ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/8780/20Головуючий у 1-й інстанції Грицай К.М.
Провадження № 22-ц/817/64/21 Доповідач - Щавурська Н.Б.
Категорія - 305010900
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Щавурська Н.Б.

суддів - Сташків Б. І., Хома М. В.,

секретаря - Сович Н.А.

сторін - представника позивача ОСОБА_1 - адвоката

Братівника І.В., представника відповідача

ОСОБА_2 - адвоката Фільварочної О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 вересня 2020 року, постановлене суддею Грицай К.М. у цивільній справі № 607/8780/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 18 листопада 2018 року о 17 год. 30 хв. на автодорозі Доменове-Ковель-Чернівці-Тереблече з вини ОСОБА_2 трапилась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої належний йому транспортний засіб "Subary Impreza", реєстраційний номер НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження. Вина відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, підтверджена постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 червня 2019 року.

Внаслідок ДТП в результаті пошкодження належного йому транспортному засобу завдано майнову шкоду в розмірі 85 782, 78 грн, що підтверджено експертним дослідженням, вартість якого становила 2 000 грн. Дане страхове відшкодування було ним отримано за мінусом 428,91 грн у зв`язку з необхідністю сплати комісії. Не відшкодованою залишилась сума збитків у розмірі 2 648, 91 грн та моральна шкода, спричинена у зв`язку з пошкодженням належного йому транспортного засобу, яку він оцінив у розмірі 100 000 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 вересня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8 000 грн на відшкодування завданої моральної шкоди, сплачений судовий збір в сумі 1 026 грн 50 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 000 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду в частині стягнення з нього моральної шкоди, вважаючи його в цій частині необґрунтованим та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що матеріали справи не містять доказу належності на момент ДТП саме позивачу на вправі власності пошкодженого транспортного засобу, і як наслідок - доказів того, що саме він зазнав моральних страждань, про що неодноразово наголошувалося його представником у ході розгляду даної справи.

Крім цього, з урахуванням того, що на даний момент він не працює (що підтверджується Відомостями із Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та отриманих податків); його можливості у пошуку навіть тимчасових заробітків обмежені у зв`язку із введенням на усій території України карантину; на його утриманні перебувають неповнолітні діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (що підтверджується рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 09.11.2016 року); його сім`я на даний час складається з чотирьох осіб, з якими він проживає: дружини ОСОБА_5 та її дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які також потребують його забезпечення, вважає , що розмір стягнутої з нього за рішенням суду моральної шкоди підлягає зменшенню, з урахуванням його матеріального стану та перебуванням на його утриманні неповнолітніх дітей.

Також, безпідставним, на його думку, є й стягнення з нього судового збору в повному розмірі, в той час як мало місце часткове задоволення позовних вимог і пропорційною до розміру задоволених позовних вимог є сума судового збору в розмірі 131 грн 70 коп.

Звертає увагу на відсутність доказів обсягу наданих послуг і виконаних робіт, їх вартості у договорі про надання правової допомоги, а також співмірності із складністю справи.

У своєму відзиві позивач ОСОБА_1 відносно апеляційної скарги заперечує, вважаючи її необґрунтованою та безпідставною.

В обґрунтування поданих заперечень в частині недоведеності факту завдання йому моральної шкоди посилається на наявність у матеріалах справи доказів виплати йому страховою компанією страхового відшкодування в сумі 85 782, 78 грн.

Крім цього, вказує, що розбіжність в даних Свідоцтва про реєстрацію ТЗ зумовлена встановленням на автомобіль ГБО, що підлягає обов`язковій реєстрації в органах МВС, із внесенням запису до свідоцтва та здійснюється шляхом видачі нового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з відповідними змінами. Звертає увагу на те, що номер державної реєстрації ТЗ залишився незмінним.

Рішення суду в частині відмови в позові ОСОБА_1 не оскаржувалося.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Фільварочна О.Б. апеляційну скаргу підтримала з мотивів, викладених у ній. Додатково пояснила, що при розгляді справи судом першої інстанції в позивача не було необхідності в поданні доказів на підтвердження наявності обставин для зменшення розміру моральної шкоди, долучених до апеляційної скарги, оскільки ним заперечувався сам факт заподіяння такої шкоди й достатніх доказів права власності позивача на автомобіль під час вчинення ДТП матеріали справи на дату прийняття судом рішення не містили.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Братівник І.В. пояснив, що копію старого техпаспорта на належний йому на праві власності автомобіль його довіритель не мав можливості долучити в ході розгляду справи судом першої інстанції, оскільки така у нього не збереглась. Однак, факт виплати йому страхового відшкодування вважав достатнім доказом заподіяння йому моральної шкоди.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 червня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП .

Даною постановою встановлено, що 18 листопада 2018 року о 17 год. 30 хв. на автодорозі Доменове-Ковель-Чернівці-Тереблече, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом "ЗАЗ LANOS", реєстраційний номер НОМЕР_2 , не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався дистанції та допустив зіткнення з транспортним засобом "Subary Impreza", номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, а водій ОСОБА_2 отримав легкі тілесні ушкодження (а.с. 6-8).

Власником транспортного засобу "Subary Impreza", реєстраційний номер НОМЕР_1 на час звернення з даним позовом є ОСОБА_1 (а.с. 4).

Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Subary Impreza", реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті пошкодження при ДТП, станом на 19 квітня 2019 року становила 85 782, 78 грн (а.с. 9).

Вартість оцінки матеріального збитку СОД ФОП ОСОБА_8 згідно звіту № 171 складає 2 000 грн, які були сплачені сином позивача ОСОБА_9 05.07.2020 року (а.с. 9а).

10.01.2020 року на картковий рахунок ОСОБА_1 від ПАТ "Страхова компанія "Євроінс Україна" надійшло страхове відшкодування в сумі 85 353, 87 грн (а.с. 11).

У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди визначає суд залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Стаття 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до вимог ст. 1188 ЦК України завдана шкода при взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується виною особою.

Згідно вимог ч. 4 ст. 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення.

Задовольняючи позов частково й визначаючи до стягнення розмір моральної шкоди в сумі 8 000 грн, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок пошкодження належного на праві власності ОСОБА_1 транспортного засобу, позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, перенесених через вимушені зміни в житті у зв`язку з неможливістю впродовж тривалого часу використовувати автомобіль у інтересах сім`ї, зважаючи на місце проживання в селі на значній віддалі від районного та обласного центрів, а також - з недоведеності факту сплати коштів за проведення оцінки в сумі 2 000 грн та направлення повідомлення ОСОБА_2 вартістю 220 грн, відсутності в нього обов`язку щодо сплати комісії в сумі 428, 91 грн за перерахування страховиком страхового відшкодування.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині, що внаслідок пошкодження транспортного засобу "Subary Impreza", реєстраційний номер НОМЕР_1 , яке мало місце з вини відповідача ОСОБА_2 , з останнього підлягає стягненню на користь власника вищевказаного автомобіля моральна шкода.

Разом з тим, сам по собі факт виплати страхового відшкодування ПАТ "Страхова компанія "Євроінс Україна" ОСОБА_1 за пошкоджений у даній ДТП транспортний засіб, при тому що наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про реєстрацію (а.с. 4) підтверджується право власності позивача на автомобіль "Subary Impreza" лише з 30.07.2019 року (в той час як ДТП мала місце ІНФОРМАЦІЯ_3 ) й на час ДТП даним автомобілем керував його син ОСОБА_9 , на думку колегії суддів, не може вважатися достатнім доказом належності вищевказаного автомобіля на праві власності саме позивачу і понесення саме ним моральних страждань. Відповідні заперечення відносно даного позову, що висловлювалися під час розгляду справи в суді першої інстанції в заявах по суті не були належним чином перевірені судом, у зв`язку з чим висновки про задоволення позову ОСОБА_1 колегія суддів вважає передчасними.

У відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно вимог ч. 2 цієї ж статті суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав доказ неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З метою перевірки доводів апеляційної скарги та встановлення обставин, що мають значення для справи судом апеляційної інстанції досліджено долучені до відзиву на апеляційну скаргу докази на підтвердження факту належності на праві власності автомобіля "Subary Impreza" позивачу ОСОБА_1 (копію старого техпаспорта), яка на час розгляду справи в позивача була відсутня в зв`язку з видачею у 2019 році нового взамін попереднього, а також долучені до апеляційної скарги докази на підтвердження сімейного та майнового стану відповідача, необхідність у поданні яких зумовлена фактом прийняття судом рішення про задоволення позову за наявності іншої правової позиції щодо предмета судового розгляду.

Зокрема, як вбачається з долученої до письмового відзиву копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (що надавалася, в тому числі, для проведення оцінки СОД ФОП ОСОБА_8 ), власником транспортного засобу "Subary Impreza", реєстраційний номер НОМЕР_1 , з 10.01.2014 року є ОСОБА_1 (а.с. 61).

Як пояснив у судовому засіданні представник позивача адвокат Братівник І.В., причиною видачі його довірителю нового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу взамін попереднього, було встановлення у 2019 році на автомобіль газового обладнання.

Також, як вбачається з долучених до апеляційної скарги відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, відповідна інформація щодо ОСОБА_2 за період 1-2 квартал 2020 року відсутня (а.с. 45).

Таким, що набрало законної сили рішенням Лановецького районного суду від 09.11.2016 року в справі № 602/685/16-ц, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 750 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 26.08.2016 року й до досягнення повноліття (а.с. 46-47).

З 04.10.2018 року відповідач ОСОБА_2 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_12 , що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 (а.с. 48).

На вихованні теперішньої дружини відповідача перебуває двоє малолітніх дітей - доньки: ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що стверджується відповідними копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_5 , НОМЕР_6 (а.с. 49).

У відповідності до п. 33 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 року № 1371) перереєстрація транспортних засобів проводиться у разі зміни марки транспортного засобу внаслідок переобладнання чи заміни двигуна або кузова, інших складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

Згідно вимог п. 38 Порядку, якщо номери складових частин не змінювалися, зазначаються рік випуску і номери, які транспортний засіб мав до переобладнання. До графи "Особливі відмітки" свідоцтва про реєстрацію вноситься запис про переобладнання.

У разі перереєстрації транспортного засобу свідоцтво про реєстрацію підлягає заміні на загальних підставах (п. 39 Порядку).

Беручи до уваги те, що долучена до відзиву на апеляційну скаргу копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу "Subary Impreza", реєстраційний номер НОМЕР_1 , містить інформацію про належність останнього з 10.01.2014 року на праві власності позивачу ОСОБА_1 , а копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за позивачем з 20.07.2019 року, долучена до позовної заяви, - інформацію про перереєстрацію транспортного засобу (в особливих відмітках номер попереднього свідоцтва і дата реєстрації автомобіля за позивачем співпадають з тими, що вказані в долученій до письмового відзиву копії), колегія суддів у сукупністю з іншими наявними в матеріалах справи доказами, що підтверджують факт виплати позивачу страхового відшкодування) приходить до висновку про доведеність тієї обставини, що власником автомобіля на час ДТП був саме позивач ОСОБА_1 , а тому висновки суду першої інстанції в частині заподіяння останньому моральних страждань внаслідок пошкодження з вини відповідача ОСОБА_2 належного йому на праві власності транспортного засобу сумнівів не викликають.

Погоджується колегія суддів і з висновками суду першої інстанції в частині визначеного ним розміру відшкодування моральної шкоди в сумі 8 000 грн, як таким, що відповідає вимогам розумності та справедливості з урахуванням моральних страждань, завданих позивачу внаслідок порушення звичного способу життя, що полягає в неможливості впродовж семи місяців використовувати належний йому транспортний засіб для потреб сім`ї (яка проживає в селі), пов`язаних з необхідністю поїздок до районного та обласного центрів; переживаннями, пов`язаними з власним сприйняттям наявності в нього тепер вже відремонтованого транспортного засобу, який знизився в ціні.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в частині наявності передбачених законом підстав для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди з посиланням на відсутність у нього роботи та обмеження можливостей у пошуку тимчасових заробітків у зв`язку з запровадженням на усій території України карантину, а також у зв`язку з перебуванням на його утриманні двох неповнолітніх дітей від першого шлюбу та необхідністю утримання двох дітей від другого шлюбу колегія суддів відхиляє, оскільки сам по собі факт тимчасової відсутності роботи у відповідача, який є здоровим і працездатним, на час прийняття рішення не свідчить про неможливість виконання такого в строки, визначені законом, а запровадження на території України адаптивного карантину не вливає на наявні у відповідача можливості в пошуках роботи. Що стосується необхідності здійснення витрат на дітей дружини від другого шлюбу, то таким обов`язком відповідач по відношенню до дітей своєї теперішньої дружини не наділений, так як не є їх батьком і не надав доказів їх усиновлення ним. Щодо наявності на утриманні двох малолітніх дітей від першого шлюбу, то, на думку колегії суддів, сама по собі вказана обставина з урахуванням тривалості часу (більше пів року), протягом якого позивач і його сім`я, проживаючи в селі, втратили можливість у звичний для них спосіб добиратися власним транспортним засобом у відповідності до потреб, не може вплинути на розмір визначеної судом першої інстанції моральної шкоди, який орієнтовно дорівнює місячному середньому заробітку по регіону, в зв`язку з чим не може бути визнано надмірним і таким, що дає право на його зменшення судом. Крім цього, ні тимчасова відсутність у відповідача роботи, ні наявність на його утриманні двох неповнолітніх дітей не можуть вважатися достатніми доказами, які б свідчили про його матеріальне становище, яке відповідно до вимог ч. 4 ст. 1193 ЦК України підлягає оцінці судом при прийнятті рішення про зменшення розміру відшкодування.

Підлягають відхиленню й доводи апеляційної скарги в частині безпідставності стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 2 000 грн з посиланням на відсутність доказів обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості у договорі про надання правової допомоги, оскільки не зважаючи на те, що ОСОБА_1 згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 38 від 25 травня 2020 року на підставі договору про надання професійної правової допомоги від 23 січня 2020 року було сплачено адвокату Братівнику І.В. за підготовку документів та процесуальний супровід справи 7000 грн (а.с. 13), судом було враховано заперечення представника відповідача щодо неспівмірності витрат на правову допомогу та зменшено розмір таких до 2 000 грн, який, на думку колегії суддів співмірний з наявними у справі доказами участі адвоката Братівника І.В. в наданні правової допомоги позивачу, а саме: з фактом складання ним позовної заяви (а.с. 2-3), якій безумовно передувало ознайомлення з необхідними для написання позову документами; участю в двох судових засіданнях 13.07.2020 року, 02.09.2020 року (а.с. 22-23, 28-30).

Відхиляє колегія суддів і доводи апеляційної скарги відповідача в частині незаконності судового рішення про стягнення з нього судових витрат у повному розмірі, а не пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що в даному випадку складало б 131 грн 70 коп., оскільки Законом України "Про судовий збір" за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 840, 80 грн. З урахуванням того, що розмір судових витрат, обрахований пропорційно до суми задоволених вимог є меншим, ніж мінімум, встановлений Законом для даної категорії справ, то відповідно судом не могли бути стягнуті судові витрати в сумі 131 грн 70 коп.

У відповідності до ч. 1 ст. 374 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції, а досліджені в ході апеляційного розгляду справи докази на кінцевий висновок суду першої інстанції не впливають, колегія суддів вважає, що рішення Тернопільського міськрайонного суду в даній справі з підстав, наведених у апеляційній скарзі ОСОБА_2 скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 35 ч.ч. 1, 3; 259 ч.ч. 1, 2, 6, 8; 374 ч. 1 п. 1; 375 ч. 1; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ч.ч. 1, 2; 384 ч. 1; 389 ч. 1 п. 1; 390 ч. 1 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 вересня 2020 року - залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах, ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в особі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судовго рішення.

Дата складання повного судового рішення 26 січня 2021 року.

Головуючий

Судді