Номер провадження: 22-ц/813/767/21
Номер справи місцевого суду: 947/7227/20
Головуючий у першій інстанції Салтан Л.В.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Сороколет Ю.С.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

позивача акціонерного товариства «Регіональний інвестиційний банк», представника Пахомова І.Ю.,

від відповідача ОСОБА_1 - не з`явились,

від відповідача ОСОБА_2 - не з`явились,

від відповідача ОСОБА_3 - не з`явились,

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, компанії «Dartlux exports LLP» - не з`явились,

переглянувши справу №947/7227/20 за позовом акціонерного товариства «Регіональний інвестиційний банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи компанія «Dartlux exports LLP» про стягнення коштів за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 1 квітня 2020 року у складі судді Салтан Л.В., -

в с т а н о в и в :

Позивач АТ «Регіональний інвестиційний банк», звернувшись 31 березня 2020 року до суду з вищевказаним позовом, просив стягнути солідарно:

з ОСОБА_1 на користь АТ «Регіональний інвестиційний банк» на підставі Договору поруки від 18 грудня 2017 року заборгованість за Договором позики №А-04/620 від 09 вересня 2008 року в сумі 128180,66 доларів США,

з ОСОБА_2 на користь АТ «Регіональний інвестиційний банк» на підставі Договору поруки від 18 грудня 2017 року заборгованість за Договором позики №А-04/620 від 09 вересня 2008 року в сумі 128180,66 доларів США,

з ОСОБА_3 на користь АТ «Регіональний інвестиційний банк» на підставі Договору поруки від 18 грудня 2017 року заборгованість за Договором позики №А-04/620 від 09 вересня 2008 року в сумі 128180,66 доларів США,

розподілити судові витрати (виділені матеріали: а.с.1-5).

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 8 квітня 2020 року відкрито провадження у справі (виділені матеріали: а.с.86-87).

31 березня 2020 року АТ «Регіональний інвестиційний банк» подано заяву про забезпечення позову шляхом:

накладення арешту на квартиру, розташовану за адресом: АДРЕСА_1 , загальною площею 93,6 кв.м, житловою площею 64,5 кв.м;

заборони суб`єктам державної реєстрації прав та нотаріусам вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією прав, в тому числі заборонити приймати будь-які заяви щодо проведення реєстраційних дій щодо зазначеної квартири, розташованої за адресом: АДРЕСА_1 , загальною площею 93,6 кв.м, житловою площею 64,5 кв.м (виділені матеріали: 88-90).

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 1 квітня 2020 року заяву АТ «Регіональний інвестиційний банк» про забезпечення позову задоволено (виділені матеріали а.с.95-96).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30 квітня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 просить ухвалу про застосування заходів забезпечення позову скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні заяви про застосування заходів забезпечення позову (виділені матеріали: а.с.97-103).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість ухвали з підстав недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, порушення норм процесуального права полягає в тому, що умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованою для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без надання відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Задовольняючи заяву про забезпечення позову, накладаючи арешт та забороняючи відчуження квартири, суд першої інстанції вказаного не врахував, не здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, жодним чином не обґрунтував необхідність вжиття таких заходів, обмежившись лише посиланням на загальні норми процесуального права та доводи заявника. Крім того, звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, АТ «Регіональний інвестиційний банк» не зазначило, а суд першої інстанції належним чином не перевірив наявність іншого забезпечення виконання зобов`язання позичальника компанії «Dartlux exports LLP», а саме наявність іпотеки, комерційної застави, поручительства, фінансового забезпечення тощо. Проте, позивач не заявляє вимог до позичальника та не звертає стягнення на предмет іпотеки та застави. Таким чином, зважаючи на наявність у розпорядженні банку декількох видів інструментів забезпечення, самостійно визначений банком предмет позову та суб`єктний склад учасників спору, він мав би навести більш переконливі підстави для застосування заходів забезпечення позову, ніж загальні посилання на невиконання позичальником своїх зобов`язань і теоретичну можливість виникнення у майбутньому труднощів з виконанням рішення суду. Суд застосував заходи забезпечення позову до відкриття провадження у справі. Суд не застосував зустрічне забезпечення, будучи зобов`язаним це зробити, так як АТ «Регіональний інвестиційний банк» не є резидентом України.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Регіональний інвестиційний банк» заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує тим, що наведені доводи щодо факту існування кредитних зобов`язань між банком та компанією «Dartlux exports LLP», які забезпечені в тому числі іпотекою у вигляді цілісного майнового комплексу, розташованого за адресом: АДРЕСА_2 (іпотекодавець ПАТ «Шкірсировинний завод»; заставою обладнання, що знаходиться за вказаною адресою, порукою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , компанії «Leatherbox LLP», компанії «Supremex Leather Group OU», та можливості банку звернути стягнення на предмет іпотеки, застави тощо не стосуються та не свідчать про неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення питання про забезпечення позову, так як фактично виходять за межі змісту тих питань, які повинен вирішити суд при розгляді саме заяви про забезпечення позову. Забезпечення позову шляхом накладення арешту та встановлення заборони є обґрунтованим, оскільки такий спосіб забезпечення позову прямо передбачений чинним законодавством та є співмірним із заявленими позовними вимогами при ціні позову 128180,66 доларів США, є необхідним і достатнім для забезпечення виконання можливого судового рішення, а невжиття заходів забезпечення позову в разі його задоволення може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Щодо вимог до позичальника компанії «Dartlux exports LLP», щодо відсутності розрахунку заборгованості та доказів отримання кредиту, щодо існування інших договірних правовідношень між банком та іпотекодавцем (заставодавцем) в рамках укладених договорів іпотеки та застави (включаючи право банку звернути стягнення на заставлене майно), як само існування договірних правовідношень між банком та іншими поручителями, то зазначене не є предметом розгляду заяви про забезпечення позову, а стосується лише обставин справи, які вирішуються при розгляді позовних вимог. Наявність в матеріалах справи належним чином завірених копій договору позики (разом із всіма додатковими угодами), договорів поруки, вимог та документів, що свідчать про їх направлення відповідачам, свідчить про наявність спору, а вже зміст цих доказів та зміст виниклих правовідносин, суд повинен перевіряти та досліджувати в подальшому, а не при розгляді заяви про забезпечення позову. Задоволення заяви про забезпечення позову не є фактичним вирішенням справи по суті та не порушує прав відповідача (чи третіх осіб) щодо користування та розпорядження майном, на яке накладено арешт в рамках забезпечення позову, а лише обмежує його у здійсненні прав на його відчуження на певний період. Скаржник факт співмірності застосованих заходів забезпечення позову не спростовує. Процесуальним законодавством чітко врегульовано як строки для розгляду заяви про забезпечення позову (протягом двох днів з дня її надходження незалежно від того, чи було пред`явлено цю заяву разом з позовом, чи було пред`явлено окремо, чи було пред`явлено вже після відкриття провадження у справі), так само як і питання відкриття провадження у справі. Тому жодного порушення з боку суду саме з підстав розгляду заяви про забезпечення позову до відкриття провадження у справі не має. Жодні підстави, які би свідчили про необхідність застосування заходів забезпечення позову по відношенню до заявника, відсутні. Заявник дійсно зареєстрований в Латвії, однак вже тривалий час діє на території України через власне представництво, що зареєстроване належним чином з 2005 року. Крім того, заявник є фінансовою установою, спроможною покрити будь-які збитки відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову , зокрема за рахунок власного майна на території України (виділені матеріали: а.с.127-130).

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з огляду на наступне.

Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК заходів забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України).

Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії (п.п.1,2 ч.1 ст.150 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (п.3 ст.150 ЦПК України).

Позивачем АТ «Регіональний інвестиційний банк» пред`явлено позов про стягнення грошових коштів за Договором позики №А-04/620 від 9 вересня 2008 року, сума стягнення рівна 128180,66 доларів США, ОСОБА_2 є співвідповідачем за позовними вимогами. Вимоги про стягнення заборгованості за Договором позики №А-04/620 від 9 вересня 2008 року є вимогами майнового характеру, які підлягають забезпеченню із застосуванням передбачених пунктами 1,2 частини 1 статті 150 ЦПК України видів забезпечення позову.

Позов забезпечено, зокрема, накладенням арешту на належне відповідачу ОСОБА_2 нерухоме майно та забороною вчиняти щодо цього нерухомого майна дії, пов`язані з реєстрацією прав.

Застосовані судом види забезпечення позову відповідають передбаченому частиною 3 статті 150 ЦПК України принципу співмірності заходів забезпечення позову заявленим вимогам.

Наявність підстав для забезпечення позову доведена. Посилання на те, що грошове зобов`язання є таким, що забезпечено іпотекою нерухомого майна, заставою рухомого майна, порукою інших фізичних та юридичних осіб не є підставою для відмови у забезпеченні позову, оскільки право обрання способу захисту порушеного права на належне виконання грошового зобов`язання (повернення позики, сплати процентів тощо) належить лише АТ «Регіональний інвестиційний банк», в даній справі вимоги про стягнення заборгованості пред`явлено, зокрема, до відповідача ОСОБА_2 , який зобов`язався відповідати за виконання позичальником грошового зобов`язання як поручитель.

Заяву про забезпечення позову подано одночасно з пред`явленням позову, що відповідно до статті 152 ЦПК України допускається, та розглянуто у передбачені статтею 153 ЦПК України порядку та строки.

Обставин для застосування зустрічного забезпечення наразі не встановлено. АТ «Regionala Investiciju Banka» (АТ «Регіональний інвестиційний банк») зареєстровано в Латвії, на території України діє з 2005 року власне представництво, що підтверджено Свідоцтвом про реєстрацію від 27 липня 2005 року, Положенням про Представництво Акціонерного товариства «Regionala Investiciju Banka» від 1 липня 2005 року №46, довідкою АА №666607 з ЄДРПОУ від 21 липня 2005 року, договором оренди від 16 липня 2007 року). АТ «Regionala Investiciju Banka» є фінансовою установою, що свідчить про спроможність покриття збитків ОСОБА_2 , що можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Забезпечення позову надає позивачу можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду у разі, якщо таким буде забезпечено захист його прав, свобод та інтересів.

Зловживання позивачем процесуальними правами, порушення законних прав відповідача, до якого заходи забезпечення позову застосовані, не встановлено.

Підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 1 квітня 2020 року про забезпечення позову в справі за позовом акціонерного товариства «Регіональний інвестиційний банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи компанії «Dartlux exports LLP» про стягнення коштів - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 червня 2021 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Г.Я.Колесніков