Справа № 703/3149/20
02 лютого 2021 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Ігнатенко Т.В.,
секретар судових засідань Бондаренко А.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаської області, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням
21 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить: визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на її користь частину судового збору у сумі 420 гривень 40 копійок та витрати на надання правничої допомоги у сумі 350 гривень.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачу на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . За вказаною адресою зареєстрована відповідач ОСОБА_2 , яка є її колишньою невісткою, оскільки перебувала у зареєстрованому шлюбі з її сином ОСОБА_3 . З 01 серпня 2013 року ОСОБА_2 у квартирі не проживає та її особистих речей в ній не має. 07 травня 2019 року рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області шлюб між сином позивача та відповідачем було розірвано. Фактична реєстрація відповідача у квартирі відповідача, однак не проживання в ній, призводить до зайвих матеріальних витрат з боку позивача, оскільки вона змушена сплачувати комунальні послуги з врахуванням всіх зареєстрованих в квартирі осіб, та обмежує її в можливості реалізації своїх прав як власника щодо розпорядження майно. Відповідач тривалий час не проживає у вказаній квартирі, витрати на її утримання не несе, добровільно знятися із реєстраційного обліку не бажає, в зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом.
Ухвалою судді від 12 жовтня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання, роз`яснено відповідачу право на надіслання до суду відзиву на позовну заяву, позивачу - відповіді на відзив, третій особі - пояснення щодо позову або відзиву.
Ухвалою суду від 24 листопада 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з заявою, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, на їх задоволенні наполягає, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток на зареєстровану у встановленому законом порядку адресу місця проживання, а також відповідно до вимог ч.10 ст.187 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відзиву на позовну заяву та заперечень до суду не направила.
З урахуванням положень ч.4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити, за результатами її розгляду, заочне рішення.
Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.
Суд, врахувавши позицію позивача, яка викладена у заяві про розгляд справи без її участі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно договору купівлі - продажу квартири від 16 березня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Пешехоновою А.В. та зареєстрований в реєстрі за №997, Жупінас А.А. за цим договором передає у власність належну їй двокімнатну квартирну, а покупець ОСОБА_1 приймає у власність вищевказану квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_2 , загальною площею 45,2 кв.м., жилою площею 31,0 кв.м.(а.с.9).
Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Смілянським виробничим відділком комунального підприємства «Черкаська обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 07 квітня 2008 року за №18397844, будинок квартира АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_1 . Рішення про реєстрацію права власності прийнято 07 квітня 2008 року (а.с.8).
Під час судового розгляду встановлено, що син позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 з 07 жовтня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі.
Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 07 травня 2019 року, постановленого результатами розгляду цивільної справи №703/756/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, вирішено розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 07 жовтня 2011 року виконавчим комітетом Костянтинівської сільської ради Смілянського району Черкаської області, актовий запис №25 (а.с.15).

Вказане рішення набрало законної сили 07 червня 2019 року.

Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст.150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п.34 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї , а також членами сім`ї попереднього власника житла.

Відповідно до ст.156 ЖК Української РСР, члени сім`ї власника жилої квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Однак, враховуючи, що шлюб між сином позивача та відповідачем розірвано на підставі рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 07 травня 2019 року, яке набрало законної сили 07 червня 2019 року, з даного часу ОСОБА_2 не є членом сім`ї позивача ОСОБА_1 , яка є власником квартири АДРЕСА_1 , в якому зареєстрована відповідач.

Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Як вбачається з довідки №5086 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої відділом державної реєстрації виконавчого комітету Смілянської міської ради 11 вересня 2020 року, ОСОБА_2 , 1989 року народження, зареєстрована, за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.10).

Як вбачається з актів обстеження від 31 серпня 2020 року та 15 вересня 2020 року, які засвідчені управителем ОСББ «Незалежності, 77», комісією встановлено, що в квартирі АДРЕСА_3 , зареєстрована, зокрема, ОСОБА_2 , яка з 01 серпня 2013 року не проживає за даною адресою (а.с.11, 12).

Доказів, які б свідчили про те, що відповідач після звернення позивача до суду з даним позовом знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , матеріали справи не містять.

Крім того, відповідачем ОСОБА_2 не надано жодного доказу, який свідчить про її проживання в квартирі АДРЕСА_1 з 01 серпня 2013 року, або вчинення перешкод позивачем або іншими особами, будь-яким способом, в її проживанні за зареєстрованим місцем проживання.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт постійної відсутності відповідача ОСОБА_2 без поважних причин з 01 серпня 2013 року за зареєстрованим місцем проживання, а саме в квартирі АДРЕСА_1 .

Згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника та/або судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

У справі Sejdiж and Finci v. Bosnia and Herzegovina (№27996/06 34836/06, рішення від 22 грудня 2009) ЄСПЛ визнав порушенням наявність законодавчо обумовлених передумов, які б перешкоджали Заявнику реалізувати свої права у разі, якщо останній виявить бажання реалізувати свої права у майбутньому. Суд виходив з того, що сукупність об`єктивних обставин справи дозволяє зробити припущення, що існує реальна можливість того, що Заявник може забажати реалізувати свої права у майбутньому (пар. 29).

Таким чином, у відповідності до практики ЄСПЛ, порушенням права особи є наявність законодавчо обумовлених передумов для такого порушення, навіть у разі, коли потенційне порушення пов`язується із гіпотетичною обставиною, що може настати або не настати.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що факт реєстрації відповідача в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності позивачу, порушує право останньої на володіння, користування та розпорядження своїм майном, а також викликає необхідність сплати комунальних послуг за відсутнього відповідача.

Вищевказані обставини перешкоджають позивачу реалізовувати свої права, що є неприпустимим.

Враховуючи вищевикладене та позицію відповідача, якою відзиву на позовну заяву чи заперечень щодо позовних вимог не надано, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно дубліката квитанції №МР_АВ030389LEA_15700459 від 21 вересня 2020 року, позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 840 гривень 80 копійок.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, та приймаючи до уваги клопотання позивача, яка просила стягнути з відповідача на її користь частину сплаченого судового збору, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути частину сплаченого при подачі позовної заяви судового збору у сумі 420 гривень 40 копійок.

Також, відповідно до частин 1 та 3 статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Як вбачається з матеріалів справи, адвокатом Кочетковим Г.О. позивачу надано правничу допомогу по вирішенню питання щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: вивчення матеріалів і надання правової (правничої) консультації, аналіз законодавства та практики судових рішень для формування позиції у справі, підготовка та складання позовної заяви, складання матеріалів до позовної заяви з додатками і подання їх до суду, що підтверджується договором про надання правничої допомоги від 21 вересня 2020 року (а.с.16).

Згідно акту виконаних робіт від 21 вересня 2020 року до договору про надання правничої допомоги від 21 вересня 2020 року, сторони прийшли до висновку, що виконавець повністю надав, а замовник прийняв послуги, передбачені договором про надання правничої допомоги від 21 вересня 2020 року, сторони не мають одна до одної жодних претензій, в зв`язку з чим замовник повністю оплатив послуги (витрати на правничу допомогу) в момент підписання даного акту в розмірі 350 гривень (а.с.17).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Враховуючи викладене, а також те, що заявлені та документально підтвердження витрати відповідача на правову допомогу адвоката Кочеткова Г.О. у розмірі 350 гривень є співмірними із складністю цієї справи, яка була розглянута в порядку загального позовного провадження, наданими адвокатом обсягом послуг під час підготовки позовної заяви, затраченим часом на надання правничої допомоги, вказані витрати відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, в зв`язку з чим, з врахування задоволення позовних вимог, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.41 Конституції України, ст.15, 16, 182, 316, 317, 319, 321 ЦК України, ст.71, 150, 156 ЖК Української РСР, та керуючись ст.4, 12, 13, 28, 76-82, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 280, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , судові витрати по оплаті судового збору за подачу позову в сумі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 (сорок) копійок та по оплаті правничої допомоги у сумі 350 (триста п`ятдесят) гривень 00 копійок, а всього - 770 (сімсот сімдесят) гривень 40 (сорок) копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Головуючий: Т.В. Ігнатенко