Провадження № 22-ц/812/46/21 Доповідач апеляційної інстанції-Тищук Н.О.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 лютого 2021 року м. Миколаїв

справа № 472/79/20-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Тищук Н.О.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Лівінського І.В.,

із секретарем Лівшенком О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»

на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області, ухваленого 28 вересня 2020 року суддею Чаричанським П.О. в приміщенні цього ж суду (повне рішення складено 1 жовтня 2020 року), у цивільній справі за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»

до ОСОБА_1

про стягнення кредитної заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 30 липня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк» укладено кредитний договір, за яким відповідачка отримала 3 246, 42 грн. кредитних коштів під 39,90% річних. У зв`язку з неналежним виконанням позичальницею кредитних зобов`язань станом на 23 грудня 2019 року виникла кредитна заборгованість у розмірі 25 501, 94 грн. 21 червня 2016 року ПАТ «Альфа-Банк» відступило право вимоги за цим кредитним договором ТОВ «Кредитні ініціативи», яке у свою чергу, 26 грудня 2018 року відступило право вимоги ТОВ «ФК «ВЕСТА». 16 січня 2019 року ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило право вимоги ТОВ «Вердикт Капітал». Станом на 23 грудня 2019 року розмір кредитної заборгованості складає 25 501,94 грн., з яких 3 076,15 грн. за тілом кредиту, 2 745, 99 грн. - за відсотками на дату відступлення права вимоги та 1 169, 64 грн. відсотків з дати відступлення права вимоги по дату розрахунку заборгованості, 3% річних 277,10 грн., втрати від інфляції 910,23 грн., подвійна облікова ставка НБУ 1053, 73 грн., пеня та штрафи складають 16 269, 10 грн.

Посилаючись на обов`язок позичальниці повернути кредитні кошти разом з нарахованими процентами та штрафними санкціями та на своє право вимоги за кредитним договором, ТОВ «Вердикт Капітал» просило стягнути з відповідачки вказану суму. Крім цього, просило стягнути 20 000 грн. витрат на правову допомогу та 1 921 грн. сплаченого судового збору.

Відповідачка, діючи через свого представника, позов не визнала. У поданому відзиві зазначала, що зі змісту договорів факторингу, укладених між ПАТ «Альфа-Банк» і ТОВ «Кредитні ініціативи» 21 червня 2016 року, та між ТОВ «Кредитні ініціативи» і ТОВ «Вердикт Капітал» 16 січня 2019 року не вбачається переходу прав саме за її кредитним договором, оскільки жодного додатку до вказаних договорів не додано. У зв`язку з долученням до позовної заяви тільки витягу з договору факторингу 21 червня 2016 року, неможливо встановити наявність чи відсутність у Фактора ТОВ «Кредитні ініціативи» права на наступне відступлення права вимоги третім особам. Крім цього, позивачем не надано передбачених договором доказів оплати відступлених прав вимоги, що вказує на недоведеність виникнення таких прав. Також вказувала на відсутність розрахунку заборгованості та часткове погашення нею боргу за виконавчим написом приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатової А.А. від 5 грудня 2019 року.

Представником позивача подано відповідь на відзив, у якій він послався на ті ж обставини, якими обґрунтовував позов, та зазначив, що 3 076, 15 грн. заборгованості за тілом кредиту є фіксованою сумою, яка розрахована первісним кредитором та право вимоги на цю суму перейшло до позивача на підставі укладених договорів, а стягнення за виконавчим написом не стосується заборгованості, яка стягується, оскільки до виконавчого напису внесено заборгованість за інший період.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 28 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, посилався на недоведеність факту відчуження права вимоги саме за кредитним договором укладеним між ПАТ «Альфа-банк» та ОСОБА_1 , відсутність доказів направлення боржниці відомостей про відступлення прав вимоги та на відсутність помісячного розрахунку заборгованості відповідачки. Також суд відмовив у задоволенні вимоги про стягнення 20 000 грн. витрат на правничу допомогу у зв`язку з їх недоведеністю.

В апеляційній скарзі ТОВ «Вердикт Капітал» просило рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги, посилаючись на помилковість висновків суду про недоведеність позовних вимог, оскільки позивачем до позовної заяви були долучені копії договорів про відступлення прав вимоги з відповідними додатками, також вказувало на надання суду детального та обґрунтованого розрахунку заборгованості.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачки вказував на неможливість прийняття в суді апеляційної інстанції нового доказу - додатку до договору факторингу від 16 січня 2019 року та на відсутність у ньому вказівки про відступлення права вимоги саме за кредитним договором, позичальницею в якому є ОСОБА_1 . Посилався на недоведеність та неможливість встановити за наданими доказами дату виникнення у фактора права вимоги. Також вказував не недоведеність розрахунку заборгованості та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 30 липня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 490921822, за яким відповідачка отримала 3 246, 42 грн. кредитних коштів під 39,90% річних, строком до 31 липня 2019 року (а.с. 8-9).

Також до матеріалів справи додано графік повернення кредиту за весь період дії кредитного договору, підписаний позичальницею ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк» (а.с. 11-13).

Розрахунок заборгованості проведено ТОВ «Вердикт Капітал» за період з 22 грудня 2016 року по 23 грудня 2019 року. До розрахунку увійшли 3 076, 15 грн. тіла кредиту, 2 745, 99 грн. заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги, 16 269, 10 грн. пені та 1 169, 64 відсотків, а також 3 % річних - 277, 10 грн. та інфляційні втрати - 910, 23 грн. (а.с. 17-19,21).

21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу № 1, за яким в порядку та на умовах, визначених цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт зобов`язується відступити Факторові свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку № 1 до договору (а.с. 22).

26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» укладено договір факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА (а.с. 23-33).

16 січня 2019 року ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило право вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» за договором № 16-01/19/1 (а.с. 34-43).

До вказаного договору додано витяг з реєстру договорів, права вимоги за якими відступлено. У даному витягу зазначено договір № 490921822 від 30 липня 2014 року, укладений з позичальницею ОСОБА_1 (а.с. 44).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора в зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (частина друга статті 516 ЦК України).

Водночас відсутність доказів повідомлення боржника про заміну кредитора з огляду на частину другу статті 516 ЦК України не звільняє боржника від обов`язку належно виконати зобов`язання за кредитним договором.

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

Натомість відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

З вищенаведеного можна зробити висновок про те, що відступлення права вимоги - це одна з підстав заміни кредитора в зобов`язанні. Факторинг є фінансуванням під відступлення права грошової вимоги. У договорі факторингу фактором виступає виключно банк або інша фінансова установа.

Відповідно до частини другої статті 1082 ЦК України боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 83 ЦПК України передбачено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої - третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

До апеляційної скарги додано додатки до договорів факторингу та про відступлення прав вимоги (а.с. 228-237). У переліку кредитних договорів, право вимоги за якими відступається, значиться договір, укладений з ОСОБА_1 .

Таким чином, підтверджується передача договору з ОСОБА_1 від ПАТ «Альфа-банк» та ТОВ «ФК «Кредитні ініціативи», від ТОВ «ФК «Кредитні ініціативі» до ТОВ «ФК «Веста» та від ТОВ «ФК «ВЕСТА» до ТОВ «Вердикт Капітал».

На думку колегії суддів, подавши разом з апеляційною скаргою належним чином завірені копії витягів з додатку до договорів факторингу та відступлення прав вимоги з зазначенням прізвища відповідачки у переліку осіб, кредитні договори яких передано, позивач фактично не подав нові докази, оскільки як вбачається з матеріалів справи, до суду першої інстанції були надані зазначені договори. Це давало суду першої інстанції підстави для встановлення детальних обставин укладення договорів, витребування додатків до зазначених договорів, однак що не було реалізовано судом.

Наведене свідчить про недотримання судом першої інстанції вимог процесуального закону щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи, у тому числі щодо виявлення і витребування доказів з власної ініціативи.

Разом з тим, колегія суддів вважає зазначити наступне.

Як вбачається з копії витягу Додатку №1 до договору факторингу від 21 червня 2016 року (а.с. 205), на момент передачі права вимоги від ПАТ «Альфа-Банк» до ТОВ «Кредитні ініціативи», загальна сума заборгованості відповідача (проценти, комісія та тіло кредиту) складала 4576, 82 грн.

В матеріалах справи відсутня виписка з рахунку, яка б відображала зняття коштів, нарахування процентів та штрафних санкцій, погашення заборгованості позичальницею, що дало б суду можливість перевірити правильність нарахування заборгованості.

А тому колегія суддів, у відповідності до ст. 514 ЦК України, вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 4576, 82 грн. кредитної заборгованості, яка існувала на момент передачі права вимоги за договором факторингу від 21 червня 2016 року від ПАТ «Альфа-Банк» до ТОВ «Кредитні ініціативи».

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду не відповідає.

З огляду на зазначене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал».

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» 4 532 (чотири тисячі п`ятсот тридцять дві), 50 грн. судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог (17,95% від понесених судових витрат).

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» задовольнити частково.

Рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 28 вересня 2020 року скасувати.

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Веселинівським РВ УМВС України в Миколаївській області17 липня 2009 року) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (, вул. Кудрявський Узвіз, 5-Б м. Київ) 4 576 (чотири тисячі п`ятсот сімдесят шість), 82 грн. кредитної заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Веселинівським РВ УМВС України в Миколаївській області17 липня 2009 року) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (, вул. Кудрявський Узвіз, 5-Б м. Київ) 4 532 (чотири тисячі п`ятсот тридцять дві), 50 грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Т.Б.Кушнірова

І.В.Лівінський

---------------------------------

Повну постанову складено 5 лютого 2020 року