Справа № 283/2596/20
провадження №2/283/170/2021
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

09 лютого 2021 року Малинський районний суд Житомирської області в складі: під головуванням судді Ярмоленка В.В., з секретарем судового засідання Пух Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Малині в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовною заявою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін.

26.11.2020 року представник АТ КБ «ПриватБанк» Гребенюк О.С. звернувся до Малинського районного суду Житомирської області з позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що 04.09.2012 року між публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Приватбанк" (з 21.05.2018 року - акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк") та ОСОБА_1 (надалі - відповідач) було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого останньому відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт відповідно до "Умов та правил надання банківських послуг" та "Тарифів банку". У подальшому розмір кредитного ліміту відповідача змінювався.

ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконав, істотно порушивши умови договору, внаслідок чого станом на 05.10.2020 року заборгованість перед позивачем становить 22866,47 грн.

Представник позивача Гребенюк О.С. в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» визнав частково в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 17910,68 грн.

Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Встановлено, що між сторонами 04.09.2012 року виникли правовідносини в сфері договірних зобов`язань, шляхом укладення кредитного договору б/н, за яким банк зобов`язувався надати грошовий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків на умовах та в строки визначених в умовах та правилах надання банківських послуг, а ОСОБА_1 погашати заборгованість за кредитом, зі сплатою відсотків, комісій, передбачених договором (а.с.42).

Відповідно до довідки про видачу кредитних карток, ОСОБА_1 04.09.2012 року був відкритий картковий рахунок НОМЕР_1 (термін дії картки 06/16), 16.11.2012 року № НОМЕР_2 (термін дії картки 11/16), 15.02.2016 року № НОМЕР_3 (термін дії картки 12/19), 16.11.2017 року № НОМЕР_4 (термін дії картки 09/21), 25.04.2019 року № НОМЕР_5 (термін дії картки 03/21) (а.с.41).

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки відповідачу 04.09.2012 року було відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт та 04.09.2012 року, 29.12.2012 року, 07.02.2017 року, 16.11.2017 року, 08.01.2018 року, 04.03.2018 року, 20.02.2019 року, 17.08.2019 року, 31.01.2020 року, 13.02.2020 року, 25.02.2020 року, 10.03.2020 року, 24.03.2020 року та 03.04.2020 року кредитний ліміт змінювався (а.с.40).

З виписки, наданої Банком по рахунку клієнта вбачається що за період з 04.09.2012 року по 01.08.2020 року, відповідач користувався вказаними картками, знімав кошти з банкоматів, здійснював оплату в торгівельних точках, поповнював мобільний телефон, здійснював переказ картки тощо (а.с.85-106).

Виписка по рахунку згідно Переліку типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України №578/5 від 12 квітня 2012 року, має статус первинного документу, а отже є належним та допустимим доказом по справі.

За такого, з наданої Банком виписки по картковому рахунку чітко прослідковується користування кредитними коштами.

Свої зобов`язання за договором ОСОБА_1 виконував неналежним чином, порушуючи графік розрахунків, внаслідок цього станом на 05.10.2020 року утворилась заборгованість, що згідно розрахунку позивача, становить 22866,47 грн., а саме:

- заборгованість за тілом кредиту 17910,68 грн.;

- заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом 4955,79 грн. (а.с.8-39).

Мотиви та застосовані норми права.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Стаття 527 ЦК України визначає, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ст. 13 та ст. 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

У зв`язку із тим, що відповідач отримав кредитні кошти і у нього виникло зобов`язання повернути їх, у розмірах та у строки, зазначеними в кредитному договорі, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у сумі 17910,68 грн.

Разом з цим, у анкеті-заяві позичальника від 04.09.2012 року процентна ставка не зазначена.

До позовної заяви додано роздруківку витягу з Умов та правил надання банківських послуг. Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов відповідач розумів, ознайомився і погодився з ним, укладаючи кредитний договір.

Відсутні також і докази того, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цьому документі розмірі і способі нарахування, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

У зв`язку з викладеним, Умови та правила надання банківських послуг, на які посилається позивач, не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору, а тому нарахування процентів у даному випадку є безпідставним.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року за результатами розгляду справи № 342/180/17-ц , які відповідно до ст. 263 ЦПК України враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Крім того, суд враховує, що договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг.

Згідно з п.22 ч.1 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09.04.1985 року №39/248 зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні від 11.07.2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

За змістом Постанови Великої Палати ВС по справі № 342/180/17-ц, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача щодо умов кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за нарахованими простроченими відсотками не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сума судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 12, 23, 76, 81, 258, 259, 265, 272,273, 354 ЦПК України, ст. 509, 525, 1050- 10561 ЦК України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги АТ КБ "Приватбанк" про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , мешканця АДРЕСА_1

на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (рах. НОМЕР_7 , МФО 305299, код 14360570) -

17910 (сімнадцять тисяч дев`ятсот десять) гривень 68 копійок заборгованості за кредитним договором б/н від 04.09.2012 року та сплачений судовий збір по справі 1646,43 грн., а всього 19577 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот сімдесят сім) гривень 11 копійок.

В решті вимог позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя