Справа № 760/1177/21
Провадження № 4-с/760/117/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ішуніної Л. М.

за участю секретаря судового засідання Соломахи А. П.,

представника заявника (стягувача) Бойчук Н. П.,

представника боржника Курзіна О. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головний державний виконавець Солом`янського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Штойка Людмила Романівна, ОСОБА_2 , про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця про передачу виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаною скаргою в якій просила визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Штойки Л. Р. від 24 жовтня 2020 року про передачу виконавчого провадження № 59357959 з примусового виконання виконавчого листа № 760/18121/16 від 13 листопада 2019 року «Про усунення перешкод у побаченні з дитиною, встановлення побачення з дитиною», виданого Солом`янським районним судом міста Києва до Києво-Святошинського районного відділу виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

ОСОБА_1 вважає вказану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки підставою для передачі виконавчого провадження до іншої виконавчої служби була заява боржника про те, що він та малолітня ОСОБА_3 , 2013 року народження, проживають за адресою: АДРЕСА_1 , яка за територіальністю відноситься до Києво-Святошинського районного відділу виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства управління юстиції (м. Київ).

В той же час як вбачається з виконавчого документу місцем проживання боржника, є: АДРЕСА_2 . За цією ж адресою боржнику надсилається поштова кореспонденція як державним виконавцем так і стягувачем у цьому виконавчому провадженні, і ця кореспонденція боржником за цією адресою отримується.

Державним виконавцем жодних дій щодо встановлення місця проживання (перебування) боржника та малолітньої ОСОБА_4 державним виконавцем не здійснювалось. Жодних документів, якими б підтверджувався факт реєстрації та/чи проживання боржника та малолітньої ОСОБА_4 за іншою, ніж вказано у виконавчому документі адресою, у матеріалах виконавчого провадження немає.

За таких обставин, у державного виконавця не було підстав, передбачених законом,

для передачі виконавчого провадження на виконання до Києво-Святошинського районного відділу виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Постановлення державним виконавцем оскаржуваної постанови призвело до штучного затягування виконання судового рішення, чим порушуються права заявника як стягувача у виконавчому провадженні, а також права малолітньої ОСОБА_4 на спілкування із заявником та її участь у вихованні дочки.

ОСОБА_1 зазначає, що копію вказаної постанови отримала 04 січня 2021 року, що підтверджується копією поштового конверту із відповідним штрих-кодом, а також роздруківкою з сайту Укрпошти щодо відстеження поштового відправлення з указаним на поштовому конверті штрих-кодом, а тому просила визнати поважною причину пропуску строку на оскарження постанови, передбаченого статтею 449 ЦПК України, та поновити його.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 січня 2021 року вказану справу передано судді Ішуніній Л. М.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 20 січня 2021 року за вказаною скаргою відкрито провадження та призначено до судового розгляду.

26 січня 2021 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_5 , до суду були подані заперечення проти скарги, в яких останній зазначає, що скарга ОСОБА_1 є безпідставною та просить суд залишити її без задоволення. В обґрунтування заперечень зазначає, що 23 жовтня 2020 року ОСОБА_2 повідомлено Головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Штойку Л. Р. про те, що через запровадження з 12 березня 2020 року на всій території України карантину (постанова Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» від 11 березня 2020 року № 211) змінено місце проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Станом на дату подання вказаної заяви вони проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, як матеріали справи № 760/18121/16-ц так і матеріали виконавчого провадження № 59357959 містять відомості про обізнаність заявника про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки місце проживання, перебування боржника знаходиться на території Києво-Святошинського району, тому вважає, що виконавчі дії повинні проводитись Києво-Святошинським районним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), тому постанова державного виконавця від 24 жовтня 2020 року у виконавчому провадженні № 59357959 є повністю законною, а скарга ОСОБА_1 - безпідставною.

Заявник в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, викладених в заяві.

Представник заінтересованої особи (боржника) ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, оскільки вона є безпідставною. Просив скаргу залишити без задоволення з підстав, викладених у запереченнях проти скарги.

Старший державний виконавець Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Штойка Л. Р. в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомила. 30 березня 2021 року до суду надала належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № 59357959.

Відповідно до частини другої статті 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про можливість слухання справи у відсутність державного виконавця.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Суд встановив, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 27 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 . Про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у спілкуванні з дитиною задоволено.

На виконання зазначеного рішення 27 травня 2019 року Солом`янським районним судом міста Києва видано виконавчий лист про зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною, дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

13 червня 2019 року старшим державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Штойкою Л. Р., на підставі заяви ОСОБА_1 , відкрито виконавче провадження № 59357959.

22 жовтня 2020 року представник боржника ОСОБА_6 звернувся до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з заявою про передачу виконавчого провадження № 59357959 до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), оскільки боржником змінено місце проживання.

Постановою старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Штойки Л. Р. від 24 жовтня 2020 року виконавче провадження № 59357959 передано до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль, де сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи, що відповідає приписам статті 447 ЦПК України.

Пунктом "а" частини першої статті 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (частина друга статті 449 ЦПК України).

Ураховуючи те, що оскаржувану копію постанови від 24 жовтня 2020 року ОСОБА_1 отримала поштою лише 04 січня 2021 року, що підтверджується копією конверта та роздруківкою з сайта Укрпошти щодо відстеження поштового відправлення (а. с. 5, 6), тому причини пропуску строку для звернення до суду з указаною скаргою є поважними, а строк підлягає поновленню.

Відповідно до частини першої статті 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Частиною 4 статті 19 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Положеннями частини першої статті 24 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови вона прийнята државним виконавцем на підставі частини четвертої статті 25 Закону України "Про виконавче провадження".

Зазначеною постановою встановлено, що згідно заяви боржника від 21 жовтня 2020 року боржник ОСОБА_2 разом з дочкою ОСОБА_3 проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що за територіальністю відноситься до Києво-Сваятошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ).

Як вбачається з копії виконавчого провадження № 59357959 з виконання виконавчого листа, виданого 27 травня 2019 року у справі № 760/18121/16 про зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_8 в спілкуванні з дитиною, дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передумовою винесення оскаржуваної постанови слугували:

- акт державного виконавця від 19 жовтня 2020 року, яким встановлено, що при виході державного виконавця за адресою: АДРЕСА_2 боржник за вищевказаною адресою не проживає.

- заява ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , про передачу виконавчого провадження № 59357959 за виконавчим листом № 760/18121/16-ц від 13 листопада 2019 року до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ), оскільки місце проживання/перебування боржника знаходиться на території Києво-Святошинського району.

В той же час ОСОБА_1 стверджує, що місцем проживання боржника є квартира АДРЕСА_2 .

Частиною четвертою статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Пунктом 6 розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція) визначено, що виконавче провадження передається з одного органу державної виконавчої служби до іншого у разі: якщо місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна знаходиться на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби; відводу (самовідводу) всіх державних виконавців органу державної виконавчої служби; утворення виконавчої групи при кількох органах державної виконавчої служби; якщо виконавчі провадження щодо одного й того самого боржника відкриті в різних органах державної виконавчої служби; наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення.

Згідно з пунктом 8 розділу V Інструкції при передачі виконавчого провадження до іншого органу державної виконавчої служби, особа, яка прийняла рішення про передачу матеріалів виконавчого провадження, виносить вмотивовану постанову, де обов`язково зазначаються обставини, що обумовили передачу виконавчого провадження, та строки передачі матеріалів виконавчого провадження, які не можуть перевищувати п`яти робочих днів. Постанова надсилається сторонам виконавчого провадження та до відповідних органів державної виконавчої служби.

Пунктом 11 Розділу ІІІ Інструкції визначено, що перевірка інформації про наявність боржника, його майна, місця роботи або здійснення опису та арешту майна на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця здійснюється органом державної виконавчої служби, компетенція якого поширюється на територію вчинення таких дій за дорученням державного виконавця.

Частиною п`ятою статті 24 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби. Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України. Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

Враховуючи вищевикладене, державний виконавець не виконав обов`язку щодо перевірки наявності боржника, в тому числі, за будь-якою адресою, зокрема за місцем проживання/перебування боржника ( АДРЕСА_1 ), що територіально відноситься саме до Києво-Сваятошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ), шляхом здійснення доручення відповідному органу державної виконавчої служби щодо перевірки місця проживання/перебування ОСОБА_2 за вказаною адресою.

Крім того, з наданих державним виконавцем матеріалів виконавчого провадження № 59357959 вбачається, що боржник неодноразово надавав інформацію про зміну місця проживання, зокрема, 13 червня 2019 розу, подав заяву, в якій зазначив адресою проживання: АДРЕСА_4 , при цьому, в копії позовної заяви, поданої до Окружного адміністративного суду міста Києва наприкінці 2019 року зазначено, що ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Також, 04 вересня 2019 року державним виконавцем було винесено постанову про накладення арешту на боржника за невиконання рішення суду. Боржник, неодноразово, на адресу державного виконавця надсилав повідомлення про неможливість виконання рішення за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з перебуванням дочки на навчанні або їхнім відпочинком в м. Одеса.

До того ж у статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» містяться визначення термінів, а саме: місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.

В той же час в матеріалах виконавчого провадження відсутні документи, відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», з яких державний виконавиць міг би встановити місце проживання боржника у с. Хотів Києво-Святошинського району Київської області.

Також як вбачається із наданих суду матеріалів боржник рішення суду не виконує, що свідчить про обґрунтованість побоювань стягувача в частині подальшого затягування примусового виконання рішень суду з підстав подання боржником заяв про зміну фактичного місця проживання без належних на те підтверджень.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін ("Горнсбі проти Греції" (Hornsby V. Greece), від 19.03.1997, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-11). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці без неналежних затримок (у справі "Фуклев проти України", заява N 71186/01). На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці ( "Чіжов проти України" п. 40).

Відповідно до частини другої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обгрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усчунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що постанова старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Штойки Л. Р. щодо передачі виконавчого провадження № 59357959 є неправомірною та підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, керуючись статтею 24 Закону України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, статтями 260, 354, 447-451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головний державний виконавець Солом`янського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Штойка Людмила Романівна, ОСОБА_2 , про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця про передачу виконавчого провадження задовольнити.

Постанову головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Штойки Людмили Романівни від 24 жовтня 2020 року про передачу виконавчого провадження № 59357959 до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) визнати неправомірною та скасувати.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається учасниками справи безпосередньо (частина перша статті 355 ЦПК України) або через суд першої інстанції (п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України) до Київського апеляційного суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л. М. Ішуніна