Справа № 159/3893/20 Головуючий у 1 інстанції: Панасюк С. Л.
Провадження № 22-ц/802/54/21 Категорія: 77 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Данилюк В.А.,

суддів Бовчалюк З.А., Шевчук Л.Я.,

з участю:

секретаря судового засідання Галицької І.П,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представників відповідача Хвиць Р.П., Гарбарчук Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Опорного навчального закладу «Люблинецька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Люблинецької селищної ради про поновлення на роботі за апеляційною скаргою представника відповідача Опорного навчального закладу «Люблинецька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Люблинецької селищної ради Хвиць Руслани Петрівни на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Опорного навчального закладу «Люблинецька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Люблинецької селищної ради Волинської області про поновлення на роботі.

Позов обґрунтовує тим, що вона працювала у відповідача на умовах безстрокового трудового договору на посаді «вчитель біології». Відповідно до Закону України «Про повну загальну середню освіту» № 463-ІХ безстроковий трудовий договір з нею належало припинити до 01 липня 2020 року і одночасно укласти трудовий договір строком на один рік. Незважаючи на те, що вона не висловлювала свою незгоду з продовженням трудових відносин на умовах строкового трудового договору, відповідач 01.07.2020 року звільнив її з роботи згідно з пунктом 9 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України у зв`язку із відмовою укласти такий договір. Позивач просить скасувати наказ, на підставі якого її звільнено з роботи та поновити її на роботі на умовах строкового трудового договору з 01.07.2020 по 30.06.2021.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2020 року позов задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді вчителя біології Опорного навчального закладу «Люблинецька загальноосвітня школа І-III ступенів» Люблинецької селищної ради Волинської області з 02.07.2020 на умовах строкового трудового договору з періодом роботи з 01.07.2020 по 30.06.2021.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі допущено до негайного виконання.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

В письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши пояснення позивача, її представника, а також представників відповідача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до статті 5-1 Конституції України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Усі трудові правовідносини повинні ґрунтуватися на принципах соціального захисту та рівності для всіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором, що, зокрема, має відображатись у встановленні вичерпного переліку умов та підстав припинення таких відносин.

Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно з частиною першою статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою,за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За приписами статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк, на визначений строк, встановлений за погодженням сторін та таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до п.9 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є: підстави, передбачені іншими законами.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач працювала у відповідача на умовах безстрокового трудового договору на посаді «вчителя біології».

Законом України «Про повну загальну середню освіту» від 16 січня 2020 року № 463-ІХ (далі Закон), яким визначено правові, організаційні та економічні засади функціонування і розвитку системи загальної середньої освіти було визначено, що педагогічні працівники, які досягли пенсійного віку та яким виплачується пенсія за віком, можуть працювати за строковим трудовим договором.

Відповідно до підпункту 2 пункту 3 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» набрання чинності цим Законом є підставою для припинення безстрокового трудового договору з педагогічними працівниками державних і комунальних закладів загальної середньої освіти, яким виплачується пенсія за віком, згідно з пунктом 9 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України. До 1 липня 2020 року керівники державних і комунальних закладів загальної середньої освіти зобов`язані припинити безстрокові трудові договори з педагогічними працівниками таких закладів освіти, яким виплачується пенсія за віком, з одночасним укладенням з ними трудових договорів строком на один рік.

Отже, зазначена норма поширюється на педагогічних працівників закладів загальної середньої освіти, яким виплачується пенсія за віком.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працювала у відповідача на умовах безстрокового трудового договору на посаді «вчитель біології».

Повідомленням від 23 квітня 2020 року № 29 Опорний навчальний заклад «Люблинецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів» надіслав на адресу позивача пропозицію укласти строковий трудовий договір. Згідно тексту пропозиції відповідач запропонував позивачу укласти договір з 01 липня 2020 року строком на один рік. Про згоду або відмову від пропозиції просив повідомити заявою навчальний заклад. Також ОСОБА_1 було попереджено, що якщо до 30 червня 2020 року вона не надасть письмової згоди, її буде звільнено у зв`язку з відмовою укласти строковий трудовий договір на підставі п.9 ч. 1 ст. 36 КЗпП України та пункту 2 частини 3 розділу Х Закону № 463 без вихідної допомоги.

30 червня 2020 року відповідачем у складі комісії було складено акт про відсутність на робочому місці, зі змісту якого слідує, що 30 червня 2020 року педагогічні працівники, зокрема позивач ОСОБА_1 , були відсутні на роботі цілий день без попередження відсутності і без поважних причин з 08:00 до 17:00 (а.с.48).

01 липня 2020 року комісією у складі трьох осіб відповідача було складено акт про відсутність на робочому місці, зі змісту якого слідує, що 01 липня 2020 року педагогічні працівники, зокрема позивач ОСОБА_1 , були відсутні на роботі цілий день без попередження відсутності і без поважних причин з 08:00 до 17:00 (а.с.47).

01 липня 2020 року комісією у складі трьох осіб ОНЗ «Люблинецька ЗОШ І-ІІІ ступенів» Люблинецької селищної ради Волинської області було складено акт про розгляд заяв вчителів-пенсіонерів, з якого вбачається, що станом на 01 липня 2020 року заява ОСОБА_1 про згоду на укладення строкового трудового договору на 1 рік відсутня (а.с.49).

Наказом № 50-к/тр від 01 липня 2020 року позивача було звільнено з 01.07.2020 у зв`язку з відмовою укласти строковий трудовий договір на підставі п.9 ст.36 КЗпП України, п.2 ч.3 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про повну загальну середню освіту» № 463, без вихідної допомоги.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 вважає, що дії відповідача, щодо звільнення її на підставі п.9 ч.1 ст. 36 КЗпП України, п.2 ч.3 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про повну загальну середню освіту» є незаконними. Стверджує, що письмову згоду на укладення строкового трудового договору подала директору особисто, виразивши тим самим намір продовжувати трудові відносини з відповідачем на умовах строкового трудового договору.

Крім того, починаючи з травня 2020 року по час звільнення позивачу адміністрацією жодного разу не надавався примірник трудового договору та не пропонувалось його підписати.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про повну загальну середню освіту» педагогічні працівники закладів освіти приймаються на роботу за трудовими договорами відповідно до вимог цього Закону та законодавства про працю. Педагогічні працівники державних і комунальних закладів загальної середньої освіти, які досягли пенсійного віку та яким виплачується пенсія за віком, працюють на основі трудових договорів, що укладаються строком від одного до трьох років.

Пунктом 2 ч. 3 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про повну загальну середню освіту» передбачено, що набрання чинності цим Законом є підставою для припинення безстрокового трудового договору з педагогічними працівниками державних і комунальних закладів загальної середньої освіти, яким виплачується пенсія за віком, згідно з п. 9 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. До 1 липня 2020 року керівники державних і комунальних закладів загальної середньої освіти зобов`язані припинити безстрокові трудові договори з педагогічними працівниками таких закладів освіти, яким виплачується пенсія за віком, з одночасним укладенням з ними трудових договорів строком на один рік. У разі незгоди з продовженням трудових відносин на умовах строкового трудового договору педагогічні працівники, яким виплачується пенсія за віком, звільняються згідно з п. 9 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Після закінчення строку трудового договору з такими педагогічними працівниками можуть укладатися строкові трудові договори відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 22 цього Закону.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що керівники державних і комунальних закладів загальної середньої освіти до 01 липня 2020 року були зобов`язані припинити безстрокові трудові договори з педагогічними працівниками, яким виплачується пенсія за віком, з одночасним укладенням з ними трудових договорів строком на один рік, а підставою для цього є не згода працівника, а імперативна норма п. 2 ч. 3 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про повну загальну середню освіту».

Наведе свідчить, що відповідач мав до 01 липня 2020 року видати наказ про припинення з позивачем безстрокового трудового договору та укласти з нею трудовий договір строком на один рік. Згоди позивача на укладення строкового трудового договору відповідно до п. 2 ч. 3 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про повну загальну середню освіту» не вимагалось.

Крім того, Закон України «Про повну загальну середню освіту» не зобов`язує працівника подавати у певний строк адміністрації заяву про згоду укласти строковий трудовий договір та ще й з умовою, що якщо така заява не буде подана, працівник буде звільнений. Закон містить імперативну норму про те, що безстроковий трудовий договір безумовно припиняється, а працівнику гарантується продовження роботи строком на 1 рік, подання заяви працівником не вимагається, та після створення адміністрацією нових умов роботи такий працівник може відмовитися працювати на нових умовах. Для того, щоб працівник виявив свою незгоду з новими умовами роботи, адміністрація створює умови роботи (видає наказ про припинення безстрокового трудового договору і укладення строкового трудового договору) і лише після цього з`ясовує, чи бажає працівник продовжувати роботу, чи ні.

Як пояснила в суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 , вона подала особисто 24.04.2020 року директору ОНЗ «Люблинецька ЗОШ І-ІІІ ступенів» Люблинецької селищної ради Волинської області письмову згоду на укладення строкового трудового, та крім того, звернувшись 20 травня 2020 року із заявою про надання їй відпустки з 01 липня 2020, цим самим виразила намір продовжувати трудові відносини з відповідачем на умовах строкового трудового договору. При цьому, відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що позивач не була згідна на продовження трудових відносин на умовах строкового трудового договору з ОНЗ «Люблинецька ЗОШ І-ІІІ ступенів» Люблинецької селищної ради Волинської області.

В свою чергу представники відповідача в суді апеляційної інстанції пояснювали, що ОСОБА_1 не висловлювала ні згоди, ні незгоди на продовження трудових відносин на умовах строкового трудового договору.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже встановивши, що відповідач ОНЗ «Люблинецька ЗОШ І-ІІІ ступенів» Люблинецької селищної ради Волинської області звільнив ОСОБА_1 в порушення вимог закону, не дотримавшись вимог п. 2 ч. 3 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про повну загальну середню освіту», а позивач не висловлювала незгоду щодо продовження трудових відносин на умовах строкового трудового договору, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про задоволення позову ОСОБА_1 відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОНЗ «Люблинецька ЗОШ І-ІІІ ступенів» Люблинецької селищної ради Волинської області про те, що ухвалене судом рішення є незаконним і підлягає скасуванню через те, що суд першої інстанції не врахував тієї обставини, що позивач ОСОБА_1 не повідомила про свої наміри, ігнорувала прохання і нагадування колег, адміністрації навчального закладу, її поведінка була розцінена як небажання продовжувати трудові відносини з навчальним закладом і навіть 01 липня 2020 року, в той день коли укладалися строкові контракти з усіма бажаючими продовжувати трудові відносини зі школою, її було ще раз викликано для подання заяви, проте остання не з`явилася на робоче місце, є безпідставними та колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки звільнення відповідачем позивача відбулося без дотримання вимог Закону України «Про повну загальну середню освіту», без припинення безстрокового трудового договору і без одночасного укладенням з нею трудового договору строком на один рік. Разом з тим, сам факт подання 20 травня 2020 року позивачем заяви про надання щорічної відпустки з 01 липня 2020 року по 26 серпня 2020 року свідчить про намір ОСОБА_1 продовжувати роботу на нових умовах. Представниками відповідача не заперечувалася та обставина, що позивача не повідомляли про прийняте адміністрацією навчального закладу рішення щодо вирішення питання про надання відпустки.

Таким чином, наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи щодо невідповідності рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення ним норм матеріального права, не спростовують правильних висновків суду, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм права та обставин справи відповідачем і не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача Опорного навчального закладу «Люблинецька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Люблинецької селищної ради Волинської області залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2020 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 лютого 2021 року

Головуючий

Судді: