ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/186/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №701/645/20 Категорія: 301000000 Маренюк В. Л.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Новікова О.М.,
Бондаренка С.І., Вініченка Б.Б.
за участю секретаряЛюбченко Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Коломійця Максима Олександровича на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 30 листопада 2020 року (повний текст складено 04 грудня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства Фінансів України, товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (далі ТОВ «Оператор ГТСУ) про визнання права на приватизацію житла,

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання права на приватизацію житла.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що працює на посаді оператора 4-го розряду ГРС м. Умань лінійно-експлуатаційної служби Гайсинського лінійного управління магістральних газопроводів філії УМГ "Черкаситрансгаз" в ПАТ "УКРТРАНСГАЗ" з 02 січня 1995 року по даний час.

З моменту зарахування на посаду, йому було виділено житло в АДРЕСА_1 , де він проживає разом із сім`єю та з 2008 року зареєстрований в наданому житлі. Вселення у даний будинок здійснено на підставі Ордеру на житлове приміщення Серія А № 054611 виданого ВК Маньківської Ради народних депутатів 19 січня 1994 року. Житло не є службовим і знаходиться в двоповерховому будинку, та складається з двох квартир, що мають окремі входи та включає в себе господарські будівлі та споруди (гараж, сарай, криниця, паркан тощо).

В 2013 році, за участі позивача, було виготовлено всю технічну документацію на зазначений будинок та введено його в експлуатацію та передано у державну власність.

Позивач більше 15 останніх років самостійно утримує частину будинку, в якій він проживає зі своєю сім`єю. АТ "Укртрансгаз" лише здійснювали періодично інвентаризацію майна, додаючи до переліку майна об`єкти, які було збудовано за власні кошти позивачем. Позивач неодноразово робив поточні ремонти будинку. Завжди самостійно оплачував усі комунальні послуги, в тому числі за використання природного газу.

Наразі, станом на 06 липня 2020 року, згідно інформації з Реєстру речових прав, право власності на спірний житловий будинок досі зареєстровано за державою, в особі Кабінету Міністрів України; правовий режим майна: право господарського відання, Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз".

Починаючи з 2015 року почався процес підготовки до передачі житлового будинку у власність громади Маньківки, за ініціативи тодішнього балансоутримувача будинку АТ "Укртрансгаз" в особі структурного підрозділу Філії "Черкаситрансгаз" Гайсинського ЛВУМГ. Товариством було отримано згоду органу місцевого самоврядування на передачі у комунальну власність житлового будинку. Однак все зупинилося на отриманні від Маньківської селищної ради Рішення № 5-31/УІІ від 2016 року.

Починаючи з 2017 року, позивач неодноразово звертався до ПАТ "УКРТРАНСГАЗ", як до балансоутримувача, та до Міністерства енергетики та вугільної промисловості, як до органу, що має право приймати рішення щодо вчинення будь яких дії щодо даного майна, щодо передачі вищевказаного майна з державної у комунальну власність, для можливості подальшої його приватизації та реалізації свого конституційного права на житло.

Проте, такі звернення не дали жодного результату, крім обіцянок в найкоротші строки вирішити поставлене питання та повідомити заявника.

Згідно з розпорядженням КМ України від 15 листопада 2019 року № 1087-р. Міністерство фінансів України визначено органом управління державним майном газотранспортної ї системи, що використовується в процесі провадження діяльності з транспортування природного газу магістральними трубопроводами.

Цим же розпорядженням АТ «Укртрансгаз» було зобов`язано передати на баланс ТОВ «Оператор ГТС України» майно газотранспортної системи України. В подальшому, працівників товариства було переведено на роботу у ТОВ «Оператор ГТС України», а до складу переданого майна увійшов і спірний житловий будинок на праві господарського відання.

ОСОБА_1 зазначив, що ТОВ «Оператор ГТСУ» у своїх відповідях готовий передати житловий будинок у комунальну власність, однак в силу приписів Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» без погодження із суб`єктом управління даного майна не має повноважень цього робити.

У свою чергу Міністерство фінансів України, посилаючись на вказане вище Розпорядження КМ України, вважає, що спірний житловий будинок не підлягає приватизації, оскільки його було передано у розпорядження міністерства разом з іншим майном, яке не підлягає приватизації.

Позивач зазначив, що згідно вищевказаного розпорядження, не підлягає приватизації саме майно, що використовується у процесі провадження діяльності з транспортування природного газу магістральними трубопроводами. Однак, спірний житловий будинок не може використовуватися у даній господарській діяльності, а Міністерство фінансів не вчиняє жодних дій, щодо можливості реалізації позивачем його права на житло, що стало приводом для звернення до суду. Просив задовольнити позов.

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 30 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення мотивовано тим, що Кабінет Міністрів України дозволу на відчуження майна, зокрема, і на приватизацію житла, що є предметом позову, не надавав, а тому і відсутні підстави для передачі позивачу у власність зазначеного житла.

Районний суд наголосив, що Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначена відповідна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян, яка здійснюється лише уповноваженими на те органами, до числа яких суд не належить.

Позивач, не погоджуючись з вказаним рішенням, оскаржив його в апеляційному порядку.

Апелянт вказує, що в рішенні суду фактично викладений скорочений текст позовної заяви, немає нормативного обґрунтування, чому саме суд відмовив у задоволенні позовної заяви, не зазначено, які саме норми застосував суд при прийнятті свого рішення, відсутні висновки щодо того чи мало місце взагалі порушення або невизнання прав та інтересів позивача, відсутні посилання на докази, фактичні обставини, мотиви їх прийняття або відхилення судом.

ОСОБА_1 вважає, що рішення суду не було обґрунтовано належним чином, не проаналізовано аргументи сторін. Фактично суд послався на судову практику, щодо того, що суд не є органом, який займається приватизацією.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та таким, що ухвалено без з`ясування всіх істотних обставин справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 30 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1

06 січня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 від Міністерства фінансів України.

У відзиві відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін як таке, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а апеляційна скарга, на переконання відповідача, є безпідставною та необґрунтованою.

Відповідач у відзиві зазначає, що Міністерство фінансів України визначено уповноваженим органом управління держаним майном газотранспортної системи, яке не підлягає приватизації за переліком майна, складеним за результатами інвентаризації, проведеної АТ «Укртрансгаз».

ТОВ «Оператор газотранспортної системи України», як користувачу за договором, передано від Міністерства фінансів України на праві господарського відання з метою здійснення функцій ГТС майно, в тому числі яке є предметом спору, без права відчуження та права передання вимог третім особам.

11 січня 2021 року відзив надійшов від ТОВ «Оператор газотранспортної системи України», в якому останнє висловлює своє незгоду з аргументами, викладеними в апеляційній скарзі, вважає рішення районного законним та обґрунтованим з огляду на таке.

Відповідач зазначає, що в оскаржуваному рішенні після викладу позицій сторін по справі суд першої інстанції наводить мотиви власної позиції, що виходить із правового аналізу норм законів України «Про приватизацію державного і комунального майна», «Про передачу об`єктів права державної і комунальної власності», «Про трубопровідний транспорт», договору від 21 листопада 2019 року № 13010-05/197 про передачу на праві господарського відання державного майна, що перебуває у державній власності та використовується у процесі провадження діяльності з транспортування природного газу магістральними трубопроводами та інших нормативноправових актів та обставин справи. Підсумовуючи зазначене висновком про те, що дозвіл КМ України на відчуження майна, зокрема, і приватизацію житла, що є предметом позову, відсутній, а тому і відсутні підстави для передачі позивачу у власність зазначеного житла.

Крім того відповідач наголошує, що апелянт не вказує, в чому саме полягає порушення судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, а також не наводить відповідної аргументації та доказів наявності будь-якої із підстав, визначених у ст. 376 ЦПК України, а фактично відтворює текст позовної заяви.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 працює на посаді оператора 4-го розряду ГРС м. Умань лінійно-експлуатаційної служби Гайсинського лінійного управління магістральних газопроводів філії УМГ "Черкаситрансгаз" в ПАТ "Укртрансгаз" з 02 січня 1995 року (а.с. 36-38, т. 1).

19 січня 1994 року позивача разом із сім`єю (дружина та дочка) було вселено до службового житла, площею 78,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 на підставі ордера № 054611 серія А, від 19.01.1994 року. (а.с. 20, т. 1)

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказаний будинок належить державі в особі Кабінету Міністрів України та на праві господарського відання, переданий дочірній компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», є державною формою власності (а.с. 16-19, т. 1).

29 січня 2016 року рішенням Маньківської селищної ради Черкаської області № 5-31/VII було надано згоду на прийняття у комунальну власність Маньківської селищної ради житлового будинку з усіма господарськими будівлями, спорудами та інженерною інфраструктурою по АДРЕСА_1 від ПАТ «Укртрансгаз» (а.с. 40, т. 1)

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27 грудня 2011 року будинок за адресою АДРЕСА_1 є житловим будинком оператора та належить на праві господарського відання ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» (а.с. 133 т, 1).

До того ж, відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 18, т.1) та плану зовнішніх меж землекористування державного акту на право постійного користування землею ІІ-ЧР № 002879 від 26 березня 2004 року (а.с. а.с. 31. Т.1) підтверджується належність спірного майна до типу «Будинок операторів».

Технічний паспорт, який додає позивач, виготовлений на садибний (індивідуальний) житловий будинок без вказівки на його тип «Будинок операторів» (а.с. 21-28).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 15.11.2019 року №1087-р "Про визначення уповноваженого органу управління державним майном газотранспортної системи, що використовується у процесі провадження діяльності з транспортування природного газу магістральними трубопроводами" Міністерство фінансів України визначено органом управління державним майном газотранспортної системи, що використовується в процесі провадження діяльності з транспортування природного газу магістральними трубопроводами.

Згідно з Договором №13010-05/197 про передачу на праві господарського відання державного майна, що перебуває у державній власності та використовується у процесі провадження діяльності з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 21 листопада 2019 року (а.с. 105-118, т.1) та акту приймання-передачі від 01 січня 2020 р. (а.с. 153, п. 3.9949) Міністерство фінансів України (колишній балансоутримувач «Укртрансгаз») передало Товариству з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» майно, в тому числі житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 345 ЦК України визначено, що фізичнаабо юридична особаможе набути право власностіу разі приватизації державного майната майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Згідно з Законом України від 03.03.1998, № 147/98-ВР "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності" (ст. ст. 4,5) рішення на передачу у комунальну власність приймає уповноважений орган управління державним майном.

Частиною 2 статті 4 Закону України від 18.01.2018, № 2269-VIII "Про приватизацію державного і комунального майна" передбачено, що приватизації не підлягають казенні підприємства та об`єкти, необхідні для виконання державою своїх основних функцій, для забезпечення обороноздатності держави, та об`єкти права власності Українського народу, майно, що становить матеріальну основу суверенітету України, зокрема: об`єкти інженерної інфраструктури та благоустрою міст, інших населених пунктів, включаючи мережі, споруди, устаткування, які пов`язані з постачанням споживачам води, газу, тепла, а також відведенням і очищенням стічних вод.

Відповідно до ч. 5 ст. 7 Закону України від 15.05.1996, № 192/96-ВР «Про трубопровідний транспорт» відчуження основних фондів, що є об`єктами державної власності, акцій та часток у статутному капіталі державних підприємств, що провадять діяльність з транспортування магістральними трубопроводами і зберігання у підземних газосховищах, а також підприємств, установ, організацій, утворених внаслідок їх реорганізації, передача їх з балансу на баланс, у концесію, оренду, лізинг, заставу, управління, до статутного фонду інших юридичних осіб, вчинення інших правочинів, що можуть призвести до відчуження основних фондів, акцій та часток у статутному капіталі цих підприємств, а також основних фондів, що є об`єктами державної власності, та акцій Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", дочірніх та заснованих нею підприємств, забороняється, крім випадків, коли результатом таких дій є: передача основних фондів, акцій та часток у статутному капіталі таких підприємств виключно бюджетній установі, державному підприємству або акціонерному товариству, 100 відсотків акцій якого перебуває в державній власності України; створення державних підприємств або акціонерних товариств, 100 відсотків акцій та часток у статутному капіталі яких перебуває в державній власності України.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 5 Закону України від 17.02.2011, № 3041-VI "Про правовий режим земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів", будинок оператора є частиною об`єкта трубопровідного транспорту та входить до складу об`єктів магістральних газопроводів, розташованих у межах охоронної зони.

Колегія суддів приходить до висновку, що спірний будинок є частиною об`єкту трубопровідного транспорту, тобто стратегічного об`єкту, що стосується національної безпеки держави та не може бути відчужений (переданий у комунальну власність).

Крім того, як вже було вказано вище, з 01 січня 2020 року спірне державне майно закріплене за Товариством з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» на праві повного господарського відання, який не наділений правами щодо його відчуження чи передачі третім особам.

Районним судом вірно вказано, що дія ч. 6 ст. 7 Закону України «Про трубопровідний транспорт» не поширюється на відчуження основних фондів державних підприємств, що провадять діяльність з транспортування магістральними трубопроводами і зберігання у підземних газосховищах, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", її дочірніх та заснованих нею підприємств, що не використовуються у процесі провадження діяльності з транспортування магістральними трубопроводами і зберігання у підземних газосховищах, яке здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У ст. 326 ЦК України зазначено, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Порядком відчуження об`єктів державної власності, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 6 червня 2007 р. № 803 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України твід 23 жовтня 2019 р. № 884) встановлено порядок прийняття рішення про відчуження майна.

Відчуження майна здійснюється безпосередньо суб`єктом господарювання, на балансі якого перебуває таке майно, лише після надання на це згоди або дозволу відповідного суб`єкта управління майном, який є представником власника і виконує його функції у межах, визначених законами.

Органом управління державним майном газотранспортної системи визначено Міністерство фінансів України (розпорядження КМУ від 15 листопада 2019 року № 1087-р).

ТОВ «Оператор ГТС України» звернулося до Міністерства фінансів України з листом за № ТОВВИХ-20-6619 від 11 червня 2020 року щодо передачі об`єктів житлового фонду, які перебувають на балансі товариства, у комунальну власність, на що отримало відповідь про те, що міністерство визначено уповноваженим органом управління державним майном, яке не підлягає приватизації (а.с. 155, т.1).

Оскільки згоди на передачу житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 його законний власник не надавав, суд першої інстанції правомірно залишив позовні вимоги ОСОБА_1 без задоволення як необґрунтовані та безпідставні.

За таких обставини колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Тому приходить до висновку, що судом ухвалене законне та обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування чи зміни не вбачає.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Коломійця Максима Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 30 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 08 лютого 2021 року.

Судді