Справа № 299/2880/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 січня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суду в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.,

суддів: Куштана Б.П., Бисаги Т.Ю.

з участю секретаря: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Киретів Віктор Васильович, на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 23 січня 2020 року, ухваленого у складі судді Леньо В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг Виноградівської районної державної адміністрації Староста А.Й., Боржавської сільської ради Виноградівського району, треті особи без самостійних вимог: Відділ у Виноградівському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, ФОП ОСОБА_3 , про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку,

встановив:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом.

Позов мотивовано тим, що рішенням десятої сесії двадцять другого скликання Боржавської сільської ради від 28.02.1997 року їй було передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 і на цій земельній ділянці збудований житловий будинок, що стверджується довідкою БТІ.

Відповідач ОСОБА_2 є її сусідом і проживає по АДРЕСА_1 та згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно має зареєстровану за собою на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,2186 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:002:0015.

Позивач вважає вище вказану реєстрацію за відповідачем права власності на дану земельну ділянку незаконною з наступних підстав.

З моменту прийняття вищезазначеного рішення про надання позивачу земельної ділянки вона не може оформити за собою права на неї через межовий спір з відповідачем ОСОБА_2 .

Позивач неодноразово зверталась із заявами до Боржавської сільської ради з проханням вирішити межовий спір з сусідами та визначити в натурі межу між двома суміжними земельними ділянками.

Боржавська сільська рада Виноградівського району в особі комісії з питань землекористування, господарського та соціально-культурного розвитку, вирішуючи даний спір, фактично його не вирішила, оскільки в складеному комісією акті від 16.03.2011 року не вказані точні розміри суміжних земельних ділянок обох сторін та точну межу між ними. Актом було рекомендовано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вирівняти межу по прямій лінії від середини до кінця земельної ділянки. Таке рішення комісії не вирішило межового спору по суті.

В зв`язку з вище викладеним позивач для вирішення даного спору змушена була звертатись до суду і рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 01.10.2015 року по справі № 703/5219/2012 було задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , Боржавської сільської ради Виноградівського району про визначення меж між двома суміжними земельними ділянками - вирішено визначити межу між земельними ділянками ОСОБА_1 загальною площею 0,25 Га, розташована по АДРЕСА_1 та суміжною земельною ділянкою, яка знаходиться у користуванні відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , розташований по АДРЕСА_1 .

Вище вказане судове рішення до цього часу не виконано та знаходиться на примусовому виконанні згідно Закону України Про виконавче провадження.

Таким чином, незважаючи на наявність межового спору та судового рішення по суті спору, відповідач ОСОБА_2 оформив за собою право власності на вище вказану земельну ділянку, про що позивач дізналась тільки нещодавно.

У зв`язку з наведеним позивач просила скасувати рішення державного реєстратора Виноградівської районної державної адміністрації про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33611270 від 28.01.2017 року, яким за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,2186 га із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :05:002:0015, розташовану в АДРЕСА_1 .

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 23 січня 2020 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Киретів В.В., подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом не враховано обставини, які наведені в обґрунтування заявленого позову, суд не дав їм належної правової оцінки та помилково дійшов висновку про відмову у позові.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Інші учасники справи не скористались правом на подання відзиву на апеляційну скаргу і його не подали.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_5 підтримав подану апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 заперечила подану апеляційну скаргу, просить залишити її без задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заявленого позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено порушення його законних прав та інтересів, а тому відсутні підстави для задоволення заявленого позову.

З такими висновками погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступного.

Частиною 1та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Боржавської сільської ради від 23.06.2015 р. № 252 надано дозвіл відповідачу ОСОБА_2 , мешк. АДРЕСА_2 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с.13).

Рішенням Боржавської сільської ради від 12.04.2016 р. № 60 надано дозвіл відповідачу ОСОБА_2 , мешк. АДРЕСА_2 на приватизацію земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,2186га, виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка розташована АДРЕСА_2 без згоди підпису сусідки ОСОБА_1 (а.с.80).

Висновком сектору містобудування та архітектури Виноградівської РДА від 06.07.2016 р. погоджено представлений проект (а.с.17).

Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 89491616 від 14.06.2017 земельна ділянка за кадастровим номером :05:002:0015, площею 0,2186 га цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_2 зареєстрована за ОСОБА_2 (а.с.11-11 зв.).

Відповідач ОСОБА_2 є сусідом позивача ОСОБА_1 , яка проживає по АДРЕСА_1

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Також обраний спосіб захисту повинен відповідати критеріям ефективності, тобто повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Згідно з приписами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України)

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).

В обґрунтування заявленого позову позивач вказує, що відповідач неправомірно набув у власність земельну ділянку і оформлення за відповідачем права власності на земельну ділянку порушує його законні права.

Однак такі посилання не відповідають фактичним обставинам справи і не ґрунтуються на законі.

Згідно із ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ч.1,ч.2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частина шоста статті 118 Земельного кодексу України передбачає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування,який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обгрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина сьома статті 118 ЗК України).

Відповідно до статей 123, 186-1 ЗК України розроблений проект відведення земельної ділянки погоджується з територіальним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, а також з відповідним територіальним органом виконавчої влади з питань лісового або водного господарства (у разі вилучення (викупу), надання, зміни цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення чи водного фонду).

У частині шостій статті 186-1 ЗК України визначено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що Боржавська сільська рада при наданні відповідачу у власність земельної ділянки діяла на підставах та в межах повноважень визначених Земельним кодексом України, реалізовуючи надані їй в сфері земельних відносин повноваження.

Суд першої інстанції дійшов також обґрунтованих висновків, що позивачем не доведено порушення її законних прав та інтересів.

Підставою звернення до суду за захистом порушених прав позивач зазначає рішення десятої сесії двадцять другого скликання Боржавської сільської ради від 28.02.1997 року, яким їй було передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Однак, згідно Акту постійної комісії з питань землекористування, господарського та соціально-культурного розвитку Боржавської сільради від 15.06.2017 р., після обстеження суміжних земельних ділянок громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , встановлено, що відповідач межу земельних ділянок не порушив, фактичні розміри земельної ділянки ОСОБА_1 відповідають даним попередніх обмірів. Земельна ділянка ОСОБА_1 ніколи не мала площу 0,25 га., так як згідно записів по господарської книги вона становить 0,2250 га., а недостаючу площу до 0,25 га. ОСОБА_1 було довиділено в урочищі «Болото» площею 0,04га. (а.с.75).

З Акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 11.04.2011 року, складеного головним спеціалістом міськрайонного управління Держкомзему в м. Виноградів і Виноградівському районі, також вбачається, що земельна ділянка по АДРЕСА_2 , що передана ОСОБА_1 на підставі рішення Боржавської сільської ради від від 28.02.1997 року має площу 0,225га., межі суміжних земельних ділянок не порушені, фактичні розміри земельної ділянки ОСОБА_1 відповідають даним попередніх обмірів. (а.с.72).

Не заслуговують на увагу також і посилання позивача в позовній заяві, якими вона обґрунтовує заявлений позов, про те, що відповідачем виготовлено державний акт без погодження меж між суміжним землекористувачем, та при невирішеному земельному спорі відповідно до рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 01.10.2015 року, оскільки рішенням Боржавської сільської ради від 12.04.2016 року № 60, яке є чинним, надано дозвіл ОСОБА_2 на приватизацію земельної ділянки без згоди сусідки ОСОБА_1 .

Окрім того, згідно з правовим висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі № 580/168/16-ц погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації.

Стан виконання рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 01.10.2015 року, згідно резолютивної частини якого вирішено: визначити межу між земельними ділянками ОСОБА_1 , загальною площею 0,25 га, розташованій по АДРЕСА_1 та суміжною земельною ділянкою, яка знаходиться у користуванні відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , розташованій по АДРЕСА_2 , не може бути перешкодою для оформлення і набуття відповідачем у власність земельної ділянки, яка знаходиться у його користуванні, оскільки, як вбачається з Акту постійної комісії з питань землекористування, господарського та соціально-культурного розвитку Боржавської сільради від 15.06.2017 р., при виїзді виконавця на виконання даного рішення суду представник позивача відмовився робити заміри земельної ділянки для визначення межі суміжної земельної ділянки. Позивачем також і при подачі позову не подано жодних доказів, які б підтверджували фактичний розмір земельної ділянки, яка перебуває в її користуванні, та які б підтверджували, що оформлення права власності відповідача на земельну ділянку порушує її законні права та інтереси.

Крім того, відкритого виконавчого провадження з виконання рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 01.10.2015 року у справі №703/5219/2012, боржником в якому є ОСОБА_4 , дружина відповідача, за параметрами пошуку бази даних АСВП не має, а виконавче провадження №58958750 від 19.04.2019, боржником у якому є ОСОБА_2 , завершено в зв`язку з поверненням виконавчого документу стягувачу (за письмовою заявою стягувача) (а.с.180-184).

Таким чином позивачем, відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України, не подано належних, допустимих та достовірних доказів, які б підтверджували, що земельна ділянка, яка передана у власність ОСОБА_2 , або частина її, на праві користуванні належить позивачу і оформленням права власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 її позбавлено таких прав.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що позивачем не доведено порушення її законних прав та інтересів. та обґрунтовано відмовив у заявленому позові. Доводи апеляційної скарги даних висновків не спростовують, ґрунтуються на припущеннях і не заслуговують на увагу.

Суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно відмовив у позові.

Рішення судом ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування чи зміни не має.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Киретів Віктор Васильович, залишити без задоволення.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 23 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 03 лютого 2021 року.

Головуючий :

Судді: