Справа № 222/1307/19
Провадження 2/222/6/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2021 року Володарський районний суд Донецької області в складі:

судді Доценко С.І.,

за участю

секретаря судового засідання Болбат Н.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Кінько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Нікольське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Нікольської селищної ради Нікольського району Донецької області, Головного Управління Держгеокадастру у Донецькій області про скасування рішення Нікольської селищної ради Донецької області №VII/29-383 від 16.08.2018 року про затвердження технічної документації та передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки для будівництва та обслуговування будинку та господарських будівель та споруд, та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на зазначену земельну ділянку, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом в якому просив суд скасувати рішення Нікольської селищної ради Донецької області №VII/29-383 від 16.08.2018 року про затвердження технічної документації та передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки розташованої за адресою АДРЕСА_1 площею 0,1250 га кадастровий номер :01:001:1738 для будівництва та обслуговування будинку та господарських будівель та споруд та скасувати державну реєстрацію права власності зазначену земельну ділянку

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 24.10.90 року реєстраційний номер 904. 25.12.1996 року рішенням виконкому Володарської селищної ради №124 йому, для обслуговування зазначеного будинку, була виділена земельна ділянка площею 0,15 га. В 2018 році його сусід ОСОБА_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , виготовив технічну документацію та, незважаючи на заперечення позивача, без узгодження з ним меж своєї земельної ділянки, отримав право власності на земельну ділянку площею 0,1250 га кадастровий номер :01:001:1738 для будівництва та обслуговування свого будинку та господарських будівель та споруд, на підставі рішення Нікольської селищної ради №VII/29-383 від 16.08.2018 року. Зазначене рішення селищної ради, яким надано ОСОБА_3 право власності на зазначену земельну ділянку, а також державну реєстрацію права власності на цю ділянку вважає незаконною та такою що порушує його права як сумісного землекористувача. Отримання відповідачем такого права на земельну ділянку становить перешкоди його праву користуватись своєю земельною ділянкою та обслуговувати свої сараї та літню кухню. Згідно державної реєстрації, відповідач ОСОБА_3 побудував огорожу вздовж його сараю та літньої кухні. Відстань між стінами його господарських будівель та огорожею відсутня. Таким чином, вважає порушеними положення розділу п.3.25* ДБН 360-92 ** де зазначено, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м Вважає, що зазначеними документами та діями відповідача ОСОБА_4 та селищної ради порушено його право власності вільно користуватись своїм майном.

Відповідачем ОСОБА_3 подано відзив на позов, в якому він заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає в обґрунтування, що 25 серпня 2005 року на підставі договору купівлі-продажу отримав право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 . Право власності на домоволодіння було зареєстроване у встановленому законом порядку 05.09.2005 року. На час придбання домоволодіння, земельна ділянка для обслуговування придбаного домоволодіння мала огорожу. Відповідно до ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України, в редакції, що діяли на момент купівлі домоволодіння, до нього перейшло і право на земельну ділянку без зміни її цільового призначення. Огорожа земельної ділянки починалась від кута господарської споруди позивача ОСОБА_5 та до тепер не змінилась. Господарська споруда позивача, знаходилась на межі городу ОСОБА_4 та на межі городу сусіднього землекористувача ОСОБА_6 . Спору по огорожі між землекористувачами не було. Позивач безперешкодно потрапляв на територію домоволодіння ОСОБА_4 для обслуговування задньої стіни своєї господарської споруди. В 2017 році відповідачем ОСОБА_4 було оновлено огорожу своєї земельної ділянки по межах старої огорожі. На прохання позивача, він зробив йому хвіртку в огорожі для проходу на територію домоволодіння відповідача. В червні 2018 року відповідач отримав дозвіл на розробку технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для подальшого оформлення права власності на землю для обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Межі земельної ділянки були визначені не шляхом узгодження з позивачем та визначення меж, а згідно з наявними планово-картографічними матеріалами та матеріалами кадастрової зйомки по фактичному землекористуванню що відповідає п.п.3.8, 2.5 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок внатурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками. При цьому права суміжного землекористувача ОСОБА_5 не порушені. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідачем Нікольською селищною радою Донецької області подано відзив, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначено, що оскаржуване рішення селищної радою було прийнято у відповідності з законом та в порядку реалізації права громадянина ОСОБА_3 на безоплатне отримання земельної ділянки відповідно до граничних норм безоплатної приватизації, в межах повноважень селищної ради. Підстав для відмови, передбачених законом в реалізації Бречком свого права на приватизацію не було. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України №7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року рішення органу місцевого самоврядування у сфері земельних правовідносин, яке має ознаки ненормативного акту втрачає свою дію після його реалізації. Бречко отримав право власності на спірну земельну ділянку. Права позивача не порушені. Вимоги позивача є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Ухвалою від 08.08.2019 року Володарським райсудом позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження в порядку загального позовного провадження. (а.с.35)

Ухвалою від 14 листопада 2019 року були задоволенні клопотання сторін про витребування доказів, а саме про витребування: з Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області технічної документації із землеустрою земельної ділянки кадастровий номер № :01:001:1738; з Нікольської селищної ради Нікольського району Донецької області технічної документації із землеустрою земельної ділянки кадастровий номер № :01:001:1738; з Комунального підприємства Нікольської районної ради «Бюро технічної інвентаризації» інвентаризаційних справ на домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_3 та на домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_1 ; з Архівного відділу Нікольської районної державної адміністрації архівну копію свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого виконкомом Володарської селищної ради від 16.06.1980 року за № 369 та архівну копію рішення виконкому Володарської селищної ради, на підставі якого було видане вищезазначене свідоцтво про право особистої власності, і додатків до рішення виконкому щодо цього рішення (будівельна документація, будівельний паспорт, та/або інший документ, взамін якого було видане дане свідоцтво тощо); з Нікольської селищної ради Нікольського району Донецької області відомостей щодо виносу межових знаків в натурі та передавання земельної ділянки по АДРЕСА_2 розміром 0,15 га для обслуговування житлового будинку за межовими знаками ОСОБА_1 за рішенням виконавчого комітету Володарської селищної ради народних депутатів № 124 від 25.12.1996 року; з Архівного відділу Нікольської районної державної адміністрації архівних копій додатків до рішення виконавчого комітету Володарської селищної ради народних депутатів № 124 від 25.12.1996 року щодо виділення, передавання ОСОБА_1 земельної ділянки по АДРЕСА_2 розміром 0,15 га для обслуговування житлового будинку. (а.с. 89-90)

Згідно з відповіддю архівного відділу Нікольської РДА Донецької області від 22.11.2019 року повідомлено про неможливість надати архівну копією рішення №369 від 16.06.1980 року на ухвалу суду від 14.11.2019 року, т.щ. документи фонду №22 «Нікольська (Володарська) селищна рада по 1991 рік включно передані на постійно зберігання до архіву Донецької області в м.Донецьк на непідконтрольній Україні території. (а.с.96)

Ухвалою від 24.12.2019 року було закрите підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду (а.с.150-151)

В судовому засіданні позивач пояснив, що право власності на своє домоволодіння отримав раніше за позивача, в 1990 році. ОСОБА_4 вселився в будинок сусідів ОСОБА_7 , у яких був паркан, але ж попередній власник обіцяв ОСОБА_5 , відступити 2 м від його кухні та сараю на його користь. Інші сусіди ОСОБА_8 при оформленні приватизації своєї землі також так зробили. У Коссе земельна ділянка перебуває в постійному користуванні, право власності не оформлював. Йому стало відомо, що ОСОБА_4 приватизував земельну ділянку для обслуговування свого будинку без погодження з ним, при тому що він відмовився підписувати акт погодження. В 2019 році ОСОБА_4 замінив паркан дерев`яний на металевий та поставив його на місце попереднього. Але ж цей паркан перешкоджає позивачу обслуговувати свої господарські будівлі. При тому, що ОСОБА_4 було відомо про існуючий договір з попередніми власниками будинку. В 70-х роках позивач перебудовував свою кухню. Паркан домоволодіння, що відійшло ОСОБА_4 вже стояв. Просив задовольнити позов.

Його представник підтримала позовні вимоги та пояснила, що при встановленні паркану та оформленні права власності на землю ОСОБА_3 були порушені права суміжного землекористувача ОСОБА_5 . Таке порушення полягає в тому що воно відбулось без узгодження меж з сумісним землекористувачем та з порушенням норм п.3.25* ДБН 360-92 ** де зазначено, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. Таке порушення перешкоджає позивачу користуватись свою власністю.

Представник відповідача ОСОБА_3 пояснила, що на момент придбання ОСОБА_3 домоволодіння, 25.09.2005 року межі домоволодіння із сумісними землекористувачами були усталеними та визначені парканом. Відповідно до положень ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України в редакції, що діяли на момент купівлі домоволодіння, до ОСОБА_4 разом з будинком перейшло і право володіння земельною ділянкою, на якій він розміщений на тих же умовах, без змін її цільового призначення. Спору між сторонами не було. Відповідачем ОСОБА_4 було реалізовано право на приватизацію земельної ділянки у встановленому законом порядку для обслуговування домоволодіння в межах усталеного землекористування та без перевищення граничних меж, встановлених законом. Так, 31.08.2018 року на підставі рішення Нікольської селищної ради Донецької області від 16.08.2018 року за № VII/27-346, відповідач ОСОБА_3 отримав у власність земельну ділянку загальною площею 0,125 га з кадастровим №:01:001:1738 та зареєстрував право власності на зазначену земельну ділянку. Нова огорожа взамін старої, поставлена Бречком в межах огорожі, існуючої на момент придбання будинку в 2005 році, що не оспорюється позивачем. 18.01.2019 року позивач звернувся із заявою до Нікольської селищної ради за встановленням межових знаків суміжних земельних ділянок ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , але до теперішнього часу ним не замовлено технічної документації із землеустрою. Відповідно до копії архівного витягу позивач отримав для обслуговування земельної ділянки 0,15 га ще в 1996 році. З документів БТІ вбачається, що площа земельної ділянки якою користується позивач 48,5х27 метрів, що свідчить про надлишки земельної ділянки та вона є значно більше ніж земельна ділянка, передана у власність відповідачу ОСОБА_3 . Посилаючись на норми ст.120 ЗК України та 377 ЦК України, правову позицію Верховного Суду України в постанові від 11.02.2015 року вважає, що ОСОБА_4 разом з правом власності на будинок отримав і право на земельну ділянку в межах, які існували на момент отримання права власності на домоволодіння. Інших договорів при укладенні договору купівлі-продажу не було. Таким чином, право позивача не порушене. Просила не приймати до уваги позицію позивача про обґрунтування позовних вимог посиланням на положення п.3.25 Положення ДБН 360-92** «Планування і забудова міських сільських поселень», тому що відповідно до загальних положень ДБН360-92**, норми ДБН 360-92 ** не застосовуються під час надання дозволу на розробку технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі з подальшою передачею у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Непогодження суміжних меж земельних ділянок не є самостійною підставою для прийняття органом місцевого самоврядування рішення про відмову у затвердженні технічної документації та передачі земельної ділянки у власність. А тому, просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представники Нікольської селищної ради та ГУ Держгеокадастру у Донецькій області в судове засідання не з`явились, хоча були повідомлені про час і місце судового розгляду.

Вислухавши позицію сторін, дослідивши заяви по суті справи, та докази, надані сторонами судом встановлені наступні фактичні обставини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 є суміжними землевласниками.

Так, згідно копій свідоцтва про право на спадщину від 24.10.1990 року (реєстраційний номер в реєстрі №904 ) та реєстраційного посвідчення від 30.10.1990 року ОСОБА_1 отримав право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 . (а.с. 7-8)

Це ж підтверджено документально матеріалами інвентарної справи КП «Володарське БТІ». В ході дослідження правовстановлюючих документів БТІ із інвентарної справи №1797 встановлено, що позивач успадкував домоволодіння з літньою кухнею (літ.-Б). Літня кухня та сарай (літ-Д) розташовані впритул до межі суміжного домоволодіння (генеральний план).

Так, згідно копії договору купівлі-продажу 25.08.2005 року ОСОБА_3 придбав у власність домоволодіння АДРЕСА_1 . На момент оформлення права власності до складу домоволодіння входила огорожа прибудинкової території. (а.с.66)

Це ж підтверджено документально матеріалами інвентарної справи КП «Володарське» №2155, при дослідженні якої встановлено, що відповідач отримав право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 На момент оформлення права власності межі домоволодіння були огороджені огорожею з дерева, який включений до свідоцтв про право на спадщину за заповітом обох продавців, зазначено у витягу з реєстру права власності на нерухоме майно № 7910815 від 29.07.2005 року та такі ж відомості містяться в договорі купівлі-продажу домоволодіння від 25.08.2005 року.

Рішенням виконавчого комітету Володарського району Донецької області від 25.12.1996 року №124 ОСОБА_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_2 виділена земельна ділянка площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_2 . (архівний витяг від 22.11.2019 року №07-10/97) (а.с.95)

При дослідженні технічної документації з землеустрою про встановлення меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_3 з подальшою передачею у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд із земель житлової та громадської забудови, розташованої в АДРЕСА_1 встановлено, що ОСОБА_3 в 2018 році звернувся до селищної ради для приватизації земельної ділянки для будівництва та обслуговування належного йому житлового будинку та господарських споруд.

24.05.2018 року рішенням Нікольської селищної ради від 24.05.2018 року №VII/27-346 селищною радою надано згоду ОСОБА_3 на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі( на місцевості), з подальшою передачею у власність орієнтовною площею до 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої землях житлової і громадської забудови в АДРЕСА_1 . (а.с.106)

Згідно з довідкою відділу у Нікольському районі ГУ Держгеокадастру в Донецькій області із статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель в межах населених пунктів встановлено можливість передати ОСОБА_4 земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель в розмірі 0,1250 га. (а.с.107)

Згідно з відомості вирахування площі земельної ділянки, площа земельної ділянки ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 становить 0,1250 га, периметр 147.97 м. (а.с.125)

Зазначеній ділянці наданий кадастровий номер :01:001:1738. (а.с.130)

ОСОБА_3 , відмовився від закріплення меж земельної ділянки межовими знаками, тому що межі земельної ділянки збігаються з існуючою огорожею. (заява ОСОБА_3 а.с.134)

Відповідно до акту прийому-передачі межових знаків встановлено, що межі, виділеної в натурі земельної ділянки ОСОБА_3 збігаються з існуючою огорожею в усіх точках. Акт підписаний усіма суміжними землекористувачами за виключенням ОСОБА_10 (а.с.136)

Згідно з рішенням комісії Нікольської селищної ради по вирішенню земельних спорів з приводу суміжного користування прийнято рішення про продовження оформлення технічної документації із землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_3 земельної ділянки без погодження суміжних меж з власником житлового будинку АДРЕСА_2 , яким є ОСОБА_1 (а.с.135)

Рішенням Нікольської селищної ради від 16.08.2018 року № VII-29-383 «Про затвердження документації із землеустрою» прийнято рішення про передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки загальною площею 0,1250 га кадастровий номер :01:001:1738 із земель житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд( присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 . (а.с.16)

Таким чином, судом встановлено, що правовідносини між сторонами виникли з приводу володіння, користування, розпорядження суміжними земельними ділянками та непогодженням з рішенням органу місцевого самоврядування, яким надано право на приватизацію земельної ділянки одному з суміжних землекористувачів та скасування державної реєстрації права на спірну земельну ділянку.

Суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, або витребуваних судом, відповідно до ст. 13 ЦПК України.

При цьому, відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч.3 цієї статті встановлено, що обов`язок доказування обставин, які мають значення для справи покладається на сторони.

На підставі досліджених доказів судом встановлено, що на 25.08.2005 року, тобто на момент отримання відповідачем ОСОБА_3 права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , суміжне землекористування між позивачем та попередніми власниками домоволодіння було усталеним. Межі земельної ділянки домоволодіння, отриманого ОСОБА_4 у власність, на момент придбання вже були огороджені дерев`яним парканом.

Відповідно до положень ст. 120 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (25.08.2005р.) був встановлений особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будівлю і споруду, які розміщені на цій земельній ділянці.

Так, частина перша статті 120 ЗК України (у відповідній редакції) передбачала, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Але ж, відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 року до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V (997-16) - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування.

Така ж правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16.

Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від цих позицій (Постанова ВП ВС від 16.06.2020 № 689/26/17 (14-47цс20)).

Таким чином, суд вважає, що до відповідача ОСОБА_3 , з моменту оформлення у встановленому законом порядку права власності на домоволодіння за договором купівлі-продажу від 25.08.2005 року, перейшло право на земельну ділянку, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування, тобто в усталених межах, які визначені огорожею та існували на момент набуття відповідачем права власності.

На підставі рішення Нікольської селищної ради № VII/27-346 від 24.05.2018 року було задоволено заяву ОСОБА_3 та надано йому дозвіл на розробку технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі з подальшою передачею у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

В подальшому, при вирішенні земельного спору між суміжними землекористувачами ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , який відмовлявся підписати акт погодження суміжних меж, рішенням комісії Нікольської селищної ради по вирішенню земельних спорів з приводу суміжного користування №3 від 03.08.2018 року було прийнято рішення про продовження оформлення технічної документації із землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_3 земельної ділянки без погодження суміжних меж з власником житлового будинку АДРЕСА_2 , яким є ОСОБА_1 .

Рішенням Нікольської селищної ради від 16.08.2018 року № VII-29-383 «Про затвердження документації із землеустрою» було затверджено технічну документацію та прийнято рішення про передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки загальною площею 0,1250 га кадастровий номер :01:001:1738 із земель житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1

Позивач оспорює рішення Нікольської селищної ради від 16.08.2018 року № VII-29-383 «Про затвердження документації із землеустрою» як таке, що прийняте з порушенням його прав як суміжного землекористувача. А саме рішення прийняте без надання ним згоди на визначення меж ділянки ОСОБА_4 в натурі. Також вважає, що прийняте рішення, якими затверджено межі земельної ділянки домоволодіння ОСОБА_4 порушує право користування позивач своєю власністю, а саме встановлена межа земельної ділянки з відповідачем проходить впритул з його літньою кухнею та перешкоджає йому обслуговувати свою будівлю, що є порушенням норми ДБН 360-92 **.

Вирішуючи питання щодо відповідності закону оскаржуваного рішення селищної ради в межах заявлених вимог, суд встановив наступне.

Так, частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 3 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з частиною другою статті 116 Земельного кодексу України набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Підставами безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадян, відповідно до частини 3 ст.116 ЗК України є:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 зазначеної статті передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян проводиться у межах норм, визначених ЗК України та провадиться один раз по кожному виду використання.

За змістом частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін (абзаци перший, другий частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України).

Згідно з положеннями частин дев`ятої-одинадцятої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

За приписами частини шостої статті 186 Земельного кодексу України проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 123 Земельного кодексу України підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій включають:

а) завдання на складання проекту землеустрою;

б) пояснювальну записку;

в) рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про приватизацію земель;

г) список осіб, які мають право на отримання у власність земельної частки (паю);

ґ) матеріали нормативної грошової оцінки сільськогосподарських угідь підприємства;

д) схему розподілу земель підприємств, установ, організацій на землі, що передаються у приватну власність та залишаються у державній або комунальній власності (лісогосподарського призначення, водного фонду, резервного фонду);

е) матеріали розрахунку вартості і розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах;

є) схему поділу сільськогосподарських угідь, що підлягають приватизації, на земельні ділянки;

ж) матеріали погодження проекту землеустрою, встановлені статтею 186 Земельного кодексу України;

з) відомості про обчислення площі земельної ділянки;

и) кадастровий план земельної ділянки;

і) перелік обмежень у використанні земельних ділянок;

ї) матеріали перенесення меж земельних ділянок у натуру (на місцевість).

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність є завершальною стадією процедури відведення земельної ділянки.

При цьому, стаття 123 Земельного кодексу України встановлює вичерпний перелік підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою, зокрема, його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, тобто, поданий проект за змістом, формою має відповідати вимогам законів та інших нормативно-правових актів.

Такий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №820/5348/17.

У справі, що розглядається судом, встановлено, що рішення про затвердження проекту землеустрою наданого Бречком та передачу земельної ділянки у власність прийнято уповноваженим органом, в межах своєї компетенції.

Наданий для затвердження ОСОБА_3 до селищної ради, проект землеустрою за змістом та формою відповідає вимогам законів та інших нормативно-правових актів.

Межі земельної ділянки для обслуговування домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 визначені в межах фактичного землекористування, яке існувало на момент набуття Бречком права власності на домоволодіння і не перебільшує граничні розміри, встановлені законом.

У статті 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

На виконання статті 106 ЗК України наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за N 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками.

У пункті 3.13. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками від 18 травня 2010 року № 376 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п`ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур`єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. Власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, місце проживання або місцезнаходження яких невідоме, повідомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцезнаходженням земельної ділянки. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Аналіз вказаних норм свідчить, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації.

Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників.

Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації.

Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Така правова позиція визначена в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23.12.2019 року у справі № 580/168/16-ц, провадження № 61-19526сво18

Враховуючи, що виділення земельної ділянки в натурі на місцевості проводилось на підставі усталеного фактичного землекористування по існуючій огорожі, суд не приймає доводи позивача про скасування оспорюваного рішення органу місцевого самоврядування з підстав не підписання позивачем як суміжним власником акту узгодження меж земельної ділянки в натурі.

З цих же підстав, суд не приймає доводи позивача про невідповідність оспорюваного рішення вимогам ДБН 360-922 ** «Державні будівельні норми «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень».

Також, із аналізу наданої технічної документації на обидва домоволодіння встановлено, що домоволодіння по АДРЕСА_4 мало огорожу по межі домоволодіння з 1966 року. А рішення виконавчого комітету Володарської селищної ради №72.10 про дозвіл на будівництво літньої кухні та сараю на присадибній ділянці АДРЕСА_5 ) датоване 26.09.1979 роком. Згідно з генеральним планом кухня та сарай позивача розташовані на незначній відстані до огорожі суміжного домоволодіння.

Ці фактичні обставини дають суду право вважати, що власник домоволодіння за адресою АДРЕСА_5 ), збудувавши свою літню кухню та сарай впритул до огорожі суміжного домоволодіння по АДРЕСА_4 , яка була встановлена раніше ніж забудова його господарських споруд, сам створив умови, які ускладнюють йому можливість користуватись власністю, що може бути виправлено встановленням земельного сервітуту між сумісними землекористувачами. А тому, суд не вважає його право порушеним.

Суд погоджується з позицією представника відповідача ОСОБА_11 що відповідно до загальних положень ДБН 360-922** зазначені норми не застосовуються під час надання дозволу на розробку технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі з подальшою передачею у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Таким чином, судом встановлено, що оспорюване рішення органу місцевого самоврядування прийняте з додержанням встановленої законом процедури передачі земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд в приватну власність і законних підстав відмови Бречку в затвердженні проекту землевпорядної документації та передачі земельної ділянки у власність у селищної ради не було.

Таким чином, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про скасування оспорюваного рішення.

Вимоги про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку, видану на підставі оспорюваного рішення Нікольської селищної ради є похідним від вимоги про скасування зазначеного рішення.

Враховуючи, що судом відмовлено в задоволенні вимоги про скасування рішення Нікольської селищної ради Донецької області, відсутні підстави для задоволення позову в частині скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на оспорювану земельну ділянку.

На підставі викладеного в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір в сумі 2305.20 грн. На підставі вимог ст. 141ч.1 ЦПК України судовий збір при відмові в задоволенні позову покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 18, 81, 141, 259, 263-265, ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Нікольської селищної ради Нікольського району Донецької області, Головного Управління Держгеокадастру у Донецькій області про скасування рішення Нікольської селищної ради Донецької області №VII/29-383 від 16.08.2018 року про затвердження технічної документації та передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки розташованої за адресою АДРЕСА_1 площею 0,1250 га за кадастровим номером :01:001:1738 для будівництва та обслуговування будинку та господарських будівель та споруд, та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_1 площею 0,1250 га кадастровий номер :01:001:1738 для будівництва та обслуговування будинку та господарських споруд.

Повний текст рішення виготовлений 29.01.2021 року.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Володарський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.І. Доценко