Дата документу 09.02.2021 Справа № 321/432/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/636/21 Головуючий у 1-й інстанції: Машкіна Н.В.
Є.У.№ 321/432/20 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

за участі прокурора Жукової І.О.,

адвоката Ганюкова В.Д. представника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом заступника керівника Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області до ОСОБА_1 про стягнення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 11 листопада 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року заступник керівника Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна. Зазначав, що за інформацією Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області ОСОБА_1 тривалий час використовувала земельну ділянку площею 0,2492 га по АДРЕСА_1 , без правовстановлюючих документів. На підставі проведення аукціону (відкритих електронних торгів) від 04.06.2013 ОСОБА_1 придбала будівлю клубу, розташовану по АДРЕСА_1 , та 17.07.2013 зареєструвала право власності. Рішення Михайлівської селищної ради від 07.02.2019 ОСОБА_1 надано в оренду строком на 49 років земельну ділянку площею 0,2492 га з кадастровим номером: :54:002:0009 для обслуговування будівлі клубу. 23.10.2019 ОСОБА_1 уклала з селищною радою договір оренди.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 з часу придбання у власність будівлі клубу до моменту укладання договору оренди фактично користувалася земельною ділянкою, проте плату за землю не вносила, чим завдала збитки територіальній громаді, прокурор просив суд стягнути з неї на користь селищної ради дохід, отриманий від безпідставно набутого майна у розмірі 24 075,64 грн. та на відшкодувати судові витрати.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 11 листопада 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області дохід, отриманий від безпідставно набутого майна у розмірі 24 075грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що вона не ухилялася від укладення договору оренди земельної ділянки, на якій розташована будівля клубу, уклала його після прийняття селищною радою відповідного рішення у липні 2019 року. У договорі оренди сторони не передбачили, що вона повинна внести плату за землю, починаючи з липня 2013 року, а отже у неї не виникло обов`язку сплатити за землю за минулий час. Вважає, що позивачем не доведений факт незаконного користування земельною ділянкою, розмір земельної ділянки. Крім того, вважає, що прокурор не має права на представництво інтересів територіальної громади.

Заступник керівника Енергодарської місцевої прокуратури надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення районного суду залишити без змін, як законне та обґрунтоване, апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Встановлено, що відповідно до свідоцтва від 17 липня 2013 року, на підставі проведення аукціону (відкритих електронних торгів) від 04.06.2013 (протокол № 140) ОСОБА_1 на праві власності належить будівля клубу, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 27-28).

Згідно рішення Михайлівської селищної ради сьомого скликання п`ятнадцятої сесії від 07.02.2019 № 30 «Про заяву ОСОБА_1 щодо надання земельної ділянки в оренду для обслуговування будівлі клубу» ОСОБА_1 надано в оренду строком на 49 років земельну ділянку площею 0,2492 га з кадастровим номером: :54:002:0009) для обслуговування будівлі клубу по АДРЕСА_1 (а.с.33-34).

23.10.2019 між Михайлівською селищною радою та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки, згідно якому ОСОБА_1 надано в оренду строком на 49 років земельну ділянку площею 0,2492 га (кадастровий номер: :54:002:0009) для будівництва та обслуговування інших будівель, громадської забудови, що розташована на земельній ділянці площею 0,2492 га за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.47-52).

За інформацією селищної ради від 08.11.2019 року за № 2020 до 07 лютого 2019 року ОСОБА_1 використовувала земельну ділянку, на якій розташована будівля клубу, без правовстановлюючих документів, плату за користування ділянкою не вносила (а.с. 37-38).

Рішеннями Михайлівської селищної ради від 26.01.2016 № 9 «Про встановлення податку на майно (в частині плати за землю)», від 14.07.2017 № 4 «Про встановлення податку на майно (в частині плати за землю)» та від 27.06.2018 № 4 «Про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку на 2019 рік» ставка орендної плати для даного об`єкту встановлена 7% від нормативно-грошової оцінки землі у 2017 році та 5% - 2018-2019 роках. (а.с. 39, 40-41,45-46).

Згідно витягу з технічної документації нормативно-грошова оцінка земельної ділянки (кадастровий номер: :54:002:0009) складає 181 219,75 грн. (а.с.53).

Згідно розрахунку річний розмір орендної плати за користування земельною ділянкою площею 0,2492 га, кадастровий номер :54:002:0009 за 2017 рік складає 12 685,38 грн. (181 219,75 грн. х 7 % = 12 685,38 грн.), за 2018 рік складає 9 060,99 грн. (181 219,75 грн. х 5 % = 9 060,99 грн.), за 2019 рік складає 9 060,99 грн. (181 219,75грн. х 5 % = 9 060,99 грн.)

На підставі розрахунку загальний розмір недоотриманих Михайлівською селищною радою доходів за фактичне використання ОСОБА_1 земельної ділянки за період з 01.04.2017 по 08.11.2019 становить 24 075,64 грн. : з 01.04.2017 по 31.12.2017 = 9 556,25 грн.; - з 01.01.2018 по 31.12.2018 = 9 059,30 грн.; - з 01.01.2019 по 08.11.2019 = 7 743,84 грн.

Установивши, що ОСОБА_1 з 2013 року фактично користувалася земельною ділянкою, на якій розташована належна їй на праві власності будівля клубу, проте плату за користування землею не вносила, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з останньої визначеної законом розміру плати в межах строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор є неналежним позивачем, є неспроможними.

Відповідно до вимог п. 3 ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладається обов`язок представляти інтереси держави в суді у випадках і в порядку, визначених законом.

Стаття 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає можливість прокурора здійснювати представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно із ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 13 та ч. 1 ст. 14 Конституції України земля, її надра, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охорони держави.

Відповідно до ст. 78 Земельного кодексу України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності, право власності на землю це право володіти, користуватися, розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Статтею 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо встановлення ставки земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад тощо.

Згідно із ст. 142 Конституції України та ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» доходи місцевих бюджетів є власністю територіальної громади.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Михайлівська селищна рада представляє інтереси територіальної громади смт. Михайлівка та здійснює повноваження власника комунального майна.

Виходячи з наведеного, територіальна громада смт. Михайлівка, яку представляє Михайлівська селищна рада Михайлівського району Запорізької області, є власником земель комунальної власності, що розташовані на території смт. Михайлівка та відповідно здійснює права власника: володіє, користується та розпоряджається через уповноваженого представника Михайлівську селищну раду.

Отже, органом, який уповноважений від імені держави здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, є Михайлівська селищна рада Михайлівського району Запорізької області.

Разом з цим, Михайлівською селищною радою жодних заходів щодо звернення до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 доходу за користування земельною ділянкою, яким порушено інтереси територіальної громади та яку представляє Михайлівська селищна рада Михайлівського району Запорізької області, не вжито. Зазначене також підтверджується інформацією Михайлівської селищної ради.

Михайлівська селищна рада була обізнана про те, що ОСОБА_1 використовувала спірну земельну ділянку без правовстановлюючих документів з 2013 року, кошти за фактичне використання земельної ділянки до місцевого бюджету не сплачувала, що є порушенням вимог чинного законодавства.

Вищевказане призвело до порушення інтересів територіальної громади та до недоотримання місцевим бюджетом коштів від використання земельної ділянки без правових підстав.

Невжиття належних заходів уповноваженим органом також підтверджується тим, що Михайлівська селищна рада заходів щодо звернення до суду за захистом своїх прав своєчасно не здійснила, що призвело до спливу строків давності відповідно до ст. 257 ЦК України та зміни періоду розрахунку недотриманого доходу.

Вказані обставини свідчать про нездійснення Михайлівською селищною радою захисту порушених інтересів територіальної громади смт. Михайлівка та наявність передбачених ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» підстав для представництва.

Не ґрунтуються на вимогах закону і доводи ОСОБА_1 про те, що до укладення договору оренди вона не зобов`язана сплачувати плату за землю, є також неспроможними.

Використання спірної земельної ділянки відповідачем без належного правового оформлення позбавило селищну раду як власника землі права отримувати від цієї ділянки дохід у розмірі орендної плати.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про оренду землі» та ст. 93 Земельного кодексу України оренда землі це засноване на договорі строкове, платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідної орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Статтями 125, 126 Земельного кодексу України передбачено, що право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Згідно із п. 14.1.147 ст. 14 Податкового кодексу України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Сплата орендних платежів за користування землями територіальної громади є джерелом поповнення місцевого бюджету. У зв`язку з неукладенням договору оренди землі, місцевий бюджет не отримує суму орендних платежів за користування земельною ділянкою.

Згідно із п. «в» ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Згідно зі ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землі є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Так, згідно із ст. 211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.

Правовий механізм переходу права на землю, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено у ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України.

Виходячи зі змісту зазначеної статті закону, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі.

Як вбачається із положень ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України, виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки.

Водночас за змістом ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до вимог ст. 21 Закону України «Про оренду землі» та п.14.1.136 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

За приписами ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Частиною 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» визначено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно із ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом пункту 4 частини 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України положення глави 83 цього кодексу застосовуються також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Підстави та порядок стягнення коштів, які особа мала б отримати за звичайних умов, втім не отримала, визначені також ст. 22 Цивільного кодексу України, за змістом яких упущеною вигодою вважаються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене, а інша сторона додержувалась вимог чинного законодавства.

За приписами ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до загальних положень законодавства про відшкодування завданої шкоди таке відшкодування є мірою відповідальності. Разом з тим, обов`язок набувача повернути безпідставно набуте (збережене) майно потерпілому не належить до заходів відповідальності, оскільки боржник при цьому не несе жодних майнових затрат він зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно утримував (зберігав).

На відміну від зобов`язань, які виникають із завдання шкоди, для відшкодування шкоди за п. 4 ч. 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України вина не має значення, оскільки важливим є сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17 та від 23.05.2019 у справі № 629/4628/16.

Верховним Судом у постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 викладено правовий механізм стягнення з власника об`єкта нерухомого майна коштів за фактичне користування без правовстановлюючих документів земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщено.

Зазначено, що фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Крім того, пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини «Федоренко проти України» від 03.06.2006 визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

У спірних правовідносинах недоотримані Михайлівською селищною радою кошти від оренди землі підпадають під визначення Європейським судом з прав людини «виправдане очікування» щодо отримання можливості ефективного використання права власності територіальної громади смт. Михайлівка Михайлівського району Запорізької області.

Статтею 1214 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Згідно із п. 14.1.54 ст. 14 Податкового кодексу України будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України, визнається доходом особи.

До доходів включається будь-яке збільшення активу або зменшення зобов`язання, згідно з Положенням (стандарту) бухгалтерського обліку № 15 «Дохід», затвердженим в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 з № 860/4153.

Разом з цим, дохід особи зменшується на суми витрат, до яких відносяться суми нарахованих податків.

Таким чином, з часу виникнення у відповідача права власності на нерухоме майно у нього виник і обов`язок укласти договір оренди та зареєструвати на підставі нього право оренди землі.

Не сплачуючи плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, ОСОБА_1 збільшено вартість власного майна, а Михайлівською селищною радою Михайлівського району Запорізької області (потерпілим) втрачено належне їй майно (кошти від орендної плати), тобто має місце факт безпідставного збереження саме орендної плати відповідачем за рахунок селищної ради.

Врахувавши всі обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, та були в повному обсязі доведені в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведений розмір земельної ділянки, яка знаходилася у фактичному користуванні ОСОБА_1 , є також неспроможними.

І в свідоцтві про право власності, і у витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, і в договорі оренди, який сторони уклали у 2019 році, зазначено, що належна відповідачці будівля розташована на земельній ділянці, площею 0,2492 га.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно статті 375 ЦП К України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 11 листопада 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 10 лютого 2021 року.

Головуючий І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська