ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5325/21 Справа № 203/3507/20 Суддя у 1-й інстанції - Ханієва Ф. М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого- судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2021 року та додаткове рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 березня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю АТБ-МАРКЕТ про визнання бездіяльності протиправною,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю АТБ-МАРКЕТ (далі ТОВ АТБ-МАРКЕТ) про визнання бездіяльності протиправною, який мотивовано тим, що 05 серпня 2020 року він засобами поштового зв`язку звернувся до генерального директора ТОВ АТБ-МАРКЕТ із заявою, в якій просив надати йому завірену копію його заяви від 31 березня 2020 року.

Зазначав, що 22 вересня 2020 року відповідачем ТОВ АТБ-МАРКЕТ було надано відповідь №М-2020-4672 на його заяву, в задоволенні якої відмовлено.

Вважає, що оскільки відповідь на його заяву було надано з порушенням строку, просив суд першої інстанції визнати протиправною бездіяльність ТОВ АТБ-МАРКЕТ щодо ненадання відповіді на його звернення від 05 серпня 2020 року в строк, встановлений статтею 20 Закону України Про звернення громадян.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 березня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду та додатковим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційні скарги, в яких просить скасувати рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2021 року та додаткове рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 березня 2021 року та ухвалити нове, яким його позов задовольнити, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд, ухвалюючи рішення по суті справи, вийшов за межі позовних вимог, оскільки суд надав висновок щодо факту надання відповіді по суті звернення, в той час як предметом позову було порушення відповідачем строків його розгляду. Вважає, що так як відповідь на його заяву була надана після спливу 47 днів, з боку позивача має місце протиправна бездіяльність, обумовлена порушенням вимог статті 20 Закону України Про звернення громадян.

Відповідачем ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» надано відзив на апеляційні скарги, відповідно до якої просив в задоволенні апеляційних скарг відмовити, рішення суду та додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт порушення його права на отримання відповіді в строки, передбачені ст.20 Закону України Про звернення громадян, по суті звернення відповідь ними була надана. Крім того, зауважував, що право на звернення громадян не є абсолютним та обмежене можливістю надання заяв, клопотань та скарг з питань, визначених Законом України Про звернення громадян, прохання позивача надати копію його заяви не підпадає під сферу дії Закону Про звернення громадян. При цьому позивачем в обґрунтування позовних вимог не надано належних та допустимих доказів щодо отримання відповідачем вказаної заяви саме 05 серпня 2020 року. Зазначав, що винесення судом додаткового рішення з метою стягнення, понесених відповідачем, судових витрат у зв`язку із розглядом справи є законним та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Метою стягнення яких є не тільки компенсація стороні витрат на правничу допомогу, але й спонукання позивача від утримання подання безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб. Просив покласти на ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 2 500 грн., які ТОВ АТБ-МАРКЕТ понесло у зв`язку із розглядом апеляційної скарги Дніпровським апеляційним судом

Згідно з п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 серпня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до генерального директора ТОВ АТБ-МАРКЕТ із заявою, в якій просив надати йому завірену копію його заяви від 31 березня 2020 року.

22 вересня 2020 року директором з персоналу ТОВ АТБ-МАРКЕТ ОСОБА_2 була надано відповідь №М-2020-4672, відповідно до якої зазначив, що відповідно до Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом від 18 червня 2015 року №1000/5, п.10 засвідчення копій та витягів службових документів, установа має право засвідчувати копії документів, що створюються в ній, за винятком копій документів, які відповідно до законодавства потребують засвідчення в нотаріальному порядку.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на заяву позивача від 05 серпня 2020 року відповідачем була надана відповідь від 22 вересня 2020 року, що не заперечується і позивачем. При цьому позивач, посилаючись у позові на те, що відповідач не у встановлений ст.20 Закону України «Про звернення громадян» строк надав таку відповідь, не надав суду доказів на підтвердження своїх тверджень, а надана суду копія фіскального чеку відділення поштового зв`язку не є належним та допустимим доказом вручення відповідачу заяви позивача, а свідчить лише про прийняття та оплату направлення поштової кореспонденції відділенням поштового зв`язку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Стаття 5 Закон України «Про інформацію» встановлює право кожного на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно ст.3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Згідно ст.18 Закону України «Про звернення громадян», громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

З аналізу наведених норм вбачається, що формами звернення громадян, на які поширюються вимоги Закону України Про звернення громадян є пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

При цьому вказаний закон чітко визначає критерії розмежування відповідних форм за своєю суттю та встановлює вимоги до їх змісту.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звертаючись із відповідним зверненням чітко встановив його форму, зазначивши, що звертається до відповідача із заявою.

Колегія суддів зауважує, що законодавство про звернення громадян встановлює критерії визначення заяви, поданої в порядку дії Закону України Про звернення громадян, зокрема заява (клопотання) повинна містити хоча б один із нижченаведених пунктів:

- прохання про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів;

- повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб;

- висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Вказаний перелік є вичерпним, що свідчить про те, що не будь-яка заява за своїм змістом є формою звернення саме в порядку Закону України Про звернення громадян, саме по собі найменування звернення однією із форм, передбачених Законом України Про звернення громадян, зокрема заявою не є підставою вважати, що вказана заява була надіслана до відповідача саме в порядку дії Закону України Про звернення громадян.

Як вбачається з долученої до матеріалів справи заяви ОСОБА_1 від 05 серпня 2020 року, останній просив генерального директора ТОВ АТБ-МАРКЕТ надати йому завірену копію його заяви від 31 березня 2020 року.

Зважаючи на зміст відповідної заяви, колегія суддів доходить висновку, що вказана заява не відповідає такій формі звернення громадян, як заява, оскільки не містить прохання про реалізацію будь-яких прав позивача ОСОБА_1 , повідомлення про порушення чинного законодавства ТОВ АТБ-МАРКЕТ, недоліків в його діяльності чи думки щодо її поліпшення.

Крім того, вказана заява не відповідає й іншим формам звернення, зокрема пропозиції (зауваженню) та скарзі.

Таким чином, підстави вважати, що після отримання відповідачем ТОВ АТБ-МАРКЕТ на останнього поширюються обов`язки, передбачені Законом України Про звернення громадян, зокрема щодо строків його розгляду та обов`язку надання обґрунтованої відповіді на заяву, відсутні.

В той же час, колегія суддів зауважує, що відповідач, отримавши вказану заяву, здійснив реагування на неї, надавши 22 вересня 2020 року відповідь №М-2020-4672 на заяву ОСОБА_1 від 05 серпня 2020 року, яку останній вважає такою, що надана з порушення строку, передбаченого статтею 20 Закону України Про звернення громадян.

З вказаним доводом позивача колегія суддів також погодитися не може, з огляду на наступне.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Звертаючись до суду з дійсним позовом, предметом якого є протиправна бездіяльність ТОВ АТБ-МАРКЕТ, що полягала у порушенні строків розгляду звернення ОСОБА_1 , саме на позивача покладається обов`язок доведення такого порушення відповідачем, з огляду на те, що відповідь на його заяву була надана, при цьому надання такої відповіді в строк, передбачений законодавством, призюмується.

Відсутність відомостей про дату отримання відповідної заяви позбавляє можливості встановити порушення відповідачем строку її розгляду. Зазначення дати підписання заяви не свідчить про її отримання ТОВ АТБ-МАРКЕТ в той же день. При цьому квитанція про відправлення поштової кореспонденції не містить відомостей щодо дати вручення відповідного листа, зважаючи, що поштове відправлення було направлено позивачем саме рекомендованим листом, що свідчить про повідомлення відправника про дату отримання відповідачем кореспонденції.

Разом із тим, за номером відправлення самостійно встановити дату отримання заяви позивача від 05 серпня 2020 року суд апеляційної інстанції можливості позбавлений, оскільки відповідна інформація на сайті Укрпошта відсутня.

При цьому, відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів доходить висновку, що підстав вважати, що відповідачем ТОВ АТБ-МАРКЕТ допущено протиправну бездіяльність щодо розгляду заяви позивача ОСОБА_1 від 05 серпня 2020 року з порушенням, встановленого статтею 20 Закону України Про звернення громадян строку, немає, окремо враховуючи, що заява позивача за своїм змістом не є формою звернення, передбаченою статтею 3 Закону України Про звернення громадян, а тому сфера дії Закону Про звернення громадян, зокрема щодо строків розгляду такої заяви, на вказану заяву не поширюється.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, судом першої інстанції не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат сторін, у зв`язку із чим, 02 березня 2021 року відповідач звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення та стягнення на його користь витрат на правничу допомогу у зв`язку із відмовою в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Додатковим рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 березня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 грн.

Ухвалюючи додаткове рішення та стягуючи з позивача ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з урахування критеріїв співмірності, розумності та пропорційності, а також з обґрунтованості та документальної підтвердженості понесених ТОВ АТБ-МАРКЕТ судових витрат.

Колегія суддів також погоджується з додатковим рішенням суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

У відповідності до вимог частин 1,2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частин 1,2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п.269).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.п.7, 48 постанови від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно із вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що інтереси відповідача ТОВ АТБ-МАРКЕТ у даній справі захищає адвокат Адвокатського Об`єднання АЛЬЯНС Помазкін А.Є. на підставі довіреності №01/12/20-1 від 01 грудня 2020 року.

На підтвердження понесення відповідачем витрат на правничу допомогу, до заяви про ухвалення додаткового рішення відповідачем було долучено договір про надання правової (правничої) допомоги №08/02-19/1 від 08 лютого 2019 року та додаткову угоду від 18 січня 2021 року до вказаного договору, відповідно до якої вартість послуг (гонорар) Об`єднання за цією угодою складає 4 000 грн.

При цьому, вказана додаткова угода від 18 січня 2021 року містить складові наданих послуг та їх ціну, зокрема зазначено:

-конфіденційна зустріч уповноваженої особи клієнта із адвокатом АО Альянс для повідомлення обставин справи, надання адвокату ОА Альянс інформації, що має правове значення, а також ознайомлення адвоката АО Альянс з наявними у ТОВ АТБ-МАРКЕТ документами та повідомлення бажаного для ТОВ АТБ-МАРКЕТ результату 500 грн.;

-правовий аналіз адвокатом АО Альянс законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, та вивчення судової практики у спірних правовідносинах 500 грн.;

-друга конфіденційна зустріч із адвокатом АО Альянс для узгодження правової позиції ТОВ АТБ-МАРКЕТ у справі та узгодження бажаного результату з урахуванням наявних документів, положень діючого законодавства та судової практики у спірних правовідносинах 500 грн.;

-складання адвокатом АО Альянс та подання до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ АТБ-МАРКЕТ про визнання бездіяльності протиправною 1 000 грн.;

-представництво 25 лютого 2021 року адвокатом АО Альянс інтересів ТОВ АТБ-МАРКЕТ у Кіровському районному суді м.Дніпропетровська під час розгляду справи №203/3507/20 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ АТБ-МАРКЕТ про визнання бездіяльності протиправною 1 500 грн.

Відповідно пункту 4 вищевказаної угоди, послуги за даною додатковою угодою вважаються належним чином наданими Об`єднанням з моменту підписання сторонами відповідного акту приймання-передачі таких послуг.

Згідно пункту 5 оплата послуг здійснюється клієнтом в межах місячного гонорару за відповідний календарний місяць.

Актом приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової (правничої) допомоги №08/02-19/1 від 08 лютого 2019 року, підписаного сторонами 02 березня 2021 року вбачається підтвердження сторонами факт надання відповідних послуг у вказаному об`ємі та за зазначеною в додатковій угоді ціною.

При цьому, зазначено, що оплата послуг за цим актом включена в абонентську плату (гонорар) за лютий 2021 року.

Суд бере до уваги те, що на підтвердження оплати за надані адвокатські послуги відповідач надав суду платіжне доручення від 05 лютого 2021 року №463869, за яким ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» було здійснено платіж на суму 900 000 грн., до якого в тому числі входить і оплата послуг адвоката Адвокатського об`єднання «Альянс» Помазкіна А.Є. в цивільній справі №203/3507/20 за вказаним вище договором у розмірі 4 000 грн.

Колегія суддів враховує, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

З матеріалів справи вбачається, що вартість послуг юридичної допомоги складає 4 000 грн., що з урахуванням складності справи, характеру виконаної адвокатом роботи (консультація клієнта, вивчення позовних вимог, аналіз судової практики, оформлення відзиву, участь в судовому засіданні), фінансового стану клієнта, а також часу, витраченого адвокатом для виконання доручення, принципів співмірності та розумності судових витрат, критеріїв реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу в заявленому розмірі.

Окремо колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 28 грудня 2020 року, справа №640/18402/19 зазначила, що у разі встановлення розміру гонорару адвоката сторонами договору у фіксованому розмірі, він не залежить від обсягу послуг та часу, витраченого представником позивача, а отже є визначеним та підлягає стягненню.

Крім того, колегія суддів зауважує, що згідно з пунктом 10 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 88 ЦПК України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина друга цієї статті).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 03 липня 2009 року про здійснення ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС У 1987 році ОСОБА_1 відноситься до 2 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Тобто позивач, який відноситься до 2 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, відноситься до переліку осіб, які звільнені від сплати судового збору.

Водночас відповідно до частин першої, другої статті 79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно із частиною третьою цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Положеннями частини першої статті 84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові № 6-1544цс17 від 18.10.2017 року, відповідно до якої сторона, яка звільнена законом від сплати судового збору не звільняється від відшкодування витрат на правову допомогу.

Враховуючи зазначені положення законодавства, якими встановлено, що витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, а також той факт, що відповідач у справі належним чином документально підтвердив такі витрати, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про їх стягнення з ОСОБА_1 на користь відповідача ТОВ АТБ-МАРКЕТ.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції у зв`язку із розглядом апеляційних скарг ОСОБА_1 , колегія суддів враховує, що відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.7 ст.141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_1 відноситься до 2 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також зважаючи, що предметом позову є захист прав споживачів, останній в силу вимог статті 5 Закону України Про судовий збір звільнений від сплати судового збору в усіх судових інстанціях.

У зв`язку з чим, судовий збір за подання апеляційних скарг ОСОБА_1 покладається на рахунок держави

Частиною 2 статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Надаючи відзив на апеляційні скарги, ТОВ АТБ-МАРКЕТ просило стягнути на їх користь витрати на правничу допомогу у зв`язку із поданням вказаного відзиву в розмірі 2 500 грн.

Понесення відповідачем вказаних витрат підтверджується договором про надання правової (правничої) допомоги № 08/02-19/1 від 08 лютого 2019 року та додатковою угодою від 07 травня 2021 року до вказаного договору, відповідно до якої вартість послуг (гонорар) Об`єднання за цією угодою, зокрема складання адвокатом АО Альянс відзиву на апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2021 року та додаткове рішення від 11 березня 2021 року у справі № 203/3507/20 складає 2 500 грн.

Відповідно пункту 4 вищевказаної угоди, послуги за даною додатковою угодою вважаються належним чином наданими Об`єднанням з моменту підписання Сторонами відповідного Акту приймання-передачі таких послуг.

Згідно пункту 5 оплата послуг здійснюється клієнтом в межах місячного гонорару за відповідний календарний місяць.

Актом приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової (правничої) допомоги № 08/02-19/1 від 14 травня 2021 року вбачається підтвердження сторонами надання відповідної послуги у вказаному об`ємі та за зазначеною в додатковій угоді ціною.

Зазначено, що оплата послуг за цим актом включена в абонентську плату (гонорар) за травень 2021 року, тобто така сплата підлягатиме сплаті наприкінці місяця.

При цьому, згідно пункту 1 частини 2 статті 137 ЦПК України витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Таким чином, зважаючи, що сторони під час укладення додаткової угоди від 07 травня 2021 року, який є невід`ємною частиною договору про надання правової допомоги № 08/02-19/1 від 08 лютого 2019 року погодили оплату послуг наприкінці місяця, такі кошти підлягають стягненню не залежно від надання квитанції або платіжного доручення про їх фактичну сплату.

Аналогічні висновки, викладені в постановах Верховного Суду у складі судової палати Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року, справа 329/766/18 та 12 лютого 2020 у справі № 648/1102/19.

Таким чином, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційних скарг позивача на користь товариства з обмеженою відповідальністю АТБ-МАРКЕТ підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу за подання відзиву на апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції та додаткове рішення в розмірі 2 500 грн.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2021 року та додаткове рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 березня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю АТБ-МАРКЕТ в якості відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 2 500 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 16 червня 2021 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.