Головуючий суду 1 інстанції - Луньова Д.С.
Доповідач - Луганська В.М.
Справа № 415/5417/19
Провадження № 22-ц/810/342/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Луганської В.М.

суддів: Гаврилюка В.К., Карташова О.Ю.,

за участю секретаря: Вовчанської С.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Луганське обласне бюро судово-медичної експертизи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 16 лютого 2021 року, ухвалене судом у складі судді Луньової Д.Ю.,

за позовом ОСОБА_1 до Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи про стягнення ненарахованої заробітної плати у виді премій за грудень 2016 року, січень 2017 року, річної премії за 2016 рік, премії до професійного свята «Дня медичного працівника» в червні 2017 року, премії до професійного свята «Дня судового експерта» за липень 2017 року та зобов`язання провести перерахунок всіх виплат, пов`язаних з виплатою неправомірно не нарахованої заробітної плати; визнання неправомірним наказу № 89-ос від 23 грудня 2019 року про звільнення з посади лікаря судово-медичного експерта відділу комісійних судово-медичних експертиз за внутрішнім сумісництвом на 0,5 ставки та поновлення на цій посаді за сумісництвом на 0,5 ставки з 01 січня 2020 року, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з 01 січня 2020 року; визнання неправомірною відмови в прийнятті на посаду лікаря судово-медичного експерта відділу комісійних судово-медичних експертиз за внутрішнім сумісництвом на 0,5 ставки та зобов`язання працевлаштувати на цій посаді за внутрішнім сумісництвом на 0,5 ставки, стягнення з 01 січня 2020 року неправомірно не нарахованої заробітної плати на цій посаді за сумісництвом,

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року позивач звернувся до суду з вказаними вимогами, в обґрунтування яких вказав, що з 2000 року працював судово-медичним експертом Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи (далі - ЛОБСМЕ), з 2007 року керував відділом комісійних судово-медичних експертиз, а з 2015 по 2016 роки працював судово-медичним експертом Новопсковського міжрайонного відділення ЛОБСМЕ на 0,5 ставки у якості внутрішнього сумісника.

У зв`язку з проведенням АТО, з 03 вересня 2014 року по липень 2017 року відділ комісійних експертиз розміщувався у патологоанатомічному відділенні Білокуракинської ЦРЛ, де позивачем з 2015 року була організована робота по проведенню судово-медичних експертиз для населення Білокуракинського району у якості судово-медичного експерта Новопсковського міжрайонного відділення судово-медичної експертизи. За час роботи позивача на 0,5 ставки за сумісництвом, нарікань від населення Білокуракинського району не надходило.

У вересні 2016 року позивачем та іншими співробітниками ЛОБСМЕ було встановлено, що начальник ЛОБСМЕ ОСОБА_2 та його заступник з економічних питань ОСОБА_3 нараховують заробітну плату з помилками, з цього приводу було зверненням до Луганської обласної державної адміністрації та правоохоронних органів.

Позивач посилається на те, що йому відповідачем не була нарахована премія за грудень 2016 року та річна премія за 2016 рік.

В січні 2017 року відділом комісійних експертиз ЛОБСМЕ було виконано достатньо високий рівень особливо складної роботи, ним як завідувачем відділу комісійних експертиз ЛОБСМЕ було надано доповідну записку керівнику ЛОБСМЕ про преміювання відділу за січень 2017 року та повторне обґрунтування необхідності виплати премії за грудень 2016 року та річної за 2016 рік. На що ОСОБА_2 24 січня 2017 року надано відповідь.

Позивач вважає, що в грудні 2016 року та січні 2017 року йому заробітна плата нарахована не в повному обсязі. Відповідачем були проігноровані положення колективного договору, додатку №2 «Положення про призначення співробітникам Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи». Зауважень виробничого характеру, які могли б вплинути на позбавлення премій позивачу у вищевказаний період у керівництва не було, фонд заробітної плати дозволяв це зробити.

Всі ці порушення з боку керівництва ЛОБСМЕ встановлені у звіті Управління внутрішнього аудиту ЛОДА№ 3/14-5 від 12.07.2017 року «Про результати планового аудиту відповідності та фінансового аудиту діяльності Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року та у акті № 04-21/6 від 21.06.2018 року Управління північно-східного офісу держаудитслужби в Луганській області ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ЛОБСМЕ за період з 01.01.2016 по 01.04.2018 роки.

Наказом № 76 від 14.07.2017 року, виданого начальником ЛОБСМЕ всім співробітникам, окрім позивача, була виплачена премія до професійного свята «Дня судового експерта». Сума виплат для завідувача відділом склала 7000 грн.

Позивач вважає, що причиною невиплати йому премії до свята «Дня судового експерта» у розмірі 7000 грн, «Дня медичного працівника» за червень 2017 року у розмірі 7000 грн була особиста неприязнь начальника ЛОБСМЕ ОСОБА_2 до позивача.

Просив суд стягнути з відповідача ЛОБСМЕ на користь позивача не нараховану заробітну плату у виді премій: за грудень 2016 року в сумі 5168,75 грн; за січень 2017 року у розмрі 6195 грн; річну премію за 2016 рік в сумі 15506,25 грн; премії до професійного свята «Дня медичного працівника» за червень 2017 року у сумі 7000 грн, премії до професійного свята «Дня судового експерта» за липень 2017 року в розмірі 7000 грн; доплату за інтенсивну працю за грудень 2016 року в сумі 2584,38 гривень. Зобов`язати відповідача провести перерахунок всіх виплат пов`язаних з виплатою неправомірно не нарахованої заробітної плати та покласти на відповідача судові витрати.

Також, у грудні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати неправомірним наказ № 89-ос ЛОБСМЕ від 23 грудня 2019 року про звільнення позивача з посади лікаря судово-медичного експерта відділу комісійних експертиз за внутрішнім сумісництвом на 0,5 ставки; поновити позивача на цій посаді за внутрішнім сумісництвом на 0,5 ставки з 01 січня 2020 року; стягнути з відповідача ЛОБСМЕ заробітну плату на його користь за час вимушеного прогулу з 01 січня 2020 року; визнати неправомірною відмову відповідача в прийнятті позивача на роботу за посадою лікаря судово-медичного експерта відділу комісійних судово-медичних експертиз в ЛОБСМЕ за внутрішнім сумісництвом на 0,5 ставки з 01 січня 2020 року; зобов`язати відповідача працевлаштувати позивача на посаді лікаря судово-медичного експерта відділу комісійних судово-медичних експертиз за внутрішнім сумісництвом на 0,5 ставки з 01 січня 2020 року; стягнути з ЛОБСМЕ неправомірно не нараховану заробітну плату за посадою лікаря судово-медичного експерта відділу комісійних судово-медичних експертиз в ЛОБСМЕ за внутрішнім сумісництвом на 0,5 ставки; судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування вказаних позовних вимог позивач зазначив, що з 02 січня 2004 року по 01 жовтня 2015 року працював в ЛОБСМЕ за внутрішнім сумісництвом на 0,5 ставки за окремим трудовим договором по посаді лікаря судово-медичного експерта відділу комісійних судово-медичних експертиз. З 01 жовтня 2015 року по 31 жовтня 2016 року працював лікарем судово-медичним експертом Новопсковського районного відділення судово-медичної експертизи. З 01 вересня 2017 року по 31 грудня 2019 року працював лікарем судово-медичним експертом відділу комісійних судово-медичних експертиз за внутрішнім сумісництвом на 0,5 ставки.

Позивач зазначає, що у зв`язку з тим, що на період 01.09.2017 року позивач займав керівну посаду, він звернувся до Департаменту охорони здоров`я Луганської обласної державної адміністрації (далі ДОЗ ЛОДА) із заявою про надання йому роботи за внутрішнім сумісництвом на 0, 5 ставки в відділі комісійних судово-медичних експертиз ЛОБСМЕ на посаді лікаря судово-медичного експерта відділу комісійних судово-медичних експертиз ЛОБСМЕ. Наказом ДОЗ ЛОДА № 474-к від 01.09.2017 року йому, надана робота за сумісництвом на 0,5 штатної одиниці посади лікаря судово-медичного експерта відділу комісійних судово-медичних експертиз ЛОБСМЕ з 01 вересня 2017 року по 31 грудня 2017 року, яка не мала ознак строкового трудового договору, тим більш, погодження для встановлення строку дії даного договору позивач не давав, а отже, даний договір мав характер безстрокового.

На підставі заяви позивача про продовження дії договору від 28 грудня 2017 року, наказом № 737-к від 29 грудня 2017 року позивачу вдруге надано внутрішнє сумісництво на 0,5 ставки у відділі комісійних судово-медичних експертиз за посадою лікаря судово-медичного експерта, із зазначенням строку тривання даного трудового договору з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року. Позивач вважає, що згідно ст. 23 КЗпП, на момент видання вищезазначеного наказу, не було обґрунтування для встановлення строків тривання трудового договору.

Наказом ДОЗ ЛОДА № 759-к від 27 грудня 2018 року позивачу було надано 0,5 ставки лікаря судово-медичного експерта на період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року. Оскільки позивач приблизно 13 років, з невеликою перервою працює на вищезазначеній посаді за сумісництвом на 0,5 ставки, вважає, що його посада є постійною, а трудовий договір - безстроковим.

Наказом ДОЗ ЛОДА № 246-к від 03 травня 2019 року визнано наказ № 759-к від 27 грудня 2018 року «Про сумісництво посад ОСОБА_1 » з 26.04.2019 року, таким, що втратив чинність.

Відповідно до наказу № 89-ос від 23 грудня 2019 року, позивача звільнено за внутрішнім сумісництвом на 0,5 ставки лікаря судово-медичного експерта відділу комісійних експертиз ЛОБСМЕ 31 грудня 2019 року у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору (п. 2 ст. 36 КЗпП України).

Позивач вважає цей наказ незаконним та таким, що порушує його права та просить суд його скасувати і поновити його на посаді лікаря судово-медичного експерта на 0,5 ставки.

На підставі викладеного, позивач просив суд у разі невизнання наказу неправомірним, визнати дії відповідача по відмові в наданні йому роботи за внутрішнім сумісництвом незаконним та зобов`язати відповідача працевлаштувати його на цій роботі з 01 січня 2020 року, стягнути неправомірно не нараховану заробітну плату за виконання роботи за цією посадою за внутрішнім сумісництвом з 01 січня 2020 року. Такі альтернативні позовні вимоги, позивач обґрунтовував тим, що він 09 грудня 2019 року звернувся до в.о. начальника ЛОБСМЕ Устінченко І.В. з заявою про надання йому з 01 січня 2020 року роботи за сумісництвом на 0,5 ставки судово-медичного експерта відділу комісійних судово-медичних експертиз, однак 21 грудня 2019 року отримав на свою електронну адресу відповідь, в якій йому було відмовлено. Позивач вважає, що відповідач не мав законних підстав відмовляти йому в роботі за сумісництвом, оскільки посада лікаря є вакантною, а позивач має час та можливість, не зашкоджуючи виконанню функцій за основною посадою виконувати й посадові обов`язки лікаря судово-медичного експерта Оскільки відповідачем неправомірно не було надано йому роботи за сумісництвом та порушено законодавство про працю, позивач й просив суд з 01 січня 2020 року стягнути з відповідача неправомірно не нараховану заробітну плату за посадою за внутрішнім сумісництвом.

19 січня 2021 року від позивача надійшла заява про уточнення ціни позову, в якій позивач просив суд у разі задоволення вимоги про визнання неправомірним наказу № 89-ос ЛОБСМЕ від 23.12.2019 року про звільнення позивача з посади лікаря судово-медичного експерта відділу комісійних судово-медичних експертиз ЛОБСМЕ за внутрішнім сумісництвом на 0,5 ставки; поновлення позивача на посаді лікаря судово-медичного експерта відділу комісійних судово-медичних експертиз ЛОБСМЕ за внутрішнім сумісництвом на 0,5 ставки з 01.01.2020 року - стягнути з ЛОБСМЕ на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу з 01.01.2020 року в розмірі 92402,52 грн за час вимушених прогулів у 2020 році, а з 01.01.2021 року по день винесення рішення в сумі, що розраховується з щоденної заробітної плати у розмірі 396,01 грн та середньомісячної заробітної плати у розмірі 8316,23 грн.

У разі задоволення вимоги про визнання неправомірної відмови відповідача у прийнятті позивача на роботі на посаду лікаря судово-медичного експерта відділу комісійних судово-медичних експертиз в ЛОБСМЕ за внутрішнім сумісництвом на 0,5 ставки з 01.01.2020 року з зобов`язанням відповідача працевлаштувати позивача на посаді лікаря судово-медичного експерта відділу комісійних судово-медичних експертиз в ЛОБСМЕ за внутрішнім сумісництвом на 0,5 ставки з 01.01.2020 року стягнути з відповідача ЛОБСМЕ з 01.01.2020 року неправомірно не нараховану позивачу заробітну плату за посадою лікаря судово-медичного експерта відділу комісійних судово-медичних експертиз в ЛОБСМЕ за внутрішнім сумісництвом на 0,5 ставки в сумі 92402,52 грн неправомірно не нарахованої позивачу заробітної плати за 2020 рік, а з 01.01.2021 року по день винесення рішення в сумі, що розраховується з щоденної заробітної плати 396,01 грн та середньомісячної заробітної плати у розмірі 8316,23 грн.

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 18 лютого 2020 року вищезазначені позови об`єднано в одному провадженні, якому присвоєно єдиний унікальний номер 415/5417/19 та відкрито спрощене позовне провадження.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 16 лютого 2021 року позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи про стягнення не нарахованої заробітної плати у виді премій за грудень 2016 року, січень 2017 року, річної премії за 2016 рік, премії до професійного свята «Дня медичного працівника» в червні 2017 року, премії до професійного свята «Дня судового експерта» за липень 2017 року, доплати за інтенсивну працю за грудень 2016 року; зобов`язання провести перерахунок всіх виплат, пов`язаних з виплатою неправомірно не нарахованої заробітної плати; визнання неправомірним наказу № 89-ос від 23.12.2019 року про звільнення з посади лікаря судово-медичного експерта відділу комісійних судово-медичних експертиз за внутрішнім сумісництвом на 0,5 ставки та поновлення на цій посаді за сумісництвом на 0,5 ставки з 01.01.2020 року, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з 01.01.2020 року; визнання неправомірною відмови в прийнятті на посаду лікаря судово-медичного експерта відділу комісійних судово-медичних експертиз за внутрішнім сумісництвом на 0,5 ставки та зобов`язання працевлаштувати на цій посаді за внутрішнім сумісництвом на 0,5 ставки, стягнення з 01.01.2020 року неправомірно не нарахованої заробітної плати на цій посаді за сумісництвом, задоволено частково.

Визнано незаконною відмову начальника Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи в прийнятті ОСОБА_1 на посаду лікаря судово-медичного експерта відділу комісійних судово-медичних експертиз за внутрішнім сумісництвом та зобов`язано начальника Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.12.2019 року про надання йому з 01.01.2020 року роботи за сумісництвом на 0,5 ставки лікаря судово-медичного експерта відділу комісійних експертиз.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 16 лютого 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції фактично встановивши юридичний факт неправильного нарахування заробітної плати відносно позивача, не поновив його оскаржувані права на отримання ним недоплаченої заробітної плати. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо нарахування премій та інших доплат, суд першої інстанції не врахував факту займаної посади позивача, довготривалість роботи на посаді завідувача відділом комісійних судово-медичних експертиз, обсяг роботи позивача в даному відділі тощо, а також рішенням внутрішнього аудиту Луганської облдержадміністрації. Судом не враховано, що відповідачем була застосована вибіркова невиплата додаткової заробітної плати позивачу та іншим співробітникам.

Судом першої інстанції встановлено факт порушення начальником ЛОБСМЕ Стогнієвим Ю.О. положення призначення премій шляхом визнання звіту про результати планового аудиту відповідності та фінансового аудиту діяльності ЛОБСМЕ за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 роки належним та допустимим доказом, проте не відновив порушенні права позивача щодо задоволення позовних вимог по нарахуванню додаткової заробітної плати. Позивач вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стосовно ненадання позивачем достатніх, достовірних та допустимих доказів того, що премія позивачу повинна була бути призначена безумовно або у зафіксованому розмірі, а тому права позивача не є порушеними, оскільки суд першої інстанції не надав значенню, що позивач визначає та розраховує розмір премії виходячи із рівного по відношенню до інших співробітників обсягу здійснених виплат.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо визнання неправомірним наказу № 89-ос від 23.12.2019 року, поновлення на посаді за внутрішнім сумісництвом з 01.01.2020 року та стягнення з відповідача заробітної плати на користь позивача за час вимушеного прогулу з 01.01.2020 року, суд першої інстанції не врахував, що при укладенні трудового договору необхідно враховувати ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України. Суд не дослідив заяву позивача про надання роботи за сумісництвом у 2017 році, яка була погоджена директором ДОЗ ЛОДА-ЛОВЦА Шкорубським В.Я., яка не мала строку дії сумісництва, однак кадрова служба ДОЗ ЛОДА-ЛОВЦА створила дозвільний наказ, що не відповідає даній заяві. Робота позивача за сумісництвом не мала визначеного строку її закінчення з урахуванням довготривалості займання посади, найбільшого опиту за фахом тощо.

Позивач звертає увагу на те, що судом першої інстанції встановлено, що позивачу незаконно відмовлено в прийнятті на роботі за сумісництвом, при цьому суд не зобов`язує відповідача поновити його на посаді з конкретної дати по день винесення рішення, а зобов`язує розглянути заяву позивача. Отже, зобов`язання начальника ЛОБСМЕ розглянути заяву позивача від 09.12.2019 про надання йому з 01.01.2020 роботи за сумісництвом на 0,5 ставки лікаря судово-медичного експерта відділу комісійних експертиз протирічить фактичним обставинам встановленим судом першої інстанції.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином. На адресу Луганського апеляційного суду від скаржника надійшла заява про розгляд справи без участі скаржника.

У судове засідання представник відповідача не з`явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином.

Враховуючи положення ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим розглянути справу без участі учасників справ, оскільки вони повідомлені про дату, час та місце розгляду справи у визначеному законом порядку.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Згідно апеляційної скарги позивача рішення суду оскаржується щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення не нарахованої заробітної плати у виді премій за грудень 2016 року, січень 2017 року, річної премії за 2016 рік, премії до професійного свята Дня медичного працівника в червні 2017 року, премії до професійного свята Дня судового експерта за липень 2017 року, доплати за інтенсивну працю за грудень 2016 року та зобов`язання провести перерахунок всіх виплат, пов`язаних з виплатою неправомірно не нарахованої заробітної плати; визнання неправомірним наказу № 89-ос від 23.12.2019 року про звільнення з посади лікаря судово-медичного експерта відділу комісійних судово-медичних експертиз за внутрішнім сумісництвом на 0,5 ставки та поновлення на цій посаді за сумісництвом на 0,5 ставки з 01.01.2020 року, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з 01.01.2020 року; зобов`язання працевлаштувати на цій посаді за внутрішнім сумісництвом на 0,5 ставки, стягнення з 01.01.2020 року не нарахованої заробітної плати на цій посаді за сумісництвом.

Рішення суду в частині визнання незаконною відмову начальника Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи в прийнятті ОСОБА_1 на посаду лікаря судово-медичного експерта відділу комісійних судово-медичних експертиз за внутрішнім сумісництвом не оскаржується учасниками справи, а тому відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України в цій частині рішення суду не є предметом апеляційного перегляду.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 07 червня 2021 року прийнято відмову ОСОБА_1 від позовних вимог в частині стягнення з відповідача доплати за інтенсивну працю за грудень 2016 року, рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 16 лютого 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення доплати за інтенсивну працю за грудень 2016 року визнано не чинним, провадження в цій частині закрито.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення не нарахованої заробітної плати у виді премій за грудень 2016 року, січень 2017 року, річної премії за 2016 рік, премії до професійного свята Дня медичного працівника в червні 2017 року, премії до професійного свята Дня судового експерта за липень 2017 року та зобов`язання провести перерахунок всіх виплат, пов`язаних з виплатою неправомірно не нарахованої заробітної плати, суд першої інстанції виходив з того, що прийняття рішення начальником про преміювання того чи іншого працівника ставиться в залежність від суб`єктивних (навантаження, обсяг досліджень, виїздів на місця подій, участь у судах, якість проведених досліджень, відсутність проведених експертиз, змінених підсумків, складність проведених експертиз; бездоганна, чесна праця; дисципліна, порядність, культура в роботі; відсутність скарг та рекламацій) та об`єктивних (наявність коштів у фонді оплати труда) чинників. Положення Колективного договору та Положення про преміювання не містять закріпленої обов`язкової ставки премії, яка підлягає виплаті співробітникам кожного місяця, за результатами роботи за рік, або приуроченої до якоїсь дати. Повноваження начальника ЛОБСМЕ щодо преміювання співробітників в даному випадку є дискреційними. Позивачем не надано суду достатніх, достовірних та допустимих доказів того, що премія йому повинна була бути призначена безумовно або у зафіксованому розмірі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання неправомірним наказу № 89-ос від 23.12.2019 року про звільнення позивача з посади лікаря судово-медичного експерта відділу комісійних судово-медичних експертиз за внутрішнім сумісництвом на 0,5 ставки, поновлення на цій посаді за сумісництвом на 0,5 ставки з 01.01.2020 року, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з 01.01.2020 року; зобов`язання працевлаштувати на цій посаді за внутрішнім сумісництвом на 0,5 ставки, стягнення з 01.01.2020 року неправомірно не нарахованої заробітної плати на цій посаді за сумісництвом суд першої інстанції виходив з того, суд виходив з того, що позивач працював за сумісництвом по строковому трудовому договору, при звільненні позивача, не були порушенні права позивача, оскільки відсутні підстави для поновлення на роботі, то і вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими виносками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 02.08.2001 року перебуває у трудових відносинах з Луганським обласним бюро судово-медичних експертиз, з 04.12.2006 року призначений виконуючим обов`язки завідувача відділу комісійних експертиз, з 01.08.2007 року, призначений завідуючим відділу комісійних експертиз, що підтверджується копією трудової книжки.

Відповідно до Статуту Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи Луганське обласне бюро судово-медичної експертизи є комунальним лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Луганської області, управління якої здійснює Луганська обласна рада або уповноважений нею орган. ЛОБСМЕ є юридичною особою. Усі фінансові розрахунки та бухгалтерський облік Бюро веде бухгалтерія, створена в його структурі.

Пунктом .5.8.2. Колективного договору, укладеного між адміністрацією та первинної профспілковою організацією ЛОБСМЕ від 04.12.2015 року, преміювання працівників проводиться в межах фонду оплати праці згідно затвердженого положення про преміювання (додаток №2). Розмір премії залежить від особистого внеску працівника та розміром не обмежується.

Відповідно до п.1.7 Положення про призначення премій співробітникам Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи розміри премій та винагород працівників залежить від особистого внеску у спільні результати структурного підрозділу бюро без сумарного обмеження.

Згідно п.1.3 вказаного Положення для визначення підсумків роботи структурних підрозділів наказом начальник бюро по узгодженню з профспілковим комітетом створюється тарифікаційна комісія до складу якої входять представники адміністрації та первинної профспілкової організації.

Пунктом 1.5 Положення передбачено, що за рахунок фонду оплати праці можливо надавати разові премії окремим працівникам за показники роботи, до ювілеїв тощо.

Пунктом 3.2. вказаного Положення встановлено, що завідувачам структурних підрозділів премія призначається начальником бюро за узгодженням із профспілковим комітетом.

Пунктом 4.3. передбачено, що начальник бюро за участі тарифікаційної комісії визначає суму премії для кожного структурного підрозділу з урахуванням показників його роботи (кількості виконаних експертиз (досліджень), їх складності, якості експертних висновків, термінів їх виконання тощо, за узгодженням з головою первинної профспілкової організації.

Відповідно до п. 4.4. вказаного Положення начальник бюро видає накази про призначення премії з зазначенням суми яка призначена кожному працівнику.

08.12.2016 року, від 18.01.2017 року завідувач відділу комісійних експертиз ОСОБА_1 звертався до начальника ЛОБСМЕ щодо преміювання співробітників відділу за бездоганну роботу протягом 2016 року.

З інформації для врахування в роботі (відповідь на доповідну записку № 8 від 19.01.2017 року «Про преміювання співробітників відділу комісійних експертиз») № 34 від 24.01.2017 року адміністрація ЛОБСМЕ повідомила ОСОБА_1 , що навантаження в роботі відділу комісійних судово-медичних експертиз за січень 2017 року відсутнє, весь перелічений в доповідній записці обсяг роботи виконаний лікарським складом та середнім і молодшим персоналом відповідно до посадових обов`язків; премії працівникам відділу комісійних експертиз і відділень ЛОБСМЕ нараховані і виплачені вірно, на законних підставах; премію з нагоди ювілею ЛОБСМЕ отримали усі співробітники ЛОБСМЕ; у грудні 2016 року премію відділ не отримав, тому що навантаження обсягу експертиз відсутнє, праця відділу не є бездоганною, наявні усні та письмові скарги.

Зі звіту № 03/14-5 від 12.07.2017 року про результати планового аудиту відповідності та фінансового аудиту діяльності ЛОБСМЕ за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року

вбачається, що в ході аудиту встановлено, що начальником ЛОБСМЕ видавалися накази про призначення премій працівникам без урахування показників роботи кожного підрозділу, а саме в кількості виконаних експертиз, їх складності, якості експертних висновків, термінів їх виконання та в деяких випадках без погодження з профспілковим комітетом, перевага в наданні премії надавалась працівникам бухгалтерії та адміністративно управлінському персоналу, тоді як основним завданням Бюро згідно Статуту є проведення судово-медичних експертиз. З результатами аудиту в цьому напрямку було рекомендовано погоджувати розмір нарахованих премій працівникам з первинною профспілковою організацією установою, при розподілі премій дотримуватись основних принципів нарахування премій (справедливості, неупередженості та рівномірності) з урахуванням обґрунтованості та справедливості співвідношень показників роботи всіх категорій працюючих, виходячи з їх ролі у діяльності установи, кваліфікаційно-професійного досвіду, складності виконуваних ними робіт, функцій та рівня відповідальності, які повинні зазначатися в поданні на преміювання.

Вказаний звіт не місить посилання, щодо порушення відповідачем порядку нарахування та виплат ОСОБА_4 премій за грудень 2016 року, січень 2017 року, річної премії за 2016 року, премій до професійного свята «Дня медичного працівника», «Дня судового експерта за липень 2017 року.

З протоколу засідання тарифікаційної комісії від 23.12.2016 року № 68, від 23.12.2016 року № 71, наказу від 23.12.2016 року № 175 «Про преміювання працівників ЛОБСМЕ» за сумлінну працю та відданість своїй справі, працівникам ЛОБ СМЕ по підсумкам роботи за 2016 рік, наказу від 23.12.2016 р. № 174 «Про преміювання працівників ЛОБ СМЕ» за сумлінну працю та відданість своїй справі, працівникам ЛОБ СМЕ за грудень 2016 року, наказу від 25.01.2017 року № 9 «Про преміювання працівників ЛОБ СМЕ» за сумлінну працю та відданість своїй справі, працівникам ЛОБ СМЕ за січень 2017 року, наказу від 09.06.2017 року № 60 «Про преміювання працівників ЛОБ СМЕ до дня медичного працівника» встановлено, що прізвище ОСОБА_1 у списках премійованих працівників відсутнє.

Частиною четвертою статті 43 Конституції України передбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці», частиною першою статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до статті 98 КЗпП України, оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Підприємства самостійно встановлюють умови та розміри оплати праці, в тому числі перелік надбавок та доплат, у колективному договорі з дотриманням законодавства, генеральної, галузевої угод (стаття 15 Закону України «Про оплату праці», стаття 97 КЗпП України).

Частиною першою статті 9-1 КЗпП України визначено, що підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що при вирішенні спорів про виплату премій винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні указаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування.

Отже, аналізуючи норми Положення про призначення премій співробітникам Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що повноваження керівника закладу, установи щодо преміювання працівника є дискреційними.

З огляду на те, що умови нарахування працівникам премій, доплат та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат є правом та встановлюються власником або уповноваженим ним органом, а наявність підстав (особистого трудового внеску працівника у суспільні результати роботи структурного підрозділу) для здійснення її виплати встановлюється за результатами роботи кожного працівника на підставі Положення про преміювання працівників, і порядок встановлення премій завідувачам структурних підрозділів є виключно компетенцією начальника бюро за узгодженням із профспілковим комітетом, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення невиплаченої заробітної плати позивачу у вигляді премії за грудень 2016 року, січень 2017 року, річної премії за 2016 рік, премії до професійного свята Дня медичного працівника в червні 2017 року, премії до професійного свята Дня судового експерта за липень 2017 р.

Доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції даним обставинам надана належна правова оцінка, підстав для скасування рішення суду в цій частині по доволдам апеляційної скарги не має.

Робота за сумісництвом регламентується постановою Кабінету Міністрів України від 03 квітня 1993 року № 245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» та Положенням про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженим спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 року № 43, яким визначені додаткові підстави для звільнення з роботи за сумісництвом.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі статтею 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт).

Строк, на який працівник наймається на роботу, обов`язково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором.

Підставами припинення трудового договору, зокрема, є: закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23 КЗпП України), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення (пункт 2 частини першої статті 36 КЗпП України).

Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає окремої заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли особисто складав та підписував заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Закінчення строку трудового договору припиняє трудові правовідносини тоді, коли вимогу про звільнення заявила одна зі сторін трудового договору - працівник чи власник або уповноважений ним орган. При такому волевиявленні однієї зі сторін друга сторона не може перешкодити припиненню трудових правовідносин.

Судом встановлено, що згідно наказу Департаменту охорони здоров`я Луганської обласної державної адміністрації Луганської обласної військово цивільної адміністрації (ДОЗ ЛОДА) від 01.09.2017 року № 474-к ОСОБА_1 , т.в.о. начальника Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи надано сумісництво на 0, 5 штатної одиниці посади лікаря судово-медичного експерта відділу комісійних судово-медичних експертиз цього закладу з 01.09.2017 року до 31.12.2017 року.

28 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до директора ДОЗ ЛОДА із заявою про продовження йому сумісництва на 0,5 штатної одиниці посади лікаря-судово-медичного експерта відділу комісійних судово-медичних експертиз цього закладу з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року.

Наказом ДОЗ ЛОДА від 29.12.2017 року № 737-к ОСОБА_1 надано сумісництво на 0,5 штатної одиниці посади лікаря-судово-медичного експерта відділу комісійних судово-медичних експертиз цього закладу з 01.01.2018 року до 31.12.2018 року.

19 грудня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до директора ДОЗ ЛОДА із заявою про прийняття його за внутрішнім сумісництвом на 0, 5 ставки на посаду лікаря-судово-медичного експерта відділу комісійних судово-медичних експертиз цього закладу з 02.01.2019 року по 31.12.2019 року.

Наказом ДОЗ ЛОДА від 27.12.2017 року № 759-к про позивачу надано сумісництво на 0,5 штатної одиниці посади лікаря-судово-медичного експерта відділу комісійних судово-медичних експертиз цього закладу з 02.01.2019 року до 31.12.2019 року.

09 грудня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання йому з 01 січня 2020 року роботи за сумісництвом на 0, 5 ставки судово-медичного експерта відділу комісійних судово-медичних експертиз.

Листом ЛОБСМЕ від 23.12.2019 року № 06-03/899 ОСОБА_1 було повідомлено, що 31.12.2019 року закінчується строк укладеного з ним строкового трудового договору за внутрішнім сумісництвом та надіслано наказ від 23 грудня 2019 року №89-0с про його звільнення.

Наказом ЛОБСМЕ від 23.12.2019 року № 89-ос ОСОБА_1 звільнено за внутрішнім сумісництвом на 0,5 ставки лікаря судово-медичного експерта відділу комісійних судово-медичних експертиз ЛОБСМЕ, з 31.12.2019 року, у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору (п. 2 ст. 36 КЗпП України).

Підставою припинення трудового договору є, у тому числі, закінчення строку його дії, у даному випадку - закінчення строку дії договору.

Судом встановлено, що наказом ДОЗ ЛОДА від 01.09.2017 року № 474-к про позивачу надано сумісництво на 0,5 штатної одиниці посади лікаря-судово-медичного експерта відділу комісійних судово-медичних експертиз цього закладу з 01.09.2017 року до 31.12.2017 року. Під час роботи позивачем не оскаржувався вказаний наказ.

Матеріалами справи підтверджено факт обізнаності позивача про строковість даних трудових відносин та погодження саме на такі умови праці. Власне бажання позивача на укладення саме строкових трудових відносин підтверджується заявою позивача від 31.12.2018 року про подовження йому роботи на посаді лікаря судово- медичного експерта на 0, 5 ставки за сумісництвом з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року, заяви позивача від 19 грудня 2018 року про прийняття на роботу за сумісництвом на 0, 5 ставки на посаду лікаря судово-медичного експерта у відділ комісійних судово-медичних експертиз на строк з 02.01.2019 року до 31.12.2019 року.

Безпідставними є посилання скаржника, що умови його роботи за сумісництвом, носять довготривалий характер і не містять передумов вважати такий процес обмеженим у часі, оскільки переукладання строкового трудового договору чи продовження строку його чинності у випадках, що підпадають під частину другу статті 23 КЗпП України, не передбачає набуття трудовим договором характеру безстрокового, укладеного на невизначений строк.

Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС у складі колегії суддів Верховного Суду від 22 січня 2020 року справа № 607/18964/18.

Згідно з частиною другою статті 39-1 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Твердження скаржника про те, що у зв`язку із неодноразовим продовженням трудових відносин сумісництва, трудовий договір набув ознак безстроковості згідно з вимогами частини другої статті 39-1 КЗпП України є необґрунтованими, оскільки укладення трудового договору на певний строк, з урахуванням частини третьої статті 21 КЗпП України, регулюється частиною другою статті 23 КЗпП України, що виключає при переукладанні договору чи продовженні строку його дії застосування частини другої статті 39-1 КЗпП України.

ОСОБА_4 протягом дії трудового договору не оскаржував наказ від 01.09.2017 року №474-к про надання йому роботи за сумісництвом на 0, 5 штатної одиниці посади лікаря судово-медичного експерта відділу комісійних судово-медичних експертиз з 01.09.2017 року до 31.12.2017 року, що свідчить про погодження позивача з умовами цього договору, зокрема щодо його строковості.

Укладення трудового договору за сумісництвом на визначений строк у 2018 році з 01.01.2018 року до 31.12.2018 року; у 2019 році з 02.01.2019 року до 31.12.2019 року відбувалось за добровільною згодою позивача про, що свідчать його заяви.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання неправомірним наказу №89-ос від 213.12.2019 року про звільнення з посади лікаря судово-медичного експерта відділу комісійних судово-медичних експертиз за внутрішнім сумісництвом на 0, 5 ставки та поновлення на роботі,оскільки діями відповідача його трудових прав порушено не було. У зв`язку із цим відсутні і підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, які в цьому випадку є похідними від вимог про поновлення на роботі.

Як зазначалося, вище рішення суд в частині визнання незаконною відмовою начальника ЛОБСМЕ в прийнятті ОСОБА_1 на посаду лікаря судово-медичного експерта відділу комісійних судово-медичних експертиз за внутрішнім сумісництвом на 0, 5 ставки учасниками справи не оскаржується.

Разом з тим, ст. 22 КЗпП України передбачає наявність двох окремих складів правопорушень трудового законодавства при відмові у прийнятті на роботу, а саме: необґрунтована відмова у прийнятті на роботу і відмова у прийнятті на роботу за ознаками дискримінації особи у випадках, як прямо передбачених частиною другою статті 22 КЗпП України, так і в інших нормах трудового права.

Відповідно до положень статті 21 КЗпП України укладення трудового договору, як і будь-якої іншої двосторонньої угоди, потребує згоди не тільки працівника, а й власника або уповноваженого ним органу. Зазначеним забезпечується оптимальне узгодження інтересів роботодавця і особи, яка бажає укласти трудовий договір, інакше роботодавець буде позбавлений можливості у повному обсязі виконувати свої функціональні обов`язки щодо підбору та розміщення кадрів і нести відповідальність за той обсяг роботи, за який він відповідає за законом.

ОСОБА_1 не належить до кола осіб, з якими відповідач зобов`язаний був укласти трудовий договір (запрошення на роботу в порядку переведення, молоді спеціалісти, котрих в установленому законом порядку направлено на роботу в дану організацію, тощо.

Відмова у прийнятті на роботу позивача на посаду за сумісництвом не пов`язана з дискримінаційною ознакою, а прийнято роботодавцем у зв`язку з тим, що виконання роботи позивачем за сумісництвом професій негативно позначиться на продуктивності праці за основним місцем роботи, у зв`язку із чим порушення відповідачем вимог статті 22 КЗпП України не вбачається.

У зв`язку з цим, доводи апеляційної скарги, про те, що суд першої інстанції повинен був прийняти рішення про працевлаштування позивача на посаді лікаря судово-медичного експерта відділу комісійних судово-медичних експертиз за внутрішнім сумісництвом на 0, 5 ставки з 01.01.2020 року, стягнення не нарахованої заробітної плати не заслуговують на увагу.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що згідно штатного розпису ЛОБСМЕ на 2020 рік у відділі комісійних судово-медичних експертиз відсутні вакантні посади лікарів судово - медичних експертів.

Разом з тим відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем не заявлялися вимоги про зобов`язання начальника ЛОБСМЕ розглянути заяву позивача про надання з 01.01.2020 року роботи за сумісництвом на 0, 5 лікаря лікаря судово-медичного експерта відділу комісійних судово-медичних експертиз. Тобто, суд першої інстанції вийшов за межі заявлених вимог, що є підставою для скасування рішення суду в цій частині.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 16 лютого 2021 року в частині зобов`язання начальника ЛОБСМЕ розглянути заяву позивача про надання йому 01.01.2020 року роботи за сумісництвом на 0, 5 лікаря судово-медичного експерта відділу комісійних судово-медичних експертиз підлягає скасуванню.

В іншій частині заявлених вимог рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, однак по доводам апеляційної скарги фактичного перерозподілу сум не відбулося, тому підстав для розподілу судових витрат, понесених скаржником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції не має.

Керуючись ст. ст. 365, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 16 лютого 2021 року скасувати в частині зобов`язання начальника Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи розглянути заяву ОСОБА_1 від 09 грудня 2019 року про надання йому з 01 січня 2020 року роботи за сумісництвом на 0, 5 ставки лікаря судово-медичного експерта відділу комісійних експертиз.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 11 червня 2021 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.К. Гаврилюк

О.Ю. Карташов