодування витрат Виконавця (Позивача) за комунальні послуги, пов`язані із тимчасовим перебуванням Замовника в кімнаті (на ліжко-місці) № 30 за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно наданих виконавцем рахунків.

Відповідно п. 2.1 Договору № 19, Замовник (Відповідач) здійснює розрахунки з Виконавцем протягом п`яти банківських днів з моменту отримання рахунку на розрахунковий рахунок Виконавця, але не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним.

Згідно з п. 7.1 Договору № 19, умови договору застосовуються до правовідносин, які виникли до його укладання. Договір № 19 діє до 31.12.2016 року, але не більше шести місяців з моменту його укладання, а в частині розрахунків до повного його виконання.

Відповідно до п. 7.3 Договору № 19, закінчення терміну дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року, який діяв на час виникнення вказаних правовідносин, послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо) відноситься до житлово-комунальних послуг.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 20 вказаного Закону ,споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 624 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідну до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідач не надала суду доказів відмови від укладання договору, що свідчить про прийняття нею пропозиції на укладення договору, згідно ч. 3 ст. 205 ЦК України, за правилами якої, у випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території.

Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно наданого позивачем розрахунком заборгованості, за період з вересня 2016 року по червень 2019 року, відповідач має заборгованість за отримані житлово-комунальні послуги у загальному розмірі 25 080,60 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги є законними, обґрунтованими , а тому підлягають задоволенню.

Доводи скаржника про те, що в договорах на відшкодування витрат на житлово-комунальні послуги відсутні істотні умови договору є необґрунтованими. Крім того, відповідач при підписанні Договорів погодилася з їх умовами та не зауважувала щодо відсутності вимог, які вона вважає істотними.

В скарзі скаржник посилається на те, що розрахунок заборгованості не підписаний керівником підприємства, в розрахунку відсутні дані по яким визначалася або встановлювалась ціна, вартість, обсяг послуг , їх обґрунтування.

Зі справи вбачається, що розрахунок підписаний в.о. головного бухгалтера Телюватьєвою Н.В. та начальником абонентської служби ОСОБА_3 , тобто особами, уповноваженими на підписання таких документів.

Доводи скаржника про недоведеність суми заборгованості є неприйнятними, оскільки відповідачем не надано доказів на спростовування розрахунку заборгованості, який було надано позивачем, свого розрахунку заборгованості відповідач не надав.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 11 березня 2021 рокупо цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 14 червня 2021 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков