Справа № 323/319/21
Провадження № 6/323/22/21
УХВАЛА

Іменем України

08.02.2021 р. м.Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі судді Фісун Н.В., за участю секретаря Мірошниченко А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні

подання державного виконавця Оріхівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністрерства юстиції (м. Дніпро ) Сіміохіної Я.В. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу, -

В С Т А Н О В И Л А:

05 лютого 2021 року державний виконавець Оріхівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністрерства юстиції (м. Дніпро ) Сіміохіна Я.В. звернулася до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу.

Подання мотивовано тим, що на виконанні у Оріхівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро ) знаходиться зведене виконавче провадження №59639970 з виконання виконавчого листа №323/1205/18 від 08.11.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Прокуратури Запорізької області в особі Токмацької місцевої прокуратури 881 грн. судового збору та виконавчого листа 323/1205/18 від 08.11.2018 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь державного бюджету України 49596,94грн. збитків, заподіяних державі внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства в результаті вирубки дерев.

Виконавцем 24.04.2019, 24.09.2019, 11.02.2020 року на адресу боржника надсилались виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак ОСОБА_1 на виклики не з`явився, про причини неявки не повідомиввиконавця.

На запит виконавця Державною прикордонною службою України листом 24.09.2020 повідомлено про те, що ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 , перетинав державний кордон України.

За повідомленням Державної прикордонної служби України від 24.09.2020, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 .

Враховуючи викладене, рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від виконання його, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів.

Тому державний виконавець просить тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом №323/1205/18 від 08.11.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Прокуратури Запорізької області в особі Токмацької місцевої прокуратури 881 грн. судового збору та виконавчого листа 323/1205/18 від 08.11.2018 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь державного бюджету України 49596,94грн. збитків, заподіяних державі внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства в результаті вирубки дерев.

Державний виконавець у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд подання без їх участі, на його задоволенні наполягає.

Суд розглянув подання без повідомлення сторінта інших заінтересованих осіб, оскільки таке подання розглядається негайно відповідно до положень ч.4 ст. 441 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали подання, приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

В силу частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Пунктом 5 частини першої статті 6 цього Закону передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

За змістом пункту 19 частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Виходячи зі змісту статті 33 Конституції України, статті 313 ЦК України, пункту 19 частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", статті 6 Закону України "Про порядок виїзду з України, і в`їзду в Україну громадян України", в їх системному зв`язку, вбачається, що право боржника (в даному випадку ОСОБА_1 ) на свободу пересування може бути обмежено лише у виключних випадках у зв`язку з навмисними діями останнього, що спрямовані на ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків, у зв`язку з чим і здійснюється примусове виконання.

Це також є підставою для звернення виконавця з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Обов`язок щодо підтвердження цих обставин належними доказами покладається на виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

Однак, в порушення зазначених вимог державним виконавцем не доведено факт ухилення боржника від виконання рішення суду.

Згідно частини першої статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Однак, матеріали справи не містять відомостей про належне виконання державним виконавцем положень ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження", а саме відсутні докази отримання боржником постанов про відкриття виконавчого провадження №58968481 від 24.04.2019 року та № 59125141 від 16.05.2019 року та відсутні докази, що ОСОБА_1 був обізнаний щодо наявності таких постанов. Також, у матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 отримав виклики державного виконавця від 20.05.2019 року №5973, 11.02.2020 року №6096, 24.09.2019 року №12687.

Подання головного державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України мотивоване тим, що державним виконавцем було вчинено ряд заходів, спрямованих на примусове виконання зобов`язань перед стягувачем, які не дали результатів.

Проте, суд з урахуванням встановлених вище обставин доходить висновку про те, що державним виконавцем при зверненні до суду із поданням, не надано доказів того, що боржника у визначеному законом порядку було повідомлено про відкриття виконавчого провадження та він був обізнаний щодо наявності такої постанови. Дані, які б давали можливість зробити висновок про те, що боржник дійсно ухиляється від виконання зобов`язань, також відсутні.

Тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі Гочев проти Болгарії (Gochev v.Bulgaria), рішення від 26.11.2009 року (заява № 34383/03), Європейський суд визначив загальні стандарти щодо права на свободу пересування. Тимчасове обмеження в праві виїзду за ухилення від виконання зобов`язань має відповідати трьом критеріям: - ґрунтуватися на національному законі; - переслідувати одну або декілька легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції; - відповідати справедливому балансу між правами людини та публічним інтересом, тобто бути пропорційним меті його застосування.

У цій справі Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише настільки, наскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121)

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. рішення Європейського Суду у справі «Рінер проти Болгарії», § 124 і рішення Європейського Суду "Фельдеш и Фельдешне Хайлик проти Угорщини", § 35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості та законності процедури (див. рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. у справі «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, які стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. у справі "Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії" (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, § 60)...".

Тобто, застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Суд, врахувавши вказані обставини і норми чинного законодавства, надавши належної оцінки зібраним доказам, дійшов до висновків, що подання державного виконавця не є обґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Керуючись Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод,Законом України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України»,ст. 33 Конституції України,ст. 441 ЦПК України, -

У Х В А Л И ЛА:

У задоволенні подання державного виконавця Оріхівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністрерства юстиції (м. Дніпро ) Сіміохіної Я.В. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу відмовити.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує,- протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХIII Перехідних Положень ЦПК України в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області Н.В. Фісун