Єдиний унікальний номер 234/8084/20
Номер провадження 22-ц/804/256/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2021 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Гуляєва М.В.,

представника позивача адвоката Берзіня С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Берзінь Сергій Людвигович, на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 22 жовтня 2020 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Переверзевої Л.І. в місті Краматорську Донецької області, в справі номер 234/8084/20 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс інновація» про захист прав споживачів, встановлення нікчемності кредитного договору та застосування наслідків його недійсності,

В С Т А Н О В И В:

25 травня 2020 року до Краматорського міського суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс інновація» про захист прав споживачів, встановлення нікчемності кредитного договору та застосування наслідків його недійсності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 25 лютого 2020 року на його рахунок у АТ КБ «Приватбанк» надійшла від ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс інновація» грошова сума в розмірі 4975,00 грн.

З метою з`ясування обставин нарахування вказаних коштів позивач в телефонному режимі звертався до відповідача, де йому повідомили, що на його ім`я укладено кредитний договір №2-4 від 25.02.2020 року з сумою кредиту 5000,00 гривень. Для отримання тексту кредитного договору позивач звернувся до відповідача електронною поштою, після чого він отримав електронний договір без підписів сторін та з нібито накладеним від імені позивача електронним підписом з одноразовим ідентифікатором.

Зазначає, що позивач письмово не підписував договір та не мав наміру укладати цей кредитний договір, а тому не є зобов`язаною стороною цього договору. Тому він має намір повернути відповідачу безпідставно отримані кошти у сумі 4975,00 гривень після встановлення нікчемності кредитного договору у судовому порядку.

Позивач вважає, що кредитний договір, окрім вказаних порушень його форми є несправедливим, оскільки передбачає такі обов`язки позивача, які порушують його права та інтереси. Позивач не отримував інформацію про умови кредиту за кредитним договором, оскільки не підписував його та відповідно не ознайомився з внутрішніми правилами відповідача.

Він не отримував та, відповідно, не застосовував одноразовий ідентифікатор (СМС-повідомлення), а так само не реєструвався в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача. В пункті 6 кредитного договору відсутній будь-який підпис позивача, а тому зобов`язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем не виникало.

Вважає, укладений кредитний договір між відповідачем та нібито позивачем в електронній формі, є нікчемним в силу ст. 1055 ЦК України, оскільки договір укладений не у письмовій формі та не містить автентичних (рукописних) підписів сторін.

Також даний договір не відповідає внутрішній волі позивача, є явно несправедливим та порушує вимоги чинного законодавства щодо захисту прав споживачів та укладення кредитних договорів.

Крім того, починаючи з березня 2020 року на телефони позивача та його родичів, членів сім`ї

та колег по роботі постійно дзвонять невідомі люди (колектори), які різними способами погрожують завдати шкоди позивачу у випадку неповернення кредиту за вказаним кредитним

договором.

Просив суд встановити нікчемність кредитного договору № 2-4 від 25.02.2020 року, укладеного між відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс інновація» та ОСОБА_1 , застосувати наслідки його недійсності та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються з витрат на правничу допомогу, сформованих на день ухвалення рішення суду.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 22 жовтня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс інновація» про захист прав споживачів, встановлення нікчемності кредитного договору та застосування наслідків його недійсності відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення Краматорського міського суду Донецької області від 22 жовтня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим із істотним порушенням вимог матеріального закону та неправильним встановленням обставин справи.

Суд першої інстанції безпідставно встановив, що договір позики укладеним між сторонами у формі електронного документу з відповідним електронним підписом позичальника не суперечить вимогам Цивільного кодексу України та іншого законодавства.

Позивач не підписував письмово або за допомогою електронного підпису кредитний договір та не мав наміру його укладати, а тому цей договір не можна вважати таким, що укладений, зокрема в письмовій формі.

Позивач не отримував та не застосовував одноразовий ідентифікатор (СМС - повідомлення), а так само не реєструвався в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача. А тому зобов`язання за кредитним договором між позивачем і відповідачем не виникало.

Суд не звернув уваги щодо належності позичальнику номеру телефону, з використанням якого здійснювалась реєстрація позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача, і відсутні докази належності саме ОСОБА_1 електронного підпису.

Висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, а саме позивачем не підписувався кредитний договір у будь-якій формі (письмово або в електронному вигляді) чого не спростовано відповідачем. Позивач відповідно до наявних в матеріалах справи доказів не може бути однозначно ідентифікований як сторона (підписант) кредитного договору. Як наслідок, судом істотно порушено вимоги матеріального закону щодо обов`язкової форми кредитного договору, порушення чого має наслідком нікчемності такого договору.

Крім того, положення кредитного договору суперечать вимогам чинного законодавства та дозволяє відповідачу в односторонньому порядку змінювати істотні умови договору. Викладене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, наведеним у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Судом першої інстанції здійснено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, оскільки правила надання грошових коштів у кредит відповідача відповідно до кредитного договору, по-перше є невід`ємною частиною даного договору, а по-друге, мають вищу силу у разі розбіжностей із ним. Вказані обставини є суттєвими при вирішенні даного спору, оскільки законодавством про захист прав споживачів заборонена нечесна підприємницька діяльність, а також умови договорів, які є явно несправедливими.

Також судом не враховано обставину з приводу того, що Товариством безпідставно до умов договору включена комісія що не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства відносно умов щодо нарахування процентів по закінченню строку кредитування.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Фінанси інновація» просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, оскільки воно ухвалено з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Представник позивача адвокат Берзінь С.Л. в судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Відповідач ТОВ «Фінансова компанія» «Фінанси інновація» в судове засідання апеляційного

суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до статей 128, 130 ЦПК України, про що свідчить отримання ним 16 січня 2021 року рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 135).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю нез?явившихся учасників справи.

Заслухавши суддю доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що відповідно до договору №2-4, укладеного 25 лютого 2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс інновація», відповідач надав позивачу грошові кошти у розмірі 5000,00 гривень на умовах строковості, зворотності та платності. Визначено процентну ставку за користування кредитом у розмірі 1,7% від суми кредиту за кожен день користування грошовими коштами та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту (а.с. 10-11).

Згідно з графіком розрахунків до кредитного договору №2-4 (додаток №1 до договору) сукупна вартість кредиту складає 151,0 % від суми кредиту (у процентному вираженні) або 7550,00 гривень (у грошовому вираженні) (а.с. 11 зворот).

З виписки по картці/рахунку ОСОБА_1 25.02.2020 року вбачається, що карту позивача відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс інновація» перераховано 5000,00 грн. з комісією 25 грн. (а.с. 12).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності та необґрунтованості заявлених позовних вимог.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як встановлено статтями 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його

зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їх власноручних підписів.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Стаття 627 ЦК України та стаття 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що оспорюваний договір укладений в електронній формі.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Відповідно до ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Згідно з частинами 1, 2 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка

її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Частиною 8 даної статті встановлено, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті, зокрема заповненням формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем заповнено заявку в електронному вигляді на отримання кредиту в сумі 2000,00 грн. (а.с. 34-37). Зі змісту цієї заявки видно, що ним вказано значну за обсягом і інформативністю кількість особистих даних, зокрема номери мобільного і домашнього телефонів, дату народження, паспортні дані, сімейний стан, освіту, місце проживання, реєстрації, дату володіння житлом, працевлаштування із зазначенням місця роботи, щомісячний дохід, дати наступної виплати заробітку, щомісячні доходи та витрати, а також зазначено номер і термін дії картки, якою користується ОСОБА_1 у АТ КБ «Приватбанк».

Позивач не спростував обставин щодо належності йому номеру телефону з використанням якого здійснювалась реєстрація позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача та відповідного рахунку в Банку відкритого на його ім`я.

Крім того, ОСОБА_1 не звертався до правоохоронних органів з повідомленням про викрадення у нього його мобільного телефону та кредитних карток АТ КБ «Приватбанк», а також не повідомляв АТ КБ «Приватбанк» про незаконний рух коштів на його рахунку.

Посилання позивача на неналежну форму оскаржуваного правочину, а саме його не підписання, як підставу для визнання його недійсним спростовуються наступним.

Приписами ст. 12 наведеного Закону «Про електронну комерцію» передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з п. 5.2. Договору встановлено, що підписуючи даний договір , позичальник засвідчує, що ознайомлений, повністю розуміє та погоджується з усіма умовами та змістом Договору, Додатків до нього та Правил і зобов`язується неухильно їх дотримуватись; надав згоду, усвідомлюючи її правові наслідки, на використання електронного підпису в якості аналога власного підпису; надав згоду на передачу своїх персональних даних та їх обробку Товариству, втому числі з метою оцінки фінансового стану позивальника ат його спроможності виконувати зобов`язання за договором та інше (а.с. 10-11).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно зі ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій

адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з

підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з умовами кредитного договору, невід`ємною частиною Договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу Інтернет ТОВ «ФК «Фінанс інновація», які розміщенні на сайті monetka.ua.

Відповідно п. 2.1.1., 2.1.3 договору ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс інновація» має право вимагати від позичальника повернення Кредиту, сплати процентів за користування Кредитом та виконання усіх інших встановлених Договором зобов`язань; ініціювати договірне списання грошових коштів з банківського рахунку, вказаного Позичальником, до повного погашення заборгованості.

Згідно з умовами договору Розділу 3 «Відповідальність сторін та порядок повернення кредиту» передбачено, що сторони несуть відповідальність за порушення умов цього Договору згідно з чинним законодавством України та цим Договором. Порушення умов цього Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору.

Відповідно до п. 3.6, 3.7 Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу Інтернет ТОВ «ФК «Фінанс інновація», заявник заповнює заявку на отримання кредиту на сайті Товариства, обов`язково вказуючи всі дані, позначені в заявці в якості обов`язкових для заповнення. У заявці заявник зобов`язаний вказати повні, точні та достовірні особисті дані, які необхідні для прийняття Товариством рішення про надання кредиту.

Із змісту оспорюваного кредитного договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник ОСОБА_1 погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить його заявка до Товариства та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, суд першої інстанції, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи позивача ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що він не підписував кредитного договору - не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до статті 6 Закону України від 02 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів» суд здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи

слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або

врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що порушень судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення або призвели до неправильного вирішення справи, не встановлено. Отже, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги немає.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанцій щодо встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки цим судом, висновків суду не спростовують та не впливають на правильність винесеного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Берзінь Сергій Людвигович, залишити без задоволення, рішення Краматорського міського суду Донецької області від 22 жовтня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повне судове рішення складено 03 лютого 2021 року.

Суддя: