Єдиний номер справи 489/982/19
Провадження 22-ц812/353/21 Головуючий по 1 інстанції Рум`янцева Н.О.
Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

03 лютого 2021р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Ямкова О.О.,

секретар судового засідання - Цуркан І.І.,

за участі: представника відповідачів Боровської К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою Державної іпотечної установи

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 листопада 2020р.

за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Акціонерне товариство "Банк "Фінанси та кредит", про стягнення заборгованості за кредитом,

встановила:

У лютому 2019р. Державна іпотечна установа пред`явила позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 313063,43 грн. заборгованості за кредитом.

Позивач зазначав, що 04 квітня 2008р. між АТ "Банк "Фінанси та кредит" і ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 73-ivg-2008, за яким останній отримав 188000 грн. під 17% річних, які зобов`язався повертати щомісячними платежами до 10 числа кожного місяця в розмірі 2758 грн. до 03 квітня 2028р.

Виконання кредитного договору забезпечено порукою та іпотекою квартири АДРЕСА_1 , відповідні договори укладено 04 квітня 2008р. з ОСОБА_2 , ОСОБА_1

11 лютого 2015р. позивач уклав з АТ "Банк "Фінанси та кредит" договір відступлення права вимоги, в тому числі й за кредитними та забезпечувальними зобов`язаннями відповідачів, який набрав чинності 17 вересня 2015р. у зв`язку з віднесенням банку до категорії неплатоспроможних.

12 жовтня 2015р. позивач повідомив позичальника про відступлення права вимоги за його зобов`язаннями, які згідно листа Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Банк "Фінанси та кредит" становили 171224 грн. - основний борг.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником кредитних зобов`язань станом на 30 листопада 2018р. його заборгованість становить 313063,43 грн. з яких: 171224,86 грн. - основний борг; 93305,82 грн. - відсотки за користування кредитом; 18519,97 грн. - інфляційні втрати, 30012,78 грн. - пеня.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку 313063,43 грн. заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 листопада 2020р. у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність рішення суду, просив його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК).

У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч.2 ст.627 ЦК у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011р.). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч.3 ст.1054 ЦК у вказаній редакції).

Споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п.22 ч.1 ст.1 Закону «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (п.23 ч.1 зазначеної статті у відповідній редакції).

10 червня 2017р. набрав чинності Закон «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (ст.11 Закону «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017р.).

Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16), установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів.

Якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність (ч.10 ст.11 Закону «Про захист прав споживачів» зі змінами, передбаченими Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011р.).

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим в постанові від 26 травня 2020р. у справі №638/13683/15-ц, ч.10 ст.11 ст.11 Закону «Про захист прав споживачів» у редакції, що була чинною до 10 червня 2017р., встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги ч.10 ст.11 Закону «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017р., не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 04 квітня 2008р. між АТ "Банк "Фінанси та кредит" і ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 73-ivg-2008, за яким останній отримав 188000 грн. з цільовим призначенням - для придбання квартири під 17% річних, які зобов`язався повертати щомісячними платежами до 10 числа кожного місяця в розмірі 2758 грн. до 03 квітня 2028р.

У випадку вимоги банку про дострокове повернення кредитних ресурсів та сплату процентів позичальник зобов`язаний здійснити повне погашення заборгованості протягом 10 банківських днів з моменту отримання вимоги банку (п.п. «л» п.3.4. кредитного договору).

Виконання кредитного договору забезпечено порукою ОСОБА_2 та іпотекою квартири АДРЕСА_1 , відповідні договори укладено 04 квітня 2008р. з ОСОБА_2 , ОСОБА_1

11 лютого 2015р. Державна іпотечна установа уклала з АТ "Банк "Фінанси та кредит" договір відступлення права вимоги, в тому числі й за кредитними та забезпечувальними зобов`язаннями відповідачів, який набрав чинності 17 вересня 2015р. у зв`язку з віднесенням банку до категорії неплатоспроможних.

За даними Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Банк "Фінанси та кредит" від 23 листопада 2015р. залишок основної заборгованості (тіло кредиту) ОСОБА_1 за кредитним договором складав 171224,86 грн.

Досудової вимоги про дострокове повернення кредиту позивач не надсилав позичальнику.

12 жовтня 2015р. Державна іпотечна установа направила ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_2 повідомлення про відступлення права вимоги за його зобов`язаннями з даними про реквізити рахунків нового кредитора для здійснення позичальником платежів на погашення кредитної заборгованості.

В кредитному договорі, а також в забезпечувальних договорах, в паспортах позичальника і поручителя, які були наявні у Державної іпотечної установи, місце реєстрації відповідачів: АДРЕСА_3 .

В квартирі АДРЕСА_1 відповідачі зареєстровані з 20 жовтня 2017р.

Згідно довідки, а також розрахунків Державної іпотечної установи заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 30 листопада 2018р. становить 313063,43 грн. з яких: 171224,86 грн. - основний борг тіло кредиту); 93305,82 грн. - відсотки за користування кредитом; 18519,97 грн. - інфляційні втрати, 30012,78 грн. - пеня.

ОСОБА_1 заперечував отримання повідомлення про зміну кредитора від 12 жовтня 2015р. та зазначав, що продовжував сплачувати кредитну заборгованість первісному кредитору та надав на підтвердження цього платіжні документи (т.1 а.с.101-113), що узгоджується з інформацією наданою первісним кредитором (т.1 а.с.164-181).

З`ясувавши, що позивачем не надсилалась досудова вимога про дострокове повернення кредиту та не доведено факт порушення відповідачами зобов`язань за кредитним договором, оскільки боржник не був повідомлений за місцем реєстрації новим кредитором про уступку права вимоги, яке було достеменно йому відомо, виходячи з доданих до позовної заяви документів, суд дійшов до вірного висновку, що позивач позбавлений права вимоги про дострокове стягнення кредиту, і що саме останній у відповідності до положень ч.2 ст.516 ЦК повинен нести ризик настання для нього несприятливих наслідків у вигляді сплати заборгованості первісному кредитору.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що первісний кредитор не є його уповноваженою особою не впливають на законність рішення суду, тому що таким висновком суд не обґрунтовував відхилення позову.

В той же час, позивач не спростовував висновок суду щодо належного виконання відповідачем зобов`язань (ст.ст.516, 526 ЦК) за кредитним договором первісному кредитору, а тому при перевірці законності і обґрунтованості оскарженого рішення суд апеляційної інстанції виходить з положень ч.1 ст.367 ЦПК.

До того ж в п.п.3.4.2. п.3.4. договору відступлення права вимоги від 11 лютого 2015р. передбачено обов`язок первісного кредитора перераховувати отримані від боржників грошові на рахунок нового кредитора протягом трьох робочих днів, що не позбавляє позивача права на пред`явлення відповідного позову.

Доводи в апеляційній скарзі відносно повідомлення позичальника про відступлення права вимоги були предметом дослідження суду першої інстанції і наданим сторонам з цього приводу доказам була дана оцінка у відповідності з вимогами ст.89 ЦПК.

Оскільки суд ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.367,374,375,382 ЦПК, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 листопада 2020р. - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів лише у випадках, передбачених ст.389 ЦПК.

Повний текст постанови виготовлено 03 лютого 2021р.

Головуючий: Судді: