Справа №:755/7813/21
Провадження №: 4-с/755/137/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" червня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарі Локотковій І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на постанову про повернення виконавчого документу стягувачу,-

в с т а н о в и в:

Скаржник ОСОБА_1 звернувся зі скаргою в якому просив скасувати постанову державного виконавця Білоцерківського МВ ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) Піонтковської А.В. про повернення виконавчого документа стягувачу, виконавчий лист повернути до Білоцерківського МВ ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) для подальшого виконання.

Вимоги скарги мотивовані тим, що на виконанні ДВС перебував виконавчий лист № 755/187/19 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000,00 грн.

29 квітня 2021 року скаржник отримав копію постанови, вважає її незаконною, оскільки державний виконавець не вчинив всіх необхідних дій передбачених ЗУ «Про виконавче провадження», а саме не наклала арешт на кошти боржника.

15 червня 2021 року державний виконавець Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гончаренко В. подала відзив на скаргу в якому просила вдмовити в її задоволенні та слухати справу у відсутність представника відділу.

Скаржник в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Суб`єкт оскарження в судове засідання не з`явився. Повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

Згідно ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що 06 листопада 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 1-кп/755/187/19 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000,00 гривень.

04 лютого 2021 року державний виконавець Білоцерківського МВ ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) Піонтковська А.В. оскаржуваною постановою у виконавчому провадженні № 61389316 повернув виконавчий лист № 1-кп/755/187/19, виданий 06 листопада 2019 р. Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000,00 гривень на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Скаржник в своїй скарзі зазначає, що державний виконавець не вчинив всіх необхідних дій для примусового виконання рішення суду та безпідставно повернув його стягувачу.

Відповідно до частини 1 статті 447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Обов`язковість виконання судових рішень закріплена також у конвенцією "Про захист прав та свобод людини", яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 року. Отже, її положення є обов`язковими для виконання Україною.

Стаття 6 вказаної Конвенції гарантує неухильність виконання рішення суду громадянами, юридичними особами та всіма органами влади України.

Тобто, рішення суду, яке набрало законної сили повинно бути виконано, а інші обставини щодо його невиконання суперечать основним принципам права і до уваги судом не приймаються. У протилежному випадку буде мати місце порушення принципу юридичної визначеності, що є одним із базових складових принципу верховенства права, визнаного Україною як на рівні Конституції, так і шляхом ратифікації Європейської Конвенції з прав людини. Судове рішення, яке підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Суд враховує також позицію Європейського суду з прав людини, згідно якої право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції (справа ОСОБА_3 проти України).

Орган виконавчої служби зобов`язаний вжити усіх заходів до виконання виконавчих документів, оскільки протилежний підхід взагалі знівелював би суть виконавчих документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Однак суд не може погодитися з даним твердженням, оскільки з постанови вбачається, що державним виконавцем Піонтківською А.В. під час проведення виконавчих дій встановлено, що в боржника за даними бази Білоцерківського територіального сервісного центру 3242 автотранспортних засобів на праві власності не зареєстровано, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником на праві власності нерухоме майно не зареєстровано, відповідно до відповідей на запити до УПФУ і ДФСУ відкритих рахунків в банках та фінансових установах не виявлено, за трудовими і цивільно-правовими договорами не працює, будь-яких інших джерел доходів не виявлено.

Таким чином, приймаючи оскаржувану постанову державний виконавець діяв в межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений законом та вжила всіх необхідних дій для примусового виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З урахуванням викладено, суд приходить до висновку про залишення скарги ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на постанову про повернення виконавчого документу стягувачу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259-260, 447 - 451 ЦПК, суд

п о с т а н о в и в:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на постанову про повернення виконавчого документу стягувачу - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 15 червня 2021 року.

Суддя Н.О. Яровенко