ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4896/21 Справа № 211/5224/20 Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання-Кислиця І.В.

сторони:

позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні,відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 грудня 2020 року, ухваленого суддею Сарат Н.О. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач також просив суд стягнути з відповідача на його користь витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме судовий збір в сумі 2102 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного договору №б/н від 23.10.2007 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом , на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

27.09.2008 року кредитний ліміт на картці відповідача збільшено до 9000,00 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором порушила, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 30.06.2020 року становить 611 775 грн. 86 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8765,80 грн., 597588,27 грн. заборгованість за відсотками, 5421,79 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.

Позивач, користуючись своїм правом просив стягнути з відповідача частину суми боргу в розмірі 136 898,92 грн., що 8765,80 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 128133,12 грн. - заборгованість за відсотками за період з 30.10.2007 року по 30.05.2018 року.

Заочним рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 грудня 2020 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 30.10.2007 року, а саме тіло кредиту у розмірі 9000 (дев`ять тисяч) гривень 00 копійок та судовий збір у розмірі 138 (сто тридцять вісім) гривень 19 коп.

В решті позовних вимог відмовлено

Позивач АТ КБ «ПриватБанк», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неналежне дослідження наявних у справі доказів, порушення норм процесуального і матеріального права, ставить питання про скасування судового рішення в частині відмовлених позовних вимог, з ухваленням нового рішення, яким у повному обсязі задовольнити заявлені Банком позовні вимоги. В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін, поклавши судові витрати на відповідача.

При цьому, скаржник звертає увагу на те, що на момент отримання кредитної картки відповідач особисто підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду від 23.10.2007, в якій зазначено: тип кредитної лінії - поновлювана; базова відсоткова ставка за користування кредитом -3,0% на місяць, розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, тощо, що вказує на те, що сторони при укладенні Кредитного договору узгодили усі істотні умови договору. Проте суд першої інстанції на наданий Банком доказ не звернув належної уваги.

Позивач зазначає, що відповідач активувала картку, користувалася кредитними коштами, здійснювала частково погашення заборгованості по кредитному договору, зверталася до Банку із заявою про перевипуск карти, тому зобов`язана повернути суму отриманих кредитних коштів та сплатити відсотки за користування кредитом.

Крім того позивач вважає, що до даних правовідносин не підлягає застосуванню правова позиція Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, оскільки вказана правова позиція висловлена в конкретній справі за інших правовідносин сторін, коли відповідачем заперечувалися такі умови договору, як погоджені між сторонами у належний спосіб, тоді як при розгляді даної цивільної справи відповідачем не заперечувався факт укладення договору, не спростовано факт наявності заборгованості та її розмір.

Скаржник вказує, що місцевий суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, допустивши грубе порушення норм цивільного права. Зазначає, що суд першої інстанції оскаржуваним рішенням не тільки призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, а ще і наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та у цілому порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави, ігнорує, що важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів.

Відзив на апеляційну скаргу позивача не подано.

У поясненнях представника позивача ОСОБА_2 , які надійшли на адресу суду апеляційної інстанції 06.04.2021 року. останній просить долучити до справи розрахунок відповідно до підписаних сторонами умов договору, що стосується базової процентної ставки 3 % на місяць (36% на рік) та строку дії карти до 07/16, відповідно, якому заборгованість по процентам на 31.07.2016 (останній день дії картки) становить 2645,66 грн.).

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог Банку в частині стягнення процентів за користування кредитом з наступних підстав.

Cудом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 23.10.2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір кредиту б/н, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит початково в сумі 3600,00 грн., а потім кредитний ліміт збільшено до 9000,00 грн. на умовах, викладених в Умовах та правилах надання банківських послуг та тарифах банку у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку.

Вказані обставини підтверджуються: анкетою-заявою ОСОБА_1 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку. Підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складає між нею і банком договір про надання банківських послуг.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, банк виконав зобов`язання, надавши відповідачу кредит, а відповідач кредит вчасно не сплачувала, внаслідок чого виникла заборгованість.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 30.06.2020 року становить 611 775 грн. 86 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8765,80 грн., 597588,27 грн. заборгованість за відсотками, 5421,79 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.

Позивач, користуючись своїм правом просив стягнути з відповідача частину суми боргу в розмірі 136 898,92 грн., що 8765,80 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 128 133,12 грн. - заборгованість за відсотками за період з 30.10.2007 року по 30.05.2018 року.

На підтвердження своїх позовних вимог банк надав суду Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також інформація про контактні дані кредитодавця де є підпис відповідача, але невідомо до якого кредитного договору відноситься ця інформація.

Суд першої інстанції, частково, задовольняючи позовні вимоги позивача керувався нормами статей 526, 530, 549, 626,628, 638, 1048, 1050, 1054, ЦК України, й виходив з того, що оскільки грошові кошти використовувались відповідачем та на даний час не повернуті позивачу, кредитор має право на повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, яка згідно збільшеного кредитного ліміту становить 9000 грн.

Відмовляючи позивачу у стягненні відсотків за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, пені, комісії та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що саме надані ним Умови та Правила надання банківських послуг, а також витяг з Тарифів банку є складовою кредитного договору і, що саме їх відповідач мав на увазі, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно брав на себе зобов`язання зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту.

Проте колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.

У спорі, пов`язаному із стягненням заборгованості за кредитним договором підлягають встановленню обставини, як наявності між сторонами договірних правовідносин, так і невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.1055 ЦК України,кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договору приєднання розроблені ЗАТ КБ«ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі.

Вище зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.

Разом з тим, позичальником ОСОБА_1 23.10.2007 року було підписано Заяву, відповідно до якої, остання своїм підписом засвідчила, що отримала кредит з видачею кредитної картки у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування ним за базовою ставкою 3% на місяць, які нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році, та з визначенням строку внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості (а.с.33-зворот).

Окрім того, в матеріалах справи (а.с.34) наявна, надана позивачем Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періода», яка особисто підписана відповідачем 23.10.2007 року та в якій зокрема зазначена базова відсоткова ставка 3,0% в місяць (36% на рік) які нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році, що свідчить про обізнаність відповідача з умовани кредитування щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами.

Оскільки ОСОБА_1 не виконала свої зобов`язання по сплаті кредиту належним чином, то вона повинна нести цивільно-правову відповідальність за невиконання зобов`язання та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за процентами за користування кредитом.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася.

Договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином, додержується принцип свободи договору. Чинним законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому.

Відповідач ОСОБА_1 , підписала Заяву б/н від 23.10.2007 року із ЗАТ КБ«ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», якою погоджено тарифи банку, порядок та розмір нарахування процентів за порушення виконання зобов`язань.

Отже, заборгованість відповідача ОСОБА_1 по процентам за користування кредитом, має бути розрахована із застосуванням процентної ставки у розмірі 36 % на рік (3% на місяць), та відповідно до наданого представником позивачем суду апеляційної інстанції уточненого розрахунку із застосуванням процентної ставки 36 % на рік (3% на місяць), який перевірено колегією суддів та колегія суддів вважає його вірним і погоджується з ним, заборгованість відповідача ОСОБА_1 по процентам за користування кредитом за період з 30.10.2007 року по 31.07.2016 року становить 2 654,66 грн.

При цьому колегія суддів не бере до уваги розрахунок позивача щодо розміру заборгованості відповідача ОСОБА_1 по процентам за користування кредитом, наданий до позовної заяви (а.с.8-18), оскільки вказаний розрахунок заборгованості по процентам проведений позивачем з порушенням умов кредитування за підвищеною процентною ставкою, а саме, починаючи з 01.04.2015 за процентною ставкою 43,2% річних (3,6% на місяць).

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

На підставі викладеного, колегія суддів прийшла до переконання, що заочне рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області 02 грудня 2020 року ухвалено без повного урахування наявних у справі доказів, тому згідно положення п.п.1,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню в оскаржуваній частині з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, яка станом на 31.07.2016 року становить 2645,66 грн.

Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом АТ КБ «ПриватБанк» сплачено судовий збір у сумі 2202 грн., за подання апеляційної скарги 3153 грн., а всього сплачено позивачем сплачено за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанцій в сумі 5355 грн. (а.с.1,80).

У зв`язку із тим, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволені частково, в загальному розмірі (з урахуванням тіла кредиту, процентів) на суму 11 645,66 грн. (9000 грн. + 2645,66 грн.), тому з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 455,54 грн., відповідно розрахунку (11 645,66 грн. х 5355 грн./136 898,92 грн).

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за тілом кредиту в сумі 9000 грн. не оскаржується.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 грудня 2020 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентами за користування кредитом, та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентами за користування кредитом задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (юридична адреса 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, , МФО 305299, р/р НОМЕР_2 ) заборгованість по процентами за користування кредитом б/н від 23.10.2007 року, яка станом на 31.07. 2016 року становить 2645 (дві тисячі шістсот сорок п`ять) грн. 66 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (юридична адреса 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, , МФО 305299, р/р НОМЕР_2 ) судовий збір за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанцій в розмірі 455 (чотириста п`ятдесят п`ять) грн. 54 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 15 червня 2021 року.

Головуючий:

Судді: