Справа № 128/225/19
Провадження № 22-ц/801/367/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ганкіна І. А.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 рокуСправа № 128/225/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,
суддів Голоти Л.О., Денишенко Т.О.,
розглянувши в письмовому провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13 листопада 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

В січні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона з червня 2013 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі ОСОБА_1 13 травня 2018 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області шлюб між ними було розірвано. При реєстрації розірвання шлюбу її прізвище було змінено з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 ». 24 листопада 2018 року вона зареєструвала шлюб з гр. ОСОБА_5 та змінила своє дошлюбне прізвище з « ОСОБА_4 » та « ОСОБА_6 ».
Позивачка зазначає, що під час перебування у шлюбі з відповідачем по справі ОСОБА_1 в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_7 , яка проживає разом з нею. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, хоча має таку можливість.
За вказаних обставин позивачка просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь на утримання дочки ОСОБА_8 за збільшенними позовними вимогами аліменти в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 13 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , аліменти на утримання дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 28 січня 2019 року і до досягнення дочкою ОСОБА_7 повноліття.
Рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність обставинам справи, просив оскаржуване рішення змінити та стягнути з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/8 частки його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 січня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.
Судом встановлено, що сторони по справі позивач ОСОБА_9 та відповідач по справі ОСОБА_1 з 08 червня 2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 13 травня 2015 року було розірвано, що підтверджується ксерокопією вказаного рішення (а.с. 6).

В період шлюбу у сторін по справі ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_7 , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про її народження серії НОМЕР_2 від 04.02.2014 року (а.с. 5).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції врахував стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який працездатного віку та за станом свого здоров`я має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дочки, наявність у відповідача ще однієї дитини сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на якого за рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15.04.2019 року з відповідача стягнуто аліменти в розмірі ј всіх видів заробітку (а.с. 49). Також суд врахував ту обставину, що позивачка приступила до роботи на посаді поліцейського роти охорони об`єктів та публічної безпеки батальону УПО у Вінницькій області за наказом №110 о/с від 15.09.2020 року.

Суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У статті 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з частинами восьмою, дев`ятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, визначено статтею 182 СК України, частиною 2 даної норми матеріального права передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
При визначенні розміру аліментів, суд зважає на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні неповнолітньої дитини, взаємний обов`язок батьків по її утриманню, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності та враховує вік дитини, на утримання якої стягуються аліменти, відсутність у дитини самостійного доходу чи заробітку.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доводи ОСОБА_1 про те, що він має мінливий заробіток, сплачує аліменти на дитину від першого шлюбу, має ряд хронічних захворювань, а тому не має можливості сплачувати аліменти на неповнолітню доньку ОСОБА_7 в розмірі ј частки від його заробітку (доходу) щомісячно не заслуговують на увагу, оскільки відповідач є особою працездатного віку, та спроможний сплачувати аліменти у визначеному судом першої інстанції розмірі на утримання неповнолітньої доньки.
Доказів, які б свідчили про те, що присуджена сума аліментів є непомірним тягарем для відповідача матеріали справи не містять.
Батьки мають рівний обов`язок по утриманню дітей.
З урахуванням того, що на час розгляду справи дитина проживала з матір`ю, то несення нею більше витрат на утримання доньки презюмується, тому присуджена судом сума аліментів перебуває у межах справедливого балансу дотримання найкращих інтересів дитини, з урахуванням фінансових можливостей батьків.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
Визначаючи розмір аліментів, районний суд належно перевірив обставини, обумовлені статтею 182 СК України, взяв до уваги як стан здоров`я і матеріальне становище дитини, так і стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, інші обставини та обґрунтовано визначив розмір аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають. Ніяких нових обставин, які б давали підстави для проведення апеляційним судом переоцінки доказів, зроблених судом першої інстанції, доводи апеляційної скарги не містять.

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 03 лютого 2021 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський
Судді: Л.О. Голота
Т.О. Денишенко