РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №766/21654/17

Пров. №2/766/2789/21

02 червня 2021 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області в складі: головуючого судді Ус О.В., секретар судового засідання Сімірзіна П.М, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань міського суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Профі-центр «Інтеграл», приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Солоцький Дмитро Олександрович про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому, з врахуванням відмови від частини позовних вимог, просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 06 вересня 2016 року за реєстровим №1333 приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Солоцьким Дмитром Олександровичем про стягнення за договором позики від 22 червня 2016 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 "боргу" у сумі 262500,00 грн., а також витрат ОСОБА_2 , пов`язаних з вчиненням виконавчого напису у розмірі 1700,00 грн.

В обґрунтування позову вказала, що 19.11.2015 р. між ОСОБА_3 , як позикодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Профі-центр Інтеграл" в особі генерального директора Твердого О.І., як позичальником укладено "Договір про надання позики". За умовами п. 1 договору, позикодавець надає позичальнику у власність грошові кошти у розмірі 7000 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю грошові кошти з відсотками до 19.05.2016 р. Факт прийому-передачі грошових коштів підтверджено розпискою ОСОБА_4 19.11.2015 р. 30.11.2015 року між ОСОБА_3 , як позикодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Профі-центр Інтеграл" в особі генерального директора Твердого О.І., як позичальником укладено "Договір про надання позики", за п. 1 якого позикодавець надає позичальнику грошові кошти у розмірі 3500 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю грошові кошти з відсотками до 19.05.2016 р. Факт прийому-передачі грошових коштів підтверджено розпискою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 її чоловік. У визначений у договорах позики від 19.11.2015 р. та 30.11.2015 р., ТОВ "Профі-центр Інтеграл" грошові кошти не повернув. ОСОБА_3 почав погрожувати фізичною розправою та завданням шкоди майну, як особисто ОСОБА_4 , так і їй, якщо для розрахунку з ним не буде терміново проданий належний їй будинок, або якщо вона не укладе з відповідачкою ОСОБА_2 новий договір позики, за яким отримала позику у строк до 31.07.2016 р. 10500 доларів США. Вказує, що саме за вказаних обставин, під психологічним тиском і погрозами зі сторони ОСОБА_3 вона уклала 22.06.2016 р. з його матір`ю ОСОБА_2 спірний договір позики, за яким, нібито позичила 10500 доларів США. За вказаних вище підстав, вважає таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26.12.2017 року задоволено заяву позивачки про забезпечення позову та зупинено стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів за вчиненим 06 вересня 2016 року за реєстровим №1333 приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Солоцьким Дмитром Олександровичем виконавчим написом.

Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Хайдарової І.О. від 15.01.2018 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

12.03.2018 року відповідачем ОСОБА_2 та третьою особою ОСОБА_3 подано відзив на позовну заяву, у якому просили відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування вказали, що у приватного нотаріуса були законні підстави для вчинення виконавчого напису, а тому, доводи позивачки в цій частині необґрунтовані.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30.05.2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Солоцького Дмитра Олександровича; закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду; вирішено питання про виклик свідків.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Херсонського міського суду Херсонської області від 25.02.2019 року у зв`язку з тим, що суддя Хайдарова І.О. не може продовжувати розгляд справи, у зв`язку із закінченням строку дії повноважень судді, відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №766/21654/17.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.02.2019 р., головуючим у справі визначена суддя Ус О.В.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 01.03.2019 року справу прийнято до провадження судді Ус О.В. в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 09.08.2019 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду за суттю, вирішено питання про виклик свідка.

31.05.2021 року відповідачем ОСОБА_2 та третьою особою ОСОБА_3 , та їх представником адвокатом Петренко К.Д. подано заяву про розгляд справи у відсутність, просили відмовити в задоволенні позовних вимог, здійснити розподіл судових витрат, скасувати заходи забезпечення позову.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02 червня 2021 року прийнято відмову ОСОБА_1 (від імені якої діє адвокат Пацалова Т.М.) від позовних вимог до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики; провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Профі-центр «Інтеграл», приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Солоцький Дмитро Олександрович про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню продовжено.

Представником позивачки подано заяву, у якій просила провести розгляд справи у відсутність, позовні вимоги задовольнити. Просила врахувати пояснення, а саме, що з наданих суду документів неможливо встановити чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги, що не встановлено судом факт отримання позивачкою повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивачки. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності спору між сторонами щодо розміру заборгованості, крім того, сума заборгованості взагалі відсутня. Просила врахувати, що при винесенні спірного виконавчого напису не було дотримано умов для винесення напису, а саме вимогу щодо безспірності заборгованості.

Представник ТОВ "Профі-центр Інтеграл" та приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Солоцький Дмитро Олександрович в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися, про причини не явки суд не повідомляли.

За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

22 вересня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено шлюб, внаслідок чого остання змінила прізвище на ОСОБА_6 , що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 22.09.2012 року (арк. справи 10).

ОСОБА_5 є власником житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено витягом про державну реєстрацію прав №33907477 від 23.04.2012 р. (арк. справи 11).

19 листопада 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Профі-центр Інтеграл" в особі генерального директора Твердого Олексія Івановича та ОСОБА_3 укладено договір про надання позики, за п. 1 якого позикодавець надає позичальнику у власність грошові кошти в розмірі 7000 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути туж саму суму грошових коштів (арк. справи 6).

За умовами п. 1.2, 1.3 договору, позика надається позичальнику на відсотковій основі. Відсоток за використання позики 5 відсотків на місяць. Строк надання позики 183 дні, до 19.05.2016 року.

На підтвердження отримання ОСОБА_4 грошових коштів в розмірі 7000 доларів США за договором позики, останнім надано розписку від 19.11.2015 року (арк. справи 7).

30 листопада 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Профі-центр Інтеграл" в особі генерального директора Твердого Олексія Івановича та ОСОБА_3 укладено договір про надання позики, за п. 1 якого позикодавець надає позичальнику у власність грошові кошти в розмірі 3500 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути туж саму суму грошових коштів (арк. справи 8).

За умовами п. 1.2, 1.3 договору, позика надається позичальнику на відсотковій основі. Відсоток за використання позики 5 відсотків на місяць. Строк надання позики 183 дні, до 19.05.2016 року.

На підтвердження отримання ОСОБА_4 грошових коштів в розмірі 3500 доларів США за договором позики, останнім надано розписку від 30.11.2015 року (арк. справи 9).

22 червня 2016 року між ОСОБА_2 (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір позики, за яким ОСОБА_1 позичила у ОСОБА_2 гроші у сумі 262500,00 грн., що на момент укладення договору за курсом комерційних банків еквівалентно 10500 доларів США. ОСОБА_1 зобов`язалася повернути позику в строк до 31.07.2016 року. За користування позикою позикодавець щомісячно станом на останній день місяця нараховує плату (проценти) в розмірі 5% щомісячно від загальної суми залишку заборгованості позичальника відповідно до суми позики. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Солоцьким Д.О., зареєстровано у реєстрі за №917 (арк. справи 12).

06 вересня 2016 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Солоцьким Д.О. вчинено виконавчий напис, за яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 несплачену грошову суму згідно Договору позики, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Солоцьким Д.О. 22 червня 2016 року за р. №917 у розмірі 262500,00 грн., що на момент укладення договору позики за курсом комерційних банків еквівалентно 10500 доларів США, а також витрати ОСОБА_2 , пов`язані з вчиненням виконавчого напису у розмірі 1700,00 грн. Заборгованість стягується за період з 22 червня 2016 року по 05 серпня 2016 року. Вказаний виконавчий напис зареєстрований у реєстрі за №1333 (арк. справи 13).

Згідно заяви ОСОБА_4 до компетентних органів, останній на підставі ст. 60, 65 Сімейного кодексу України надав згоду його дружині ОСОБА_1 на укладення договору позики у сумі 262500,00 грн., що на момент укладення цього договору за курсом комерційних банків еквівалентно 10500 доларів США строком до тридцять першого липня дві тисячі шістнадцятого року із ОСОБА_2 . При цьому, стверджував, що такий правочин відповідає інтересам їх сім`ї, та погоджується з тим, щоб умови договору позики (у тому числі і сума договору) визначалися його дружиною самостійно. Підтвердив, що не позбавлений дієздатності, не перебуває під опікою та піклуванням, не страждає на захворювання, що перешкоджають розумінню та усвідомленню суті та значення змісту згоди, а також стверджував про відсутність будь-якого стороннього впливу на його волевиявлення при підписанні згоди, про що свідчить його особистий підпис на згоді. Справжність підпису ОСОБА_4 на заяві засвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Солоцьким Д.О., зареєстрованому реєстрі за № 916 (арк. справи 45).

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Вчинення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, який набрав чинності 07 березня 2012 року.

Так, відповідно до ст.8 7 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом ст.88 вказаного вище закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи: підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на час вчинення виконавчого напису) для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум додаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повинен перевірити додержання процедури вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Як роз`яснено у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16,18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Правову позицію з цього питання з аналогічними висновками висловлено Верховним Судом України у Постанові від 23.01.2018 у справі № 310/9293/15, яка в силу Закону є обов`язковою до застосування цій справі, оскільки мають місце аналогічні по своїй суті фактичні обставини справи та відповідно правовідносини.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 р. у справі № 916/3006/17, постанові Верховного Суду від 21.12.2020 р. у справі № 591/3779/19 та у постанові Верховного Суду від 05.04.2021 р. у справі № 235/2961/19.

Також, з правового висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 320/8269/15-ц від 16.05.2018 р., видно, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачкою належних, допустимих та належних доказів того, що заборгованість, визначена у виконавчому написі не відповідала існуючій не надано.

Крім того, слід зазначити, що позовна заява не містить обґрунтування того, чому виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки фактично обґрунтування стосувалося визнання недійсним договору позики та, як наслідок, виконавчого напису. Посилання у поясненнях про відсутність доказів щодо надіслання повідомлення про порушення зобов`язання не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зазначена обставина не була зазначена у позовній заяві, доказів з цього питання стороною позивача в установленому законом порядку не надано матеріали, що слугували підставою для видачі виконавчого напису суду не надавалися, клопотання про їх витребування не заявлялося, а сторона відповідача та сам нотаріус також не мали можливості надати свої обґрунтування з цього питання, оскільки про наявність спору з нього позивачкою не заявлялося.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 травня 2020 року в справі № 2-879/13 (провадження № 61-10802св18) зазначено, що «сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах, встановлених процесуальним законом».

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов про відмову у задоволенні позову.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

Згідно з положенням пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Такого клопотання стороною позивача не завлено.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару успіху, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

За правилами частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З огляду на зазначене, положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19.

Згідно змін до договору про надання правової допомоги від 07.03.2018 року від 15.09.2020р., укладеної між ОСОБА_2 та адвокатським бюро "Катерина Петренко" в особі керівника адвоката Петренко К.Д., за п. 3.3 оплата наданих послуг з професійної правничої допомоги, яка підлягає сплаті клієнтом становить 1000 грн. за 1 годину роботи адвоката. Перелік робіт визначається адвокатом. Акт приймання-передачі наданих послуг адвокатським бюро та клієнтом підписується сторонами, та підлягає сплаті клієнтом протягом 2 діб на підставі виставленого рахунку (арк. справи 148).

Аналогічного змісту містять зміни до договору про надання правової допомоги від 07.03.2018 р. від 15.09.2020 р., укладеного між ОСОБА_3 та адвокатським бюро "Катерина Петренко" в особі керівника адвоката Петренко К.Д. (арк. справи 149).

За квитанцією №3 від 23.10.2020 р. ОСОБА_2 сплачено адвокату Петренко К.Д. за надання правової допомоги по справі №766/21654/17 - 5 тис. грн. (арк. справи 171).

За квитанцією №4 від 23.10.2020 р. ОСОБА_3 через ОСОБА_2 сплачено адвокату Петренко К.Д. за надання правової допомоги по справі №766/21654/17 - 5 тис. грн. (арк. справи 172).

Стороною позивачки клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не заявлялося, не співмірність витрат не доводилася.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Постанова Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказує, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

За таких обставин заява підлягає задоволенню, а судові витрати відповідача покладенню на позивачку на підставі п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України в загальній сумі 10000,00 грн., з яких 5000,00 грн. на користь відповідачки ОСОБА_2 , 5000,00 грн. на користь третьої особи ОСОБА_3 .

За приписами ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

З огляду вказане, заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26 грудня 2017 року у вигляді зупинення стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів за вчиненим 06 вересня 2016 року за реєстровим №1333 приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Солоцьким Дмитром Олександровичем виконавчим написом.

На підставі ч.10 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Підстави для негайного виконання рішення відсутні.

Рішення в повному обсязі складене 11 червня 2021 року.

На підставі викладеного, ст. 6-13, 81, 200, 206, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), треті особи: ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), Товариство з обмеженою відповідальністю «Профі-центр «Інтеграл» (місцезнаходження: м. Херсон, вул. 2-а Західна, буд. 33), приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Солоцький Дмитро Олександрович (місцезнаходження: м. Херсон, пров. Успенський, буд. 17, к. 23) про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) судові витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. (п`ять тисяч грн. 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. (п`ять тисяч грн. 00 коп.).

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26 грудня 2017 року у вигляді зупинення стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів за вчиненим 06 вересня 2016 року за реєстровим №1333 приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Солоцьким Дмитром Олександровичем виконавчим написом.

На підставі ч.10 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили рішенням суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Херсонського апеляційного суду або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. В. Ус