ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2021 року м. Київ

справа № 369/16643/20

провадження № 22-ц/824/7231/2021

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі - Ярмак О.В.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне товариство «Ідея Банк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 березня 2021 року у складі судді Янченка А.В., повний текст складено 10.03.2021р.

встановив:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до АТ «Ідея Банк», третя особа - ПрАТ «Страхова компанія «Уніка Життя», про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що 15 вересня 2017 року між нею та ПАТ «Ідея Банк», правонаступником якого є АТ «Ідея Банк», було укладено угоду № С.23.196.73501 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки.

Позивач зазначав, що відповідач в порушення ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не повідомив споживача у письмовій формі про умовами кредитування. Також несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміну витрат, зокрема, щодо плати комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Позивач посилається на те, що умова кредитного договору про третейське застереження, передбачена п. 9 угоди є порушенням ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України щодо змісту правочину, а також, на її думку, вказаний пункт договору не узгоджується із положеннями п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», зокрема, про те, що справи щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), не підлягають розгляду третейськими судами. Також, всупереч Закону України «Про захист персональних даних» позивача позбавили права відізвати свою згоду на обробку персональних даних, так як у п. 5.12. угоди встановлено фактично її безвідкличність.

Крім того, позивач вважає, що умови кредитного договору (п. 5.2. угоди) щодо послуг страхування із визначеною відповідачем страховою компанією є несправедливими.

Отже, ОСОБА_1 посилаючись на те, що при укладенні кредитного договору відповідачем було порушено ряд норм встановлених Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про третейські суди», Законом України «Про захист персональних даних» та Законом України «Про страхування», просила суд визнати недійсним кредитний договір (угоду) № С23.196.73501 від 15 вересня 2017 року.

Третя особа ПрАТ «Страхова компанія «Уніка Життя» подала до суду першої інстанції пояснення, в яких зазначила, що підписавши заяву на приєднання, позивач підтвердила, що укладення договору страхування з її боку було добровільним і здійснювалось за її бажанням, також своїм підписом підтвердила, що ознайомлена з Правилами та Програмою страхування, розуміє їх зміст та цілком і повністю погоджується з ними.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість.

Зазначав, що позивач у день укладення кредитного договору ознайомилась з паспортом споживчого кредиту, у якому міститься інформація про умови кредитування, та підписала указаний паспорт. У додатку до цього паспорта також зазначено детальний графік щомісячних платежів. Крім того, у кредитному договорі міститься інформація про суму кредиту, проценти за користування кредитом, плата за обслуговування кредиту, нарахування кредиту, інформація про реальну річну процентну ставку та про орієнтовну вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом, тощо. Банк вважає, що відсутні підстави для визнання недійсним кредитного договору, оскільки чинним на момент укладення договору, законодавством України, передбачено право банку отримувати платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, які сплачуються споживачем, пов`язані з обслуговуванням кредиту. Твердження позивача про те, що їй були нав`язані послуги страхування не відповідають дійсності, адже заяву на приєднання до добровільного страхування життя від 15 вересня 2017 року позивач підписувала особисто, а ПАТ «Ідея Банк» є вигодонабувачем та не здійснює самостійно страхової діяльності.

Крім того, відповідачембуло подано до суду заяву про застосування строку позовної давності.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 березня 2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що під час винесення оскаржуваного рішення судом було не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, невірно застосовано норми матеріального права.

Так, апелянт вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги на невідповідність кредитного договору нормам ч. 2 ст. 11, ст. 18Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди».

Інші учасники справи правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Учасники справи, будучи повідомленими про час розгляду справи, до суду апеляційної інстанції не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, що відповідно до ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 15.09.2017 року між ОСОБА_1 (Клієнт) та Публічним акціонерним товариством "Ідея Банк" (Банк) укладено угоду С23.196.73501, відповідно до умов якого банк встановив клієнту максимальний ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000грн.

Ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання угоди, становить 29 900 грн. Враховуючи, що зобов`язання банку для встановлення ліміту кредитної лінії є для нього відкличними та безризиковими, визначення суми кредитної лінії, що може бути доступна клієнту, протягом строку дії відновлювальної кредитної лінії, здійснюється банком в межах встановленого угодою максимального ліміту кредитної лінії без будь-яких обмежень (п. 3.2. угоди).

Згідно п. 3.3. угоди процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24 % річних.

Відповідно до п. 3.4. угоди розмір обов`язкового мінімального платежу визначається згідно з Тарифами банку. Про суму коштів, які складають обов`язковий щомісячний платіж, банк щомісячно інформуватиме клієнта за допомогою смс-повідомлення, що надсилається на абонентський номер клієнта, вказаний ним в Заяві на приєднання.

Пунктом 5.3. угоди передбачено, що клієнт заявляє та гарантує, що уся інформація, відомості та документи (у тому числі ті, що містяться в даній угоді та кредитній справі клієнта у банку), які повідомлені та надані ним банку з метою одержання кредиту, є достовірними і відповідають дійсності; кредит одержується ним на поточні потреби та не пов`язаний із підприємницькою діяльністю; банк перед укладенням угоди повідомив йому в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену законодавством України, зазначена інформація йому відома та зрозуміла, він ознайомився з тарифами банку і згоден з ними; належний йому примірник оригіналу даної угоди йому вручено банком при підписанні даної угоди; умови даної угоди та договору він вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам, а також надає свою згоду на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій інформації про нього, а також третім особам, у випадку невиконання клієнтом взятих на себе зобов`язань.

Всі вимоги, які виникають при виконанні даної угоди або у зв`язку з нею, або випливають з неї та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід`ємною частиною даної третейської угоди (п. 9 угоди).

Крім того, позивач ознайомлена з Тарифами на видачу та обслуговування кредитних карток для фізичних осіб-нових клієнтів банку.

15 вересня 2017 року ОСОБА_1 підписала з ПАТ «Ідея Банк» заяву № 23.196.73501 від 15 вересня 2017 року на приєднання до договору добровільного страхування життя № ПБ КК 1 від 03.04.2017 року, згідно якої ОСОБА_1 підтвердила, що ця заява підписана нею, заявницею, та прийнята уповноваженою особою страховика, підтверджує досягнення згоди сторін з усіх істотних умов договору, є доказом його укладення, та такого факту, що з дати прийняття цієї заяви заявник та страховик набувають взаємних прав та обов`язків, визначених договором.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ознайомився з угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 15.09.2017р., тарифами на видачу та обслуговування кредитних карток для фізичних осіб - нових клієнтів банку та паспортом споживчого кредиту, що підтверджується його підписом на угоді, тарифах та паспорті споживчого кредиту, отже, позивачем не доведено обґрунтованість позовних вимог щодо визнання недійсним кредитного договору, з підстав передбачених статтями 203, 215 ЦК України та статтями 11, 15, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Судова колегія погоджується з таким висновком.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою, третьою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша стаття 229 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором;загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі (частина друга статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»).

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

Статтями 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Постановою Національного банку України від 08 червня 2017 року № 49 затвердженні Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила), які розроблено відповідно до Законів України «Про банки і банківську діяльність» «Про національний банк України», «Про споживче кредитування», встановлюють порядок та методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача.

Згідно з пунктом 8 Правил банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки. Банк зазначає реальну річну процентну ставку та загальну вартість кредиту за рядком «Усього» у колонках 9 і 10 (відповідно) форми, наведеної в додатку 2 до цих Правил.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які с несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору.

Обравши спосіб захисту своїх прав шляхом визнання кредитного договору недійсним з підстав передбачених статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним кредитного договору, правильно застосувавши положення статей 203, 215 ЦК України та статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про споживче кредитування», оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.

Отже, матеріали справи та встановлені судом першої інстанції обставини не дають підстав вважати, що дії відповідача при укладанні спірного кредитного договору суперечили волевиявленню позивача та вимогам закону, тому доводи скарги про недійсність умов кредитного договору з підстав заявлених в позовній заяві не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Враховуючи, що між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами спірного кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Суд дійшов вірного висновку, що стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції яка діяла до набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування» (набрав чинності 10 червня 2017 року) на яку посилався позивач як на підставу задоволення позову, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки на момент укладення спірного договору діяла інша правова норма, яка підлягає застосуванню.

Доводи наведені в апеляційній скарзі аналогічні наведеним у позові, тому були предметом судового дослідження й оцінки судом першої інстанції, який перевірив їх та обґрунтовано відхилив, а тому судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи скаржника.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді :