22-ц/804/325/21
264/2047/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2021 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 264/2047/19

Номер провадження 22-ц/804/325/21

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Зайцевої С.А., Попової С.А.,

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3

на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 листопада 2020 року, у складі судді Шевченко О.А.,

у справі за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

третя особа: ОСОБА_4

про відшкодування матеріальних та моральних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В с т а н о в и в:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

19 березня 2019 року ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 звернулись до Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просили стягнути з відповідача на користь позивача суму фактичного матеріального збитку в розмірі 205113,86 грн та моральну шкоду 10000 грн, судові витрати покласти на відповідача.

Позовна заява мотивована тим, що 03 грудня 2018 року позивач, керуючи автомобілем Land Rover Range Rover Sport, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить йому на праві власності, рухаючись по вул.Кільцева дорога в бік Жулян в м.Києві, зіткнувся з автомобілем Mersedes Bens 240, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням відповідача. Зіткнення сталось внаслідок невиконання відповідачем правил перестроювання з однієї смуги в іншу, чим відповідач порушив п.10.1 та 2.3 «б» Правил дорожнього руху. Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 07 березня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Відповідно до звіту ТОВ «Пасат консалтинг груп» від 22 січня 2019 року вартість матеріального збитку, завданого позивачу в результаті пошкодження автомобіля Land Rover Range Rover Sport становить 205113,89 грн. Моральну шкоду оцінено позивачем у 10000 грн.

Ухвалою Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 квітня 2019 року дану цивільну справу передано за підсудністю до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 листопада 2020 року, з врахуванням ухвали цього ж суду від 11 січня 2021 року про виправлення описки, провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних та моральних збитків, завданих внаслідок ДТП, зупинено до 09 квітня 2021 року.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач перебуває у довгостроковому службовому відрядженні за кордоном за контрактом моряка, прийшов до висновку про наявність підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.252 ЦПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

02 грудня 2020 року представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу на ухвалу суду, в якій, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 11 грудня 2020 року апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 залишено без руху.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 28 грудня 2020 року цивільну справу повернуто до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області для вирішення питання про виправлення описки.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 18 січня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 листопада 2020 року.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 28 січня 2021 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 мотивована тим, що задовольняючи клопотання представника відповідача адвоката Гуріна О.Г. про зупинення провадження у справі у зв`язку із перебуванням відповідача у довгостроковому відрядженні за кордоном, судом першої інстанції помилково не враховано вимоги ч.3 ст.252 ЦПК України, відповідно до яких суд не зупиняє провадження у справі у випадках, встановлених пунктами 1-3 частини першої цієї статті, якщо відсутня сторона веде справу через свого представника. Клопотання про зупинення провадження подано саме представником відповідача, що безпідставно та штучно затягує початок розгляду справи по суті позовних вимог.

Суд помилково в мотивувальній частині ухвали послався на пункт 2 частини 1 статті 252 ЦПК України, а не на пункт 3 даної статті, оскільки ніхто з учасників справи не заявляв про захворювання, підтвердженого медичною довідкою, що виключає можливість явки до суду протягом тривалого часу.

Відзив на апеляційну скаргу

Учасники справи не скористались правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що позивач звернувся до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області із позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних та моральних збитків, завданих внаслідок ДТП.

Судом також встановлено, що 25 листопада 2020 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача, адвоката Гуріна О.Г., про зупинення провадження у зв`язку із перебуванням відповідача у довгостроковому службовому відрядженні за кордоном за контрактом моряка на строк до березня-квітня 2020 року. На підтвердження доводів клопотання долучив копію трудового контракту та копії посадочних документів.

2. Мотивувальна частина

Позиція Донецького апеляційного суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно з частиною 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню, справу необхідно направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Донецький апеляційний суд, та застосовані норми права

Зупиняючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у справі ОСОБА_2 перебуває у довгостроковому службовому відрядженні за кордоном за контрактом моряка на строк до березня квітня 2020 року.

Враховуючи положення п.2 та 3 ч.1 ст.252 ЦПК України, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, оскільки вони зроблені в результаті порушення норм процесуального права.

Зупинення провадження у справі це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перебування учасника справи у довгостроковому службовому відрядженні.

Однак за приписами частини 3 цієї статті, суд не зупиняє провадження у справі у випадках, встановлених пунктами 1-3 частини першої цієї статті, якщо відсутня сторона веде справу через свого представника.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках, передбачених статтею 201 ЦПК України (у новій редакції кодексу відповідає статті 251 ЦПК України), а за наявності підстав, визначених статтею 202 ЦПК України (у новій редакції кодексу відповідає статті 252 ЦПК України), має право як на зупинення провадження у справі, так і на відмову в задоволенні такої заяви.

Застосовуючи пункт 3 частини першої статті 252 ЦПК України про зупинення провадження у зв`язку із перебуванням сторони у службовому відряджені, суд повинен виходити з того, що у таких випадках відповідно до змісту статті 210 ЦПК України провадження у справі може бути зупинено, якщо передбачається, що зазначена відсутність сторони триватиме понад установлені строки розгляду справ.

Правило частини 3 статті 252 ЦПК України, про те, що суд не зупиняє провадження у випадках, установлених пунктами 1 3 частини першої цієї статті, якщо відсутня сторона веде справу через свого представника, не застосовується до випадків, коли суд викликає позивача або відповідача для особистих пояснень.

Провадження у даній справі відкрито ухвалою суду від 04 червня 2019 року (а.с.45). Ухвалою суду першої інстанції від 30 жовтня 2019 року провадження у справі зупинено за клопотанням третьої особи ОСОБА_4 у зв`язку з перебуванням її на лікарняному по вагітності до 09 січня 2020 року (а.с.120). Ухвалою суду від 17 лютого 2020 року провадження у справі відновлено та призначено судове засідання на 26 березня 2020 року о 09-30 год. (а.с.122). Тобто дана справа розглядається судом першої інстанції вже понад 1 рік.

Відповідач ОСОБА_2 у суді першої інстанції веде справу через свого представника адвоката Гуріна О.Г. (а.с.76). У матеріалах справи відсутні дані про те, що відповідач викликався судом для дачі особистих пояснень.

25 листопада 2020 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Гурін О.Г. звернувся до суду першої інстанції із заявою, в якій просив розглянути заяву ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі. До своєї заяви представником відповідача ОСОБА_5 додано копію заяви-клопотання ОСОБА_2 з додатками про зупинення провадження у справі на підставі пункту 3 частини 1 статті 252 ЦПК України у зв`язку з перебуванням у довгостроковому службовому відрядженні, оскільки 11 жовтня 2020 року авіарейсом Київ-Стамбул виїхав за межі України у службове відрядження строком орієнтовно шість місяців на роботу за контрактом моряка. Також вказує, що бажає приймати участь у судових засіданнях особисто, тому договір про надання йому правової допомоги представником адвокатом Гуріним О.Г. просить вважати припиненим після подання даної заяви-клопотання до суду (а.с.138-143). Копію даної заяви-клопотання ОСОБА_2 з додатками також надано суду 26 листопада 2020 року третьою особою ОСОБА_4 (а.с.144-149).

Однак, дана заява-клопотання відповідача ОСОБА_2 на електронну адресу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області не надходила, в матеріалах справи її не має.

Згідно з пунктом 1 розділу І Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 р. № 59, у редакції наказу від 17 березня 2011 року № 362, службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника державного органу (поїздка державного службовця - за розпорядженням керівника державної служби), підприємства, установи та організації, що повністю або частково утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів (далі - підприємство), на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи (за наявності документів, що підтверджують зв`язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства).

Як передбачено пунктом 1 розділу ІІІ вказаної Інструкції відрядження за кордон здійснюється відповідно до наказу (розпорядження) керівника підприємства (у разі відрядження державного службовця - відповідно до наказу керівника державної служби), у якому зазначаються мета виїзду, завдання (за потреби), пункт призначення (держава або держави, місто або міста призначення, інші населені пункти, найменування підприємства, установи або організації, куди відряджається працівник), строк (дата вибуття у відрядження та дата прибуття з відрядження), джерело фінансового забезпечення витрат на відрядження, а також за потреби інші ключові моменти (вид транспорту та маршрут поїздки у разі відрядження на службовому автомобілі, інформація про додаткові обмеження щодо сум та цілей використання коштів, наданих на відрядження, у разі їх встановлення керівником), після затвердження технічного завдання (за потреби) і кошторису витрат. У разі направлення працівника підприємства у службове відрядження за кордон за запрошенням подається його копія з перекладом та за наявності програма заходів. Строк відрядження визначається керівником, але не може перевищувати 60 календарних днів, за винятком випадків, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 № 98 (строк відрядження державного службовця протягом одного календарного року не може перевищувати 60 календарних днів, крім випадків, визначених законодавством).

Аналогічні положення містяться і в Інструкції про особливості відряджень членів екіпажів суден (інших транспортних засобів) та порядок виплати сум, що направляються на харчування членів екіпажів суден (інших транспортних засобів), затвердженої наказом Міністерства транспорту України від 12 липня 1999 р. № 359, зареєстрованої в Міністерстві юстиції 6 серпня 1999 р. за № 540/3833, відповідно до якої підставою для відрядження є в передбачених випадках наказ керівника підприємства про направлення на судно та витяг з суднової ролі (підпункт 1.2).

Таким чином, згідно з чинним законодавством службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника установи чи організації на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи. Моряки, які перебували в рейсі за самостійно укладеним контрактом з іноземною компанією на належному їй судні, не вважаються такими, що виїжджали у службові відрядження за межі України.

Отже, заявник, який у порядку, передбаченому цими актами, у службове відрядження підприємством України за її межі не направлявся і не належав до категорії моряків рибопромислового, торговельного чи річкового флоту України, оскільки перебував у рейсі на судні «Cordella» (прапор Ліберії) за контрактом по найму, укладеним між ним та іноземною компанією «Marlow Navighation», тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про зупинення провадження у справі у зв`язку із перебуванням відповідача ОСОБА_2 у службовому відрядженні за кордоном та не врахував положень частини 3 статті 252 ЦПК України.

Крім того, є помилковим висновок суду про наявність у справі підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.252 ЦПК України, для зупинення провадження, оскільки докази захворювання учасника справи, підтвердженого медичною довідкою, що виключає можливість явки до суду протягом тривалого часу, відсутні.

Вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, що у даній справі є правом, а не обов`язком суду, суд першої інстанції на значене уваги не звернув і прийшов до помилкових висновків, які суперечать нормам процесуального права.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що у суду першої інстанції не було достатніх правових підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст.252 ЦПК України, з урахуванням вимог ч. 3 цієї статті, для зупинення провадження в цій справі, а тому ухвала суду від 26 листопада 2020 року, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України, підлягає скасуванню, як така, що постановлена з неправильним застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції формально розглянув заяву про зупинення провадження у справі та дійшов помилкового висновку про її задоволення, оскільки таке зупинення не узгоджується з положеннями пункту 3 частини 1 та частини 3 статті 252 ЦПК України та суперечить принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи, й перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області ухвалу від 26 листопада 2020 року постановлено з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції в порядку, визначеному статтею 379 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 листопада 2020 скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 05 лютого 2021 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

С.А.Зайцева

С.А.Попова