Головуючий у І інстанції Чередніченко Н.П.
Провадження №22-ц/824/1079/2021 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Мельника Я.С., Поливач Л.Д.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою заступника Генерального прокурора на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 вересня 2020 року у справі за позовом заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: Обслуговуючий кооператив житловий кооператив «Котміст», Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна спілка», ОСОБА_2 ,про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року заступник Генерального прокурора в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , треті особи: Обслуговуючий кооператив житловий кооператив "Котміст", ТОВ "Будівельна спілка", ОСОБА_2 , про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що рішенням Київської міської ради від 01.10.2007 року № 355/3189 «Про передачу земельних ділянок обслуговуючому кооперативу житлового кооперативу «Котміст» для житлової забудови на АДРЕСА_1», земельні ділянки, загальною площею 66,39 га віднесено до земель запасу житлової та громадської забудови з виключенням їх із категорії земель сільськогосподарського призначення і передано ОК ЖК «Котміст». На передані у власність ОК ЖК «Котміст» земельні ділянки, площею 34,3740, 30,5199 та 0,2402 га кооперативу були видані державні акти серії ЯЖ №№ 006272, 006273 та 006274, зареєстровані 08.01.2008 року Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Після отримання державних актів, ОК ЖК «Котміст» вніс їх до статутного капіталу ТОВ «Будівельна спілка», що підтверджується рішенням загальних зборів цього товариства від 21.02.2008 року, згідно з яким внеском ОК ЖК «Котміст» є земельні ділянки, площею 34,3740 га, 30,5199 га та 0,2402 га, розташовані на АДРЕСА_1 .

В подальшому земельну ділянку, площею 6,0799 га, яка входила до складу земельної ділянки, площею 34,3740 га, що належала ТОВ «Будівельна спілка», за договором дарування від 29.01.2009 року № 183 було відчужено ОСОБА_2 , який отримавдержавний акт на право власності на вищевказану земельну ділянку.

Після поділу вказаної ділянки на 32 земельні ділянки, ОСОБА_2 було отримано 32 державні акти на право власності на ці земельні ділянки, зокрема, на земельну ділянку, площею 0,0872 га, кадастровий номер :90:371:0094. Зазначену земельну ділянку ОСОБА_2 відчужив на користь ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажувід 05.06.2014 року.

Позивач у позові посилався на те, що рішенням господарського суду м. Києва від 15.12.2016 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.04.2017 року, у справі № 910/3724/14 задоволено позов заступника Генерального прокурора в інтересах держави. Визнанонедійсними рішення Київської міської ради від 01.10.2007року № 355/3189 "Про передачу земельних ділянок ОК ЖК "Котміст" для житлової забудови на АДРЕСА_1" тавидані ОК ЖК "Котміст" державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯЖ №№ 006272, 006273 і 006274, зареєстровані Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу КМР (КМДА) 08.01.2008 за № 07-8-00191, 07-8-00192 та 07-8-00193. Визнановідсутнім в ОК ЖК "Котміст", ТОВ "Будівельна спілка", ТОВ "Срібна затока" права власності на спірні земельні ділянки, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Постановою Вищого господарського суду України від 11.07.2017 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.04.2017 року в частині визнання недійсними рішення Київської міської ради від 01.10.2007 року№ 355/3189 про надання земельних ділянок ОК ЖК "Котміст", державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯЖ №№ 006272 , 006273 та 006274, а також визнання відсутнім в ОК ЖК "Котміст", ТОВ "Будівельна спілка" права власності на спірні земельні ділянки, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , залишено без змін. Рішення суду в цій частині набрало законної сили.

Таким чином, зважаючи на те, що у вищевказаній господарській справі встановлено, що земельна ділянка, площею 34,3740 га, до складу якої входила ділянка, площею 6,0799 га (кадастровий номер :90:371:0042), а також входить і спірна земельна ділянка, площею 0,0872 га (кадастровий номер :90:371:0094), незаконно вибула з власності територіальної громади м. Києваі вказані земельні ділянки протиправно відчужені Київською міською радою поза волею територіальної громади м. Києва, право власності територіальної громади на це майно не припинялося, а відповідно ОК ЖК "Котміст", ТОВ "Будівельна спілка", ОСОБА_2 та ОСОБА_1 це право не набули,в зв`язку із чим спірна земельна ділянка на підставі ст. 388 ЦК України підлягає витребуванню у відповідача на користь Київської міської ради.

Враховуючи викладене, позивач ізвернувсядо суду з позовом, в якому просив суд витребувати у відповідача земельну ділянку, площею 0,0872 га (кадастровий номер :90:371:0094), розташовану на АДРЕСА_1, та передати її у власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21 вересня 2020 рокув задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, заступник Генерального прокурора подавна нього апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги заступника Генерального прокурора задовольнити в повному обсязі.

Обгрунтовуючи скаргу, посилався на те, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, не визначився в повній мірі з характером спірних правовідносин і змістом допущених порушень прав територіальної громади м. Києва, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про відмову в позові. При цьому, апелянт у скарзі зазначив, що спірна земельна ділянка розташована у межах ландшафтного заказника місцевого значення «Острів Жуків», тобто є землею природно-заповідного фонду, і ні при яких обставинах не могла бути передана у власність ні фізичній, ні юридичній особі.

Крім того, особливою ознакою відповідних правовідносин є те, що негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки, яка має закріплений у законодавстві статус обмежено оборотоздатної.

Оскільки земельна ділянка з кадастровим номером :90:371:0094 має статус обмежено оборотоздатної і згідно із законом не може перебувати у приватній власності із виникненням приватного володільця, проте продовжує значитися зареєстрованою на праві власності за ОСОБА_1 , порушення прав її законного володільця - територіальної громади м. Києва - на реалізацію усіх правомочностей власника триває і перешкод для звернення з позовом про повернення цієї ділянки немає.

Крім цього, на думку позивача, перебіг позовної давності у даній справі розпочався не з 2011 року, як зазначено у рішенні суду, а після набрання законної сили у відповідній частині рішенням господарського суду м. Києва від 15.12.2016 року у справі № 910/3724/14, а саме з 05.04.2017 року, тому, подаючи цей позов у травні 2018 року, заступник генерального прокурора встановлений статтею 257 ЦК України трирічний строк звернення до суду за захистом порушеного права не пропустив.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Акуленко О.В., остання просила апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

В судовому засіданні представник прокуратури Біньковська А.В. та представник Київської міської ради Головін А.С. апеляційну скаргу підтримали та просили про її задоволення з викладених у ній підстав.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Акуленко О.В., в апеляційному суді проти задоволення скарги заперечила та просила рішення суду залишити без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Київської міської ради від 01.10.2007 року № 355/3189 "Про передачу земельних ділянок обслуговуючому кооперативу житлового кооперативу "Котміст" для житлової забудови на АДРЕСА_1" земельні ділянки, загальною площею 74,69 га, передано обслуговуючому кооперативу житлового кооперативу "Котміст" у власність для житлової забудови та довгострокову оренду(том 1, а.с.79-82).

На передані у власність ОКЖК "Котміст" земельні ділянки, площами 34,3740, 30,5199 та 0,2402 га, кооперативубуло видано державні акти серії ЯЖ №№ 006272, 006273 та 006274, які зареєстровані 08.01.2008 року Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Після отримання державних актів на право власності на вказані земельні ділянки ОК ЖК "Котміст" вніс їх до статутного капіталу ТОВ "Будівельна спілка", що підтверджується рішенням загальних зборів цього товариства від 21.02.2008 року, згідно з яким внеском ОК ЖК "Котміст" є земельні ділянки площами 34,3740, 30,5199 і 0,2402 га, розташовані на АДРЕСА_1 .

В подальшому ділянку, площею 6,0799 га, яка входила до складу земельної ділянки, площею 34,3740 га таналежала ТОВ "Будівельна спілка", за договором дарування, посвідченим 29.01.2009 рокуприватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корнелюк К.М., було відчужено на користь ОСОБА_2 (том 1, а.с.97-102).

У зв`язку з укладенням зазначеного договору дарування, ОСОБА_2 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 6,0799 га (кадастровий номер :90:371:0042) серії ЯЖ № 920172, зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів КМДА 27.04.2009 рокуза № 07-7-04459 (том 1, а.с.103-104).

Вказану земельну ділянку, площею 6,0799 га ОСОБА_2 поділив на 32 земельні ділянки, у зв`язку із чим державний акт на право власності на земельну ділянку площею 6,0799 га вінповернув до Головного управління земельних ресурсів КМДА.

В подальшому, ОСОБА_2 було отримано 32 державні акти на право власності на ці земельні ділянки, зокрема, і акт серії ЯЗ № 204971на земельну ділянку, площею 0,0872 га (кадастровий номер :90:371:0094), розташовану на АДРЕСА_1 (том 1, а.с.105-106).

Вказану земельну ділянку ОСОБА_2 05.06.2014 року відчужив відповідачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Жук О.В.(том 1, а.с.107-110).

Рішенням Господарського суду м. Києва від 15.12.2016 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.04.2017 року, у справі №910/3724/14 задоволено позов заступника Генерального прокурора в інтересах держави. Визнано недійсними: рішення Київської міської ради від 01.10.2007року № 355/3189 "Про передачу земельних ділянок ОК ЖК "Котміст" для житлової забудови на АДРЕСА_1" тавидані ОК ЖК "Котміст" державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯЖ №№ 006272, 006273 і 006274, зареєстровані Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу КМР (КМДА) 08.01.2008 року за № 07-8-00191, 07-8-00192 та 07-8-00193. Визнановідсутнім в ОК ЖК "Котміст", ТОВ "Будівельна спілка", ТОВ "Срібна затока" права власності на спірні земельні ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (том 1, а.с.12-49).

Постановою Вищого господарського суду України від 11.07.2017 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.04.2017 року в частині визнання недійсними рішення Київської міської ради від 01.10.2007 року№ 355/3189 про надання земельних ділянок ОК ЖК "Котміст", державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯЖ №№ 006272, 006273 та 006274, а також визнання відсутнім в ОК ЖК "Котміст", ТОВ "Будівельна спілка" права власності на спірні земельні ділянки, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , залишено без змін (том 1, а.с.50-78).Рішення суду в цій частині набрало законної сили.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на спірну земельну ділянку на даний час зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції погодився з доводами позивача в частині наявності підстав для витребування земельної ділянки із володіння відповідача, оскільки обставини незаконного вибуття земельної ділянки із комунальної власності територіальної громади встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили, однак, зважаючи на пропуск позивачем позовної давності, на застосуванні якої наполягала відповідач у своїй заяві, зробленій до ухвалення рішення (том 3, а.с.231-234), суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками суду, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що позовна давність є строком для пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Варто відзначити, що і в разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою, уповноваженою на це особою, позовна давність починає обчислюватися, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідалася або могла довідатися особа, право якої порушене, чи прокурор, уповноважений звернутися до суду в інтересах держави за захистом такого права, якщо прокурор довідався чи міг довідатися про порушення права або про особу, яка його порушила, раніше, ніж особа, право якої порушене.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 рокуу справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18) зроблено висновок, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові.

Для правильного застосування ч. 1 ст. 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Виходячи із вимог ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи, тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову, не відповідає вимогам закону.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18) зроблено висновок, що у разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою, уповноваженою на це, особою, позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів або інтересів територіальної громади.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 359/2012/15-ц (провадження № 14-101цс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (провадження 14-132цс18) зазначено, що на вимоги про витребування майна поширюється припис статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, оскільки органи державної влади чи місцевого самоврядування мають нести ризик спливу позовної давності для оскарження виданих ними правових актів, а реалізація права на їх оскарження не має ставити під сумнів стабільність цивільного обороту.

За змістом статей 256, 261 і 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи, тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Суд першої інстанції, встановивши при розгляді справи, що право позивача порушене, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові з підстав пропуску позовної давності, оскільки з матеріалів справи вбачається, що про порушення права і Київська міська рада, і прокурор, дізнались ще у 2011 році, коли заступник Генерального прокурора в інтересах держави в особі Київської міської ради 15.09.2011 року звернувся до суду з позовом, зокрема,до ОСОБА_2 , який є третьою особою у даній справі, про визнання недійсними державних актів на право власності на землю, визнання права власності та відновлення становища, яке існувало до порушення.Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10 червня 2013 року у вищевказаній справі № 2-5417/11 у задоволенні цього позову заступнику Генерального прокурора України було відмовлено, та вказане рішення суду набрало законної сили.

Таким чином, оскільки прокурору і органу, в інтересах якого він звернувся до суду, про порушення права стало відомо ще у вересні 2011 року, а позов було подано у травні 2018 року, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску позовної давності, про що заявила відповідач у заяві, зробленій до ухвалення рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що перебіг позовної давності розпочався з 05.04.2017 року, тобто з дня набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва від 15.12.2016 року у справі № 910/3724/14, яким визнано недійсним рішення Київської міської ради від 01.10.2007 року № 355/3189 «Про передачу земельних ділянок ОК ЖК «Котміст» для житлової забудови на АДРЕСА_1», в тому числі, в частині передачі земельних ділянок ОК ЖК «Котміст», є необґрунтованими, оскільки факт порушення права та підтвердження такого факту судовим рішенням не є тотожними поняттями, прокуратурі та Київській міській раді було відомо про наявність порушеного права з 2011 року, а відповідне судове рішення, про яке зазначає заступник Генерального прокурора, лише підтвердило факт порушення права.

Враховуючи правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі № 911/3681/17, колегія суддів зазначає, що право власності територіальної громади міста Києва на спірну земельну ділянку було порушено, коли земельна ділянка вибула із володіння територіальної громади міста Києва у володіння іншої особи, а не в момент укладення цією особою наступного правочину з відчуження земельної ділянки та не з моменту набрання законної сили судовим рішенням, яким підтверджено факт неправомірності вибуття спірної земельної ділянки та порушення права власності територіальної громади міста Києва, відповідно початок перебігу позовної давності для позову, поданого на захист цього порушеного права, пов`язується з моментом, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права, тобто з 2011 року в даній справі. Таким чином, позовна давність щодо витребування земельної ділянки відповідача, спливла ще до звернення заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі Київської міської ради до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом у травні 2018 року.

Крім того, слід зазначити, що Голосіївським районним судом міста Києва під час розгляду аналогічної справи № 752/3092/19 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, яка вибула з власності територіальної громади міста Києва на підставі вказаного рішення Київської міської ради від 01.10.2007 року № 355/3189, вже розглядалося питання спливу позовної давності щодо таких же позовних вимог. Так, рішенням Голосіївського районного суду міста Києва у справі № 752/3092/19 від 15.08.2019 року встановлено, що: «про незаконну передачу землі ОК ЖК "Котміст" на підставі рішення Київської міської ради від 01.10.2007р. №355/3189 було відомо і Київській міській раді і органам прокуратури, зокрема й заступнику Генерального прокурора ще в 2011 році (початок відрахування строку позовної давності), відповідно позовна давність до позову, поданого 13.02.2019 року заступником Генерального прокурора в інтересах Київської міської ради, права якої порушені, спливла, і суд, враховуючи подану заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, вважає необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння». Вказане рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15.08.2019 року залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 06.11.2019 року та постановою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 29.01.2020 року. Таким чином, зважаючи на положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини пропуску заступником Генерального прокурора та Київською міською радою позовної давності, в частині визначення початку її перебігу, доказуванню не підлягають, оскільки ці обставини встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили.

Необгрунтованими є і доводи апеляційної скарги прокурора про те, що позовні вимоги носять негаторний характер, відтак позовна давність на них не поширюється, оскільки заступником Генерального прокурора в інтересах держави в особі Київської міської ради заявлено саме віндикаційний позов, а не негаторний, на що у скарзі посилається апелянт. При цьому, на вимоги про витребування майна поширюється припис статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, оскільки органи державної влади чи місцевого самоврядування мають нести ризик спливу позовної давності для оскарження виданих ними правових актів, а реалізація права на їх оскарження не має ставити під сумнів стабільність цивільного обороту.

Доводи апеляційної скарги прокурора про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норми процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин справи, підтверджених доказами, перевіреними судом.

Інші аргументи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги заступника Генерального прокурора - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заступника Генерального прокурора - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: