_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/3990/21
Провадження № 2/947/1737/21
УХВАЛА

10.02.2021 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

за участю секретаря Кирикової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання до суду позовної заяви до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права власності на частку рухомого майна, яке перебуває у спільній частковій власності та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

04.02.2021 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання до суду позовної заяви до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права власності на частку рухомого майна, яке перебуває у спільній частковій власності та визнання права власності, в якій заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:

-накласти арешт на автомобіль марки «CHEVROLET AVEO SF69Y», 2007 року випуску, тип - легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі (кузова, рами) № НОМЕР_2 , колір чорний (зареєстрований РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 05.09.2009 року за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_3 , видане РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 05.09.2009 року);

-до вирішення справи по суті вилучити автомобіль марки «CHEVROLET AVEO SF69Y», 2007 року випуску, тип - легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі (кузова, рами) № НОМЕР_2 , колір чорний (зареєстрований РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 05.09.2009 року за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , Свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_3 , видане РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 05.09.2009 року), який знаходиться у користуванні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) та будь-яких інших осіб, разом із комплектом ключів, свідоцтвом про реєстрацію серія НОМЕР_3 , видане РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області від 05.09.2009 року та передати на відповідальне зберігання ОСОБА_5 (паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Київським PB УМВС України в Одеській області 07 липня 1995 р.. РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_2 ).

В обґрунтування заяви, заявниця посилається на те, що згідно зі Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06.05.2019 року, виданого державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі Пенчевим К.Л., ОСОБА_1 успадкувала в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , 1/3 частку від Ѕ (1/6) автомобіля марки «CHEVROLET AVEO SF69Y», 2007 року випуску, тип - легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , що належав померлому на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 , виданого РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 05.09.2009 року, а також зазначено, що інша Ѕ частка автомобілю належить ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності на майно подружжя.

Заявниця зазначає, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є також спадкоємцями до майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким належить по 1/6 частці вказаного автомобіля кожному.

Наразі, жоден з них не здійснив дії з реєстрації права власності на автомобіль та не погоджує реєстрацію іншого співвласника, за наслідком чого не можливо реалізувати свої права, як співвласника зазначеного рухомого майна.

За наслідком чого, заявниця має намір подати позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права власності на частку рухомого майна, яке перебуває у спільній частковій власності та визнання за собою права власності на вказаний транспортний засіб.

Також, заявницею зазначено, що наразі транспортний засіб перебуває в користуванні ОСОБА_2 , яким не надається зазначений автомобіль іншим співвласникам для користування.

Заявниця вважає, що оскільки спірний транспортний засіб перебуває у користуванні ОСОБА_2 , який має право на реєстрацію за собою вказаного автомобіля, як співвласник з часткою 1/6, а також з урахуванням того, що останній може здійснити дії з продажу цього засобу без його перереєстрації, як тільки дізнається про позовну заяву, яку вона планує подати до позову, чим ускладнить майбутнє рішення суду, ОСОБА_1 вважає за необхідне здійснити дії зі забезпечення позовної заяви до її подання.

Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з цією заявою.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.02.2021 року, справу за вказаною завою було розподілено судді Калініченко Л.В.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Перевіряючи чи підсудна справа цьому суду, судом встановлено наступне, що майбутній позов, який позивачка має намір подати до суду, у відповідності до ч.1 ст.27 та ч.15 ст.28 ЦПК України, підсудний Київському районному суду міста Одеси, а відтак суддя доходить до висновку про підсудність справи за пред`явленою заявою Київському районному суду міста Одеси.

Судом було встановлено, що подана ОСОБА_1 заява про забезпечення позову відповідає приписам та вимогам встановленим ст. 151 ЦПК України, за наслідком чого ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 10.02.2021 року прийнято вказану заяву до розгляду та призначено до судового засідання, без повідомлення учасників судового процесу.

Дослідивши вказану заяву про забезпечення позову, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

У відповідності до ч.2 ст. 149 ЦПК України, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.150 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.3 ст.149 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, з заяви та доданих до неї документів вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 виник спір стосовно автомобіля марки «CHEVROLET AVEO SF69Y», 2007 року випуску, тип - легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі (кузова, рами) № НОМЕР_2 , колір чорний.

Як вбачається, право власності на зазначений транспортний засіб було зареєстровано за ОСОБА_4 , на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 05.09.2009 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, після чого відкрилась спадщина на належне останньому за час життя майно.

06 травня 2019 року державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі Пенчевим К.Л. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстровано в реєстрі за №1-523, відповідно до якого ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , успадкувало у власність по 1/3 частці кожний автомобілю марки «CHEVROLET AVEO SF69Y», 2007 року випуску, тип - легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі (кузова, рами) № НОМЕР_2 , колір чорний, від спадкової майна, яке складається з Ѕ частки автомобіля.

За наслідком викладеного вбачається, що в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 набули у власність по 1/6 частці автомобілю марки «CHEVROLET AVEO SF69Y», 2007 року випуску, тип - легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі (кузова, рами) № НОМЕР_2 , колір чорний, кожний.

Також, як вбачається, 06.05.2019 року державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі Пенчевим К.Л. було видано свідоцтво про право власності, зареєстроване в реєстрі за №1-521, відповідно до якого ОСОБА_1 належить у праві спільної сумісної власності на майно подружжя Ѕ частка автомобілю марки «CHEVROLET AVEO SF69Y», 2007 року випуску, тип - легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі (кузова, рами) № НОМЕР_2 , колір чорний.

Отже, ОСОБА_1 належить 4/6 частки вказаного транспортного засобу, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/6 частці кожному.

Як стверджує заявниця, на цей час сторони не можуть здійснити дії з реєстрації права власності на вказаний автомобіль, оскільки для проведення державної реєстрації за необхідна згоду усіх співвласників транспортного засобу, яку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не надають.

Також, як стверджує заявниця, наразі транспортний засіб перебуває у ОСОБА_2 в особистому користуванні, яким не надається автомобіль іншим співвласникам для розпорядження своєю власністю.

За наслідком чого ОСОБА_1 має намір подати до суду позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права власності на частку рухомого майна, яке перебуває у спільній частковій власності та визнання права власності.

Також, заявниця зазначила, що оскільки інформація про місцезнаходження спірного автомобіля відсутня, його місцезнаходження не відоме, ОСОБА_2 не надає такої інформації, є підстави для побоювання, що останній може здійснити будь-які дії для відчуження чи передання в користування третій особі спірного автомобіля, чим зробить неможливе виконання майбутнього рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, саме пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6 -605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Крім того судом враховується, що у відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням викладених роз`яснень Верховного Суду України, оскільки між сторонами виник спір стосовно автомобіля марки «CHEVROLET AVEO SF69Y», 2007 року випуску, колір чорний тип - легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі (кузова, рами) № НОМЕР_2 , що зумовлює заявника на звернення до суду з відповідним позовом, у зв`язку з чим суд вважає вимоги про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказаний автомобіль обґрунтованими, що буде співрозмірним заявленим майбутнім вимогам, буде слугувати забезпеченням виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позову, а невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача, а відтак й порушить права позивача на судовий захист, оскільки до розв`язання виниклого між сторонами по справі спору по суті, відповідач має право здійснити дії з реєстрації права власності на вказаний автомобіль та відчужити належне спірне майно, яке на праві спільної часткової власності також належить заявникові, за наслідком чого примусове виконання рішення суду, у разі відсутності волі відповідача на його виконання, буде не результативним, а забезпечення позову навпаки виступають запорукою можливого виконання рішення суду, у зв`язку з чим суд доходить до висновку, що заява заявника про забезпечення позову в частині накладення арешту на спірне майно є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Одночасно, суд вважає необґрунтованими вимоги заявника в частині вилучення у ОСОБА_2 спірного транспортного засобу та передання його на відповідальне зберігання ОСОБА_5 .

Заявником не обґрунтовано, яким чином зазначений захід забезпечить виконання майбутнього рішення суду, у разі задоволення позову, як і необґрунтовано передання зазначеного автомобілю на відповідальне зберіганні саме ОСОБА_5 , та яким чином останній здійснить дії зі збереження спірного автомобіля.

Також, суд зазначає, що вказаний захід забезпечення позову не відповідає вимогам статті 150 ЦПК України, яка регламентує можливі види забезпечення позову.

За наслідком чого, суд вважає, що заявлений захід забезпечення позову шляхом вилучення спірного майна та передання його на відповідальне зберігання третій особі, не узгоджується з вимогами ЦПК України, може завдати шкоди власникам спірного автомобіля, а вжитий судом захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на предмет спору в цій справі, є співрозмірним з предметом позову майбутнього позову позивача та забезпечує виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позову.

Відповідно до ч.4 ст. 152 ЦПК України, у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

У відповідності до ч.1-3 ст. 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо:

1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або

2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Одночасно з вирішенням питання щодо забезпечення позову, суд не вбачає підстав для вжиття зустрічних заходів забезпечення позову відповідно до ст. 154 ЦПК України.

Суд роз`яснює, що відповідачі у відповідності до вимог статті 154 ЦПК України, після застосування судом заходів забезпечення позовуне позбавлені права на подання до суду відповідного клопотання про зустрічне забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 149-153, 354, п.15.5 розділу ХІІІ Перехідні положення, ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання до суду позовної заяви задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права власності на частку рухомого майна, яке перебуває у спільній частковій власності та визнання права власності, який має бути поданий до суду протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову, а саме:

- Накласти арешт на автомобіль марки «CHEVROLET AVEO SF69Y», 2007 року випуску, тип - легковий седан, колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі (кузова, рами) № НОМЕР_2 .

В решті вимог заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання до суду позовної заяви залишити без задоволення.

Копію ухвали направити для виконання до відповідного органу.

Копію ухвали суду скерувати для відома ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Зобов`язати ОСОБА_1 протягом десяти днів з дня постановлення ухвали суду про забезпечення позову подати до суду позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права власності на частку рухомого майна, яке перебуває у спільній частковій власності та визнання права власності, з одночасним повідомленням суду про вжиті такі дії.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що у разі неподання такого позову у встановлений законом строк, вжиті заходи забезпечення позову будуть скасовані.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Оскарження ухвали не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Головуючий Калініченко Л. В.