№ 201/9055/20
провадження 2/201/451/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Храмцевич Т.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін в приміщенні Жовтневого районного суду в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення аліментів за минулий час на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 22 вересня 2020 року звернулася до суду з позовом до відповідача

ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення аліментів за минулий час на утримання неповнолітньої дитини, грошових коштів і витрат, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Позивач у своєму позові, а його представник в ході судового засідання посилаються на те, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, від цього шлюбу і спільного мешкання мають одну спільну неповнолітню дитину, вона є матір`ю їх сина, а відповідач - батьком. Сімейне життя в подальшому не склалося і шлюб їх було розірвано, майно поділили добровільно, дитина за згодою сторін залишилися мешкати з нею; відповідач утриманням і вихованням цієї дитини регулярно не займався, вона вимушена була звертатися до суду; 06 лютого 2018 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська виданий судовий наказ від 23 січня 2018 року по справі № 201/78/18 про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття.

Однак, га думку позивача, ця сума була мізерною для задоволення потреб доньки позивача та відповідача, дитина має проблеми з зором, що потребує контролю та постійних консультацій лікаря - офтальмолога; донька також відвідує додаткові заняття з англійської мови, до того ж, донька бажає ходити на малювання та танці, але позивач наразі такої матеріальної змоги не має. Позивач звернулася із позовною заявою про збільшення розміру аліментів та зміну порядку та способу стягнення аліментів з метою встановлення їх у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 грн. щомісячно. Рішенням Жовтневого районного суду по справі № 201/5482/18 від 02 жовтня 2018 року позов задоволено частково, призначено аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн. 12 листопада 2018 року відповідачем було направлено апеляційну скаргу на зазначене рішення суду, в якій відповідач просив скасувати рішення повністю. Свою апеляційну скаргу відповідач, зокрема, обґрунтував тим, що у нього складне матеріальне становище, так ж він не має постійного доходу, не є приватним підприємцем, він має певні проблеми зі здоров`ям, а також що він одружився, та його нова дружина, нібито вагітна (дитина згодом так і не з`явилася). Тому було зазначено у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі, розмір аліментів 2500 грн. є завеликим для відповідача і накладає на останнього надмірний тягар. Спираючись на ці заяви відповідача, Дніпровський апеляційний суд своєю постановою від 05 липня 2019 року задовольнив апеляційну скаргу частково та постановив стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1059 грн. щомісячно.

Проте, в липні 2020 року позивачу стало відомо, що 07 червня 2018 року відповідачем був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до п. З цього договору, продаж вчинено за ціною 288 800 грн. (Двісті вісімдесят вісім тисяч вісімсот гривень 00 копійок). В цьому ж пункті зазначено, що продавець отримав від відповідача зазначену суму в повному обсязі до підписання договору. Розмір оплати за придбання 3-х кімнатної квартири (площею 74.8 м. кв.) в центрі м. Дніпро значно перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Крім того, відповідач не має інших дітей чи утриманців.

Стосовно стану здоров`я дитини сторін: дочка ОСОБА_3 має вади зору, перебуває на обліку у офтальмолога та потребує постійного нагляду та періодичного лікування. Враховуючи хронічний характер захворювання, витрати на лікування є не додатковими, а постійними. В свою чергу, відповідач є працездатною особою з вищою освітою.

Стосовно майнового стану відповідача слід також зазначити, що з відкритих джерел стверджується, що у власності відповідача є квартира за адресою: АДРЕСА_2 . Також, згідно з інформацією з реєстру МВС відповідач має у власності два транспортних засоби, а саме Suzuki Grand Vitara, 2006 року випуску, який було придбано в торгівельній організації 25 листопада 2017 року, а також ВАЗ 21043,1995 року випуску. Крім того, 27 лютого 2020 року, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, ОСОБА_5 придбала ще одну 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_3 , вартість зазначеної квартири, відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Лозенко В.В., становить 376 957 грн.. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Тобто, як стверджує позивач, майновий стан відповідача зовсім не є скрутним та дозволяє утримувати багатокімнатних квартир в центрі міста Дніпро та два автомобілі. Отже, що з урахуванням потреб дитини та наявністю у відповідача доходу, який він приховує, можливості здійснювати вартісні покупки, розмір аліментів, які повинен щомісячно сплачувати відповідач повинен становити 10 000 грн..

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Позивач зверталась із позовом до суду про збільшення розміру аліментів 22 травня 2018 року. Подання такого позову до суду є доказом вчинення позивачем заходів для одержання аліментів з відповідача. Відповідач під час судового розгляду надавав до суду неправдиву інформацію та приховував свої доходи, отже, такими діями ухилявся від сплати аліментів в більшому розмірі. Доказом цього є той факт, що договір-купівлі продажу 3-х кімнатної квартири по вул. Старокозацькій відповідач уклав 07 червня 2018 року. На цю дату у відповідача була можливість сплатити 288 800 грн.. В той же час, 26 липня 2018 року відповідач подає до суду відзив на позовну заяву позивача, в якому зазначає, що він має у власності тільки 3-х кімнатну квартиру по вул. О. Гончара , яку отримав як подарунок від матері. Тобто, ним прихований факт придбання 3-х кімнатної квартири по вул. Старокозацькій . Далі в апеляційній скарзі на рішення суду відповідач 10 листопада 2018 року зазначає, що він не має постійного заробітку та не є підприємцем, а в 2018 році його майновий стан ніяким чином не покращився. За таких обставин позивача вважає, що аліменти в розмірі 10 000 грн. щомісячно повинні бути присуджені з 22 травня 2018 року (з дати, яка є доказом спроби позивача стягнути аліменти в більшому розмірі), а відповідно, різниця між цією сумою та фактично сплаченими аліментами повинна бути стягнута з відповідача. Станом на цей час сума цієї різниця становить (10 000 грн. - 1 059 грн.) х 26 місяців = 232 466 грн..

Зараз матеріальне становище відповідача не покращилося, він має не стабільний і мінливий заробіток, має заборгованість по сплаті аліментів, але закон змінився і він зобов`язаний сплачувати аліменти в більшому розмірі; позивачка працює, їх з відповідачем дитина навчається, хворіє, потребує значних додаткових витрат, коштів не вистачає. Зараз позивачка має скрутне матеріальне становище, фактично у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини відповідач участі не приймає. Просила змінити порядок і спосіб стягнення стягуваних аліментів шляхом зміни розміру стягуваних з відповідача згідно вказаного рішення суду: змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановити аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 10 000 грн. щомісячно, починаючи з 22 травня 2018 року і до повноліття дитини та стягнути з цього відповідача аліменти за минулий час у розмірі, що становить різницю між 10 000 грн. та сумою фактично сплачених аліментів у розмірі 1 059 грн. щомісячно, починаючи з 22 травня 2018 року, що станом на день подання позовної заяви становить 232 466 грн., а також понесені судові витрати, включаючи витрати на професійну правничу допомогу, задовольнивши позов в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні і у відзиві на позов позовні вимоги не визнав: вказавши на те, що дійсно з позивачкою перебували в шлюбі, мешкали разом і мають одну неповнолітню дитину, він не заперечує проти аліментів, хоче має намір добровільно надавати і надавав матеріальну і іншу допомогу на утримання їх дитини, згоден надавати таку допомогу і за рішенням суду, щоб ці кошти йшли на його дитину; він фактично так і робить; але вказані в позові вимоги безпідставні, оскільки не грунтуються на законі і не доведені належними доказами, суд все це вже з`ясовував і виніс рішення, з того часу ні чого не змінилося, заперечував проти задоволення позову і просив в його задоволенні відмовити в повному обсязі.

Вислухавши пояснення представників позивача і відповідача, з`ясувавши позицію сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та не підлягаючими задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що позивач в своїй заяві вказує на те, що ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 13 жовтня 2007 року, шлюб розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2017 року. Від цього шлюбу і спільного мешкання мають одну спільну неповнолітню дитину: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач є матір`ю їх дочки, а відповідач - батьком. Сімейне життя в подальшому не склалося і шлюб їх було розірвано, майно поділили добровільно, дитина за згодою сторін залишилися мешкати з нею; відповідач утриманням і вихованням цієї дитини регулярно не займався, позивач вимушена була звертатися до суду і 06 лютого 2018 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська виданий судовий наказ від 23 січня 2018 року по справі № 201/78/18 про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття.

Як стверджує позивача, ця сума була мізерною для задоволення потреб доньки позивача та відповідача, дитина має проблеми з зором, що потребує контролю та постійних консультацій лікаря - офтальмолога; донька також відвідує додаткові заняття з англійської мови, до того ж, донька бажає ходити на малювання та танці, але позивач наразі такої матеріальної змоги не має. Позивач звернулася із позовною заявою про збільшення розміру аліментів та зміну порядку та способу стягнення аліментів з метою встановлення їх у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 грн. щомісячно. Рішенням Жовтневого районного суду по справі № 201/5482/18 від 02 жовтня 2018 року позов задоволено частково, призначено аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн.

Дніпровський апеляційний суд своєю постановою від 05 липня 2019 року задовольнив апеляційну скаргу частково та постановив стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1059 грн. щомісячно.

Проте, в липні 2020 року позивачу стало відомо, що 07 червня 2018 року відповідачем був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до п. З цього договору, продаж вчинено за ціною 288 800 грн. (Двісті вісімдесят вісім тисяч вісімсот гривень 00 копійок). В цьому ж пункті зазначено, що продавець отримав від відповідача зазначену суму в повному обсязі до підписання договору.

Відповідно до п. З ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів.

Розмір оплати за придбання 3-х кімнатної квартири (площею 74.8 м. кв.) в центрі м. Дніпро значно перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Крім того, відповідач не має інших дітей чи утриманців.

Стосовно стану здоров`я дитини сторін: дочка ОСОБА_3 має вади зору, перебуває на обліку у офтальмолога та потребує постійного нагляду та періодичного лікування. Враховуючи хронічний характер захворювання, витрати на лікування є не додатковими, а постійними. В свою чергу, відповідач є працездатною особою з вищою освітою.

Згідно ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Стосовно майнового стану відповідача позивач зазначає, що з відкритих джерел стверджується, що у власності відповідача є квартира за адресою: АДРЕСА_2 . Також, згідно з інформацією з реєстру МВС відповідач має у власності два транспортних засоби, а саме Suzuki Grand Vitara, 2006 року випуску, який було придбано в торгівельній організації 25 листопада 2017 року, а також ВАЗ 21043,1995 року випуску. Крім того, 27 лютого 2020 року, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, ОСОБА_5 придбала ще одну 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_3 , вартість зазначеної квартири, відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Лозенко В.В., становить 376 957 грн..

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Тобто, робить висновок позивач, майновий стан відповідача зовсім не є скрутним та дозволяє утримувати багатокімнатних квартир в центрі міста Дніпро та два автомобілі. Отже, що з урахуванням потреб дитини та наявністю у відповідача доходу, який він приховує, можливості здійснювати вартісні покупки, розмір аліментів, які повинен щомісячно сплачувати Відповідач повинен становити 10 000 грн..

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Позивач зверталась із позовом до суду про збільшення розміру аліментів 22 травня 2018 року. Подання такого позову до суду є доказом вчинення позивачем заходів для одержання аліментів з відповідача. Відповідач під час судового розгляду надавав до суду неправдиву інформацію та приховував свої доходи, отже, такими діями ухилявся від сплати аліментів в більшому розмірі. Доказом цього, на думку позивача, є той факт, що договір-купівлі продажу 3-х кімнатної квартири по вул. Старокозацькій відповідач уклав 07 червня 2018 року. На цю дату у відповідача була можливість сплатити 288 800 грн.. В той же час, 26 липня 2018 року відповідач подає до суду відзив на позовну заяву позивача, в якому зазначає, що він має у власності тільки 3-х кімнатну квартиру по вул. О. Гончара , яку отримав як подарунок від матері. Тобто, ним прихований факт придбання 3-х кімнатної квартири по вул. Старокозацькій . Далі в апеляційній скарзі на рішення суду відповідач 10 листопада 2018 року зазначає, що він не має постійного заробітку та не є підприємцем, а в 2018 році його майновий стан ніяким чином не покращився.

За таких обставин позивача вважає, що аліменти в розмірі 10 000 грн. щомісячно повинні бути присуджені з 22 травня 2018 року (з дати, яка є доказом спроби позивача стягнути аліменти в більшому розмірі), а відповідно, різниця між цією сумою та фактично сплаченими аліментами повинна бути стягнута з відповідача. Станом на цей час сума цієї різниця становить (10 000 грн. - 1 059 грн.) х 26 місяців = 232 466 грн..

Зараз матеріальне становище відповідача не покращилося, він має не стабільний і мінливий заробіток, має заборгованість по сплаті аліментів, але закон змінився і він зобов`язаний сплачувати аліменти в більшому розмірі; позивачка працює, їх з відповідачем дитина навчається, хворіє, потребує значних додаткових витрат, коштів не вистачає. Зараз позивачка має скрутне матеріальне становище, фактично у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини відповідач участі не приймає, звернення до відповідача про надання додаткових коштів на утримання дітей ні до чого не призвело. В добровільному поряду спір не вирішено і позивач вимушена була звертатися з позовом до суду.

Суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, які мають істотне значення.

На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Згідно ч.1 ст. 184 якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч. 2 ст. 191 СК України суд може присудити аліменти і за минулий час.

Сторони ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 13 жовтня 2007 року, шлюб розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2017 року. Від цього шлюбу і спільного мешкання мають одну спільну неповнолітню дитину: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач є матір`ю їх дочки, а відповідач - батьком. Сімейне життя в подальшому не склалося і шлюб їх було розірвано, майно поділили добровільно, дитина за згодою сторін залишилися мешкати з нею; відповідач утриманням і вихованням цієї дитини регулярно не займався, позивач вимушена була звертатися до суду і 06 лютого 2018 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська виданий судовий наказ від 23 січня 2018 року по справі № 201/78/18 про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття.

Згодом позивач звернулася із позовною заявою про збільшення розміру аліментів та зміну порядку та способу стягнення аліментів з метою встановлення їх у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 грн. щомісячно. Рішенням Жовтневого районного суду по справі № 201/5482/18 від 02 жовтня 2018 року позов задоволено частково, призначено аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн.

Дніпровський апеляційний суд своєю постановою від 05 липня 2019 року задовольнив апеляційну скаргу частково та постановив стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1059 грн. щомісячно.

Зараз, як стверджує позивач, матеріальне становище як позивача, так і відповідача змінилося, останній має не стабільніший заробіток, дохід, також вимоги закону змінилися в бік захисту прав неповнолітніх дітей та збільшення сум на їх утримання при стягненні аліментів, і тому відповідач на теперішній час в змозі сплачувати аліменти в більшому розмірі, ніж раніше, оскільки заборгованості по сплаті стягуваних аліментів він не має.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет»: установити у 2021 році: прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень; працездатних осіб: з 1 січня - 2270 гривень, з 1 липня - 2379 гривень, з 1 грудня - 2481 гривня; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Судом встановлено, що позивачка дійсно двічі зверталась до суду з питанням про стягнення з ОСОБА_2 аліментів. Вперше - в порядку наказаного провадження, судовий наказ від 06 лютого 2018 року у справі № 201/78/18 виданий Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська - про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття. Вдруге - в порядку позовного провадження, постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 липня 2019 року у справі № 201/5482/18 стягнуто з ОСОБА_2 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1 059 грн. щомісячно.

Соборним ВДВС у м. Дніпрі ПСМУМЮ (м. Дніпро) 04 грудня 2018 року відкрито виконавче провадження № АСВП 57805781, боржником в жому є ОСОБА_2 , а стягувачем ОСОБА_1 . Зазначене виконавче впровадження триває. Інших відкритих виконавчих проваджень про стягнення з ОСОБА_2 коштів немає. В Єдиному реєстрі боржників, в якому обліковуються всі боржники, в тому числі й ті, що мають заборгованість по сплаті аліментів, дані про ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутні.

Щомісячно відповідач сплачує на ім`я позивачки (поштовим або банківським переказом) аліменти на утримання їхньої неповнолітньої дитини в розмірі, що навіть перебільшує визначений судом розмір аліментів. В таблиці нижче наведено відомості про розмір грошових сум, які сплачені відповідачем на ім`я позивачки протягом 2019 - 2021 р. р. - на загальну суму 27 498.48 грн. (що в середньому становить 1 309.45 грн. на місяць). Таким чином, обставини, наведені позивачкою в обґрунтування стягнення аліментів за минулий час, не відповідають дійсності, спростовуються наявними у відповідача доказами - квитанціями про сплату аліментів, інформацією з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, з Єдиного реєстру боржників.

У відповідності до частини другої ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Відповідач не ухилявся від сплати аліментів, натомість сплачував їх добровільно (поштовими і банківськими переказами безпосередньо на ім`я та на картковий рахунок позивачки) і навіть в більшому розмірі, ніж встановлено судом. Отже відсутні передбачені законом підстави для стягнення з ОСОБА_2 аліментів за минулий час, оскільки позивачка не надала жодного доказу на підтвердження обставин, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог.

Позивачка також просить «змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та встановити аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 10 000 грн. щомісячно, починаючи з 22 травня 2018 року і до повноліття дитини».

В зв`язку з цим: аліменти, одержані на дитину, у відповідності до ст. 178 СК України є власністю дитини і виплачуються на ім`я (а не на користь) того з батьків, з ким проживає дитина; позивачка просить стягнути змінений (збільшений) розмір аліментів, починаючи з 22 травня 2018 року - в позовній заяві зазначено, що «...аліменти в розмірі 10 000 грн. щомісячно повинні бути присуджені з 22 травня 2018 року (з дати, яка є доказом спроби позивача стягнути аліменти в більшому розмірі).

Згідно з доданими до позовної заяви документами 22 травня 2018 року - це дата, коли позивачка ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про збільшення розміру аліментів та зміну порядку та способу стягнення аліментів, яка була розглянута судом в межах іншої цивільної справи - справи № 201/5482/18. Як зазначає сама позивачка постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 липня 2019 року її позов був задоволений частково, суд постановив стягнути з відповідача на користь позивача аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1 059 грн. щомісячно.

У відповідності до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № З «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відтак, вимога позивачки присудити аліменти у збільшеному розмірі з дати подання нею позовної заяви, а тим більше іншої позовної заяви, не відповідає вимогам законодавства.

Крім того, позивачкою заявлено ще одну позовну вимогу, а саме: «стягнути з ОСОБА_2 аліменти за минулий час у розмірі у розмірі, що становить різницю між 10 000,00 грн. та сумою фактично сплачених аліментів у розмірі 1 059 грн., починаючи з 22 травня 2018 року, що станом на день подання позовної заяви становить 232 466 грн.».

Задоволення цих двох позовних вимог одночасно не є можливим, оскільки вимоги дублюють одна одну і свідчать про намір позивачки отримати від відповідача подвійні аліменти.

Згідно ч. 4 і 5 ст. 82 ЦПК України «Підстави звільнення від доказування» 4. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 5. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

В даному випадку відсутні будь-які підстави для зміни (збільшення) розміру аліментів. Так, у відповідності до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі: зміни матеріального або сімейного стану; погіршення або поліпшення здоров`я когось із них; інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України.

З часу попередньої зміни розміру аліментів (з 05 липня 2019 року, коли набрало законної сили рішення суду у іншій справі № 201/5482/18) матеріальний або сімейний стан відповідача не змінився. У відповідача не з`явилось постійного заробітку та/або постійного стабільного доходу, який би дозволив відповідачеві сплачувати аліменти в розмірі більшому, ніж встановлено рішенням суду. За власною ініціативою відповідач час від часу сплачує аліменти на 20 - 30 % більше, ніж присуджено з нього. Інші обставини, на які посилається позивачка в обґрунтування своїх вимог, не підтверджені належними, допустимими і достатніми доказами, і не можуть братися судом до уваги. Так, позивачка зазначає, в підтвердження нібито зміни матеріального становища відповідача або приховування ним доходів, про такі обставини: відповідач придбав 07 червня 2018 року квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 288 000 грн., про що позивачці нібито стало відомо в липні 2020 року; у власності відповідача є квартира за адресою: АДРЕСА_2 ; відповідач має у власності два транспортних засоби, а саме Suzuki Grand Vitara, 2006 року випуску, який було придбано в торгівельній організації 25 листопада 2017 року, а також ВАЗ 21043, 1995 року випуску; дружина відповідача ОСОБА_5 , перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, 27 лютого 2020 року придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .

На підставі вищезазначених обставин позивачка робить висновок про те, що «майновий стан відповідача зовсім не є скрутним та дозволяє утримувати декілька багатоквартирних квартир в центрі міста Дніпро та два автомобілі». Але фактично позивачка намагається спонукати суд переглянути судове рішення в іншій цивільній справі № 201/5482/18, яке набрало законної сили від 05 липня 2019 року. Жодного доказу і навіть доводу про те, що майновий стан відповідача покращився, позивачка в своїй позовній заяві не наводить. Вона лише стверджує, що майновий стан відповідача не є скрутним.

Наведені позивачкою обставини (щодо придбання і утримання ним та його дружиною майна), не відповідають дійсності, не можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів. Так, позивачка не спростовує того факту, що відповідач не має і на цей час роботи, постійних доходів (заробітку). І це дійсно так. Згідно з відомостями Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за період з 01 січня 2004 року по 31 січня 2021 року ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) має 1 рік 7 місяців 8 днів страхового стажу загального. З них 7 (сім) днів за 2010 рік та 1 (один) день за 2019 рік. Відповідач не здійснював і не здійснює підприємницької діяльності, не є засновником/учасником юридичних осіб.

Квартира по АДРЕСА_1 дійсно була придбана відповідачем 07 червня 2018 року за 288 000 грн., але грошові кошти, за які ОСОБА_2 придбав цю квартиру, залишились йому у спадок після смерті його матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . В подальшому, 03 червня 2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_2 на зазначену квартиру скасовано. Станом на сьогодні квартира вибула із володіння відповідача і він змушений захищати своє право власності у судовому порядку, що фактично призвело до погіршення його матеріального стану. Так, в провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська (суддя Католікян М.О.) на розгляді по суті знаходиться справа № 203/4168/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 , третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_8 про витребування майна з незаконного володіння, за позовом третьої особи ОСОБА_8 до ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , треті особи - ОСОБА_7 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Державний нотаріус П`ятої ДЦНК Бутова А.Г. про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири. Справа розглядається з листопада 2019 року, у зв`язку з її розглядом відповідач поніс і продовжує нести значні витрати, в тому числі і на сплату судового збору, на надання правової допомоги.

Як вже зазначалось, квартиру придбано 07 червня 2018 року. На той період часу аліменти на ім`я позивачки на утримання доньки стягувались з відповідача на підставі судового наказу, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 23 січня 2018 року у справі № 201/78/18 - у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно. За даними веб-порталу судової влади заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів надійшла до суду 03 січня 2018 року., а отже в силу приписів ст. 191 СК України саме з цієї дати було стягнуто аліменти. Починаючи з 03 січня 2018 року жодних доходів ОСОБА_2 не мав, а грошові кошти на придбання квартири залишились як сімейні заощадження після смерті матері відповідача в 2016 році.

Квартира по АДРЕСА_2 перейшла у власність ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 24 жовтня 2013 року, є місцем проживання відповідача. Наявність цієї квартири у власності відповідача не може вважатися доказом покращення його матеріального стану та/або приховування доходів, а значить ця обставина також не заслуговує на увагу і не може слугувати підставою для збільшення розміру аліментів; два транспортних засоби. Як вбачається з доданих до позовної заяви матеріалів, автомобіль ВАЗ 21043, 1995 року випуску, був придбаний відповідачем (дата реєстрації-) 03 липня 2009 року, ще коли позивач і відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. Автомобіль був старий, потребував постійних ремонтів, експлуатувати його було незручно, а тому 11 березня 2015 року відповідач передав його на підставі довіреності ОСОБА_10 . І про цю обставину було відомо позивачці, оскільки на той час вона все ще перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі.

Інший же автомобіль - Suzuki Grand Vitara, 2006 року випуску, дійсно придбаний відповідачем 25 листопада 2017 року, але джерелом коштів на його придбання стали кошти, стягнуті за вироком суду як відшкодування витрат, завданих злочином потерпілому - ОСОБА_2 . Після смерті матері ОСОБА_6 відповідач успадкував автомобіль Mercedes Benz, модель 639-4, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який внаслідок ДТП, скоєного ОСОБА_11 , був фактично знищений. Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2017 року у справі № 205/8917/16-к стягнуто з засудженого ОСОБА_11 на користь відповідача грошові кошти в розмірі 207 863.50 грн. (Двісті сім тисяч вісімсот шістдесят три грн. 50 коп.), за рахунок яких і був придбаний автомобіль Suzuki Grand Vitara.

Стан здоров`я відповідача: деформуючий артроз тазостегнових суглобів II ступеню, кісткоподібної перебудови у лівому суглобі; контрактура гомілковостопного правого суглоба; деформуючий артроз правового таранолад`єподібного суглобу; остеохондроз; остеоартроз попереково-крижового відділу хребта з больовим хронічним синдромом; варикозна хвороба нижніх кінцівок І - II ступеню та ін., пересування його пішки вкрай ускладнено, а відтак наявність автомобіля є для відповідача фактично життєвою необхідністю. І знову ж так, придбання автомобіля взамін знищеного і за рахунок коштів, отриманих як компенсація збитків, завданих злочином, у жодному разі не свідчить про отримання відповідачем доходів, які він приховував, та/або про покращення матеріального стану відповідача, що могло би враховуватися як підстава для збільшення розміру аліментів.

Квартира по АДРЕСА_3 , придбана дружиною відповідача ОСОБА_5 , є особистою власністю останньою і теж не може слугувати доказом покращення матеріального стану відповідача. Аліменти - це передбачений законодавством спосіб утримання дітей їхніми батьками. На подружжя батьків, з якими батьки, що сплачують аліменти, перебувають у шлюбі, обов`язок отримувати дітей, народжених їхнім подружжям в іншому шлюбі, не поширюється. Зазначена квартира придбана ОСОБА_5 за рахунок коштів від продажу нею іншої належної їй квартири (за адресою: АДРЕСА_8 ). 05 лютого 2020 року ОСОБА_5 продала одну квартиру за 587 860 грн., а 27 лютого 2020 року придбала іншу - про яку вказує позивачка - за меншу суму, що становить 376 957 грн. Відповідач ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_5 27 лютого 2020 року уклали між собою шлюбний договір, згідно з яким квартира по АДРЕСА_3 є особистою приватною власністю дружини. Відтак, і ця обставина не може вважатися доказом зміни (покращення) матеріального стану відповідача, а значить і підставою для зміни (збільшення) розміру аліментів.

Позивачка зазначає, що їхня з відповідачем дитина має проблеми із зором, що потребує контролю та постійних консультацій лікаря-офтальмолога. В якості доказу надано медичний висновок експерта по дитячий офтальмології від 03 вересня 2020 року, згідно з яким надано наступні лікувальні рекомендації: рекомендовано, сонцезахисні окуляри, зберігати режим зорової напруги, вправи для очей, постійно носити окуляри, курси апаратного лікування; постійно в обидва ока теалоз дуо 1 к 3 р на день, риболізін 1 к 3 на день. Явка на контроль через 1 місяць.

При цьому позивачкою не надано доказів і навіть не наведено доводів про те, що лікування продовжувалось, які витрати є необхідними для виконання рекомендацій лікарів та що ці витрати перебільшують суму сплачених відповідачем аліментів. Слід відзначити, що обов`язок утримувати дітей до їх повноліття покладений на обох батьків. Тому і сама позивачка має брати участь у витратах на утримання дитини.

Відповідач не ухилявся і не ухиляється від сплати аліментів у розмірі, навіть більшому, ніж встановлено рішенням суду, але з урахуванням власного матеріального становища та стану свого здоров`я. Як зазначалось вище, відповідач хворіє на низку захворювань суглобів, а також ішемічну хворобу серця, сезонний алергічний поліноз, що також вимагає від нього значних витрат.

Стосовно вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини: згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин належить до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Згідно з частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17.

Встановивши вказані обставини, які підтверджено належними та допустимими доказами, керуючись наведеною нормою права, неможливо дійти обґрунтованого висновку, що позивач понесла такі фактичні додаткові витрати у конкретній твердій грошовій сумі, де було б вказано які були витрати на лікування дитини та витрати на розвиток музичних чи інших здібностей дитини, а тому з огляду на положення статей 141, 180, 185 СК України не можливо дійти висновку про стягнення половини цих витрат із відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного становища, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Відповідно до ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає частковому задоволенню.

Не може суд прийняти до уваги наполягання позивача на позові, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджена. Позовні вимоги не уточнювалися, зустрічні вимоги не заявлено.

Частиною 1 статті 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обидва з батьків, незалежно від того з ким з них проживає дитина, оскільки Сімейний Кодекс України виходить із принципу рівності прав й обов`язків батьків.

При таких обставинах суд вважає можливим ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення аліментів за минулий час на утримання неповнолітньої дитини відмовити.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про зміну порядку і способу стягнення стягуваних аліментів, стягнення коштів і витрат в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 7, 141, 150, 155, 180, 182, 183, 184, 185, 192 Сімейного кодексу України, ст. 15, 16 ЦК України. ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення аліментів за минулий час на утримання неповнолітньої дитини відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Повний текст рішення складено 14 червня 2021 року.

Суддя -