Справа № 466/8621/19 Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І.
Провадження № 22-ц/811/2940/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Симець В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Юхименко Руслани Іванівни на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 14 вересня 2020 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого до виконання ним своїх зобов`язань,-

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2019 року приватний виконавець Маковецький З.В. звернувся до суду із поданням, в якому просив тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов`язань, що покладені на нього рішенням Шевченківського районного суду м.Львова у справі №466/8621/19.

Подання обґрунтовує тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. перебуває виконавче провадження №61782829 з примусового виконання виконавчого листа №466/8621/19, виданого 31.03.2020 року Шевченківським районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 20000 доларів США основного боргу та 627,95 доларів США 3% річних. 09.04.2020 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а також накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно та кошти.

З інформації наданої приватному виконавцю , за боржником право власності на нерухоме майно не зареєстровано, відсутні рахунки в банківських установах, транспортні засоби за боржником не зареєстровані.

17 серпня 2020 року ОСОБА_1 на особистому прийомі в офісі приватного виконавця вручено вимогу надати доступ до житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , де він зареєстрований, з метою огляду, опису та подальшої реалізації майна боржника на електронних торгах. Проте, провести перевірку майнового стану боржника приватному виконавцю виявилося неможливим, оскільки доступу до приміщення не надано.

Згідно з відповіддю Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області ОСОБА_1 документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий 06.08.2008 року, органом 4610, а також паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданий 22.03.2016 року, органом 4610.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 14 вересня 2020 року подання задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа громадянина України ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий 06.08.2008 року, органом 4610, паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданий 22.03.2016 року, органом 4610), шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання покладених на нього зобов`язань, покладених рішенням Шевченківського районного суду м.Львова №466/8621/19 від 03.02.2020 року. Обов`язок виконання ухвали суду покласти на Державну прикордонну службу України.

Вказану ухвалу суду оскаржила представник ОСОБА_1 адвокат Юхименко Руслана Іванівна.

Вважає, що ухвала суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Покликається на те, що на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Стверджує, що суд першої інстанції прийняв ухвалу на умовах відсутності доказів, які б давали підстави вважати, що боржник ухиляється від виконання судового рішення, в тому числі і шляхом залишення території України.

Звертає увагу суду на те, що вимога приватного виконавця про надання доступу до житлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 з метою огляду та подальшої реалізації майна боржника не може бути реалізована, оскільки дане житлове приміщення та майно яке в ньому знаходиться, не належить на праві власності боржнику.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні подання відмовити.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, хоч належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Згідно з ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України суд, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та задовольняючи подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича про тимчасове обмеження виїзду за межі України ОСОБА_1 шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання покладених на нього зобов`язань, суд першої інстанції виходив з наявності у ОСОБА_1 невиконаного зобов`язання, покладеного на нього рішенням суду, ухилення останнього від його виконання.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з частинами 2, 3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

У справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia» від 11.07.2013 року) Європейський суд з прав людини застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон в зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі Європейський суд з прав людини визнав порушення ст.2 Протоколу №4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано «автоматично», тобто, лише в зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, та без належного обґрунтування з урахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Згідно з п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Таким чином, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником, може бути застосоване судом за ухилення від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, а не за наявність такої заборгованості.

За своїм змістом словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Матеріалами справи та судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. перебуває виконавче провадження №61782829 з примусового виконання виконавчого листа №466/8621/19, виданого 31.03.2020 року Шевченківським районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 20000 доларів США основного боргу та 627,95 доларів США 3% річних.

09 квітня 2020 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а також накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно та кошти.

09 квітня 2020 року приватним виконавцем Маковецьким З.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Копія постанови отримана боржником ОСОБА_1 отримана 12.05.2020 року, що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Постановою приватного виконавця Маковецького З.В. від 09.04.2020 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 .

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №206458479 від 09.04.2020 року за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно не зареєстроване.

Крім того, в боржника ОСОБА_1 відсутні рахунки в банківських установах, договорів про найм банківських скринь та зберігання цінностей з боржником не укладались.

Відповідно до відповіді АТ «Кредобанк» в ОСОБА_1 наявні відкриті рахунки, залишок коштів на яких становить 685,07 грн, 82,47 грн, 261,59 грн, проте на дані рахунки накладено арешт.

Окрім того, з відповіді Територіального сервісного центру МВС від 09.04.2020 року транспортні засоби за ОСОБА_1 не зареєстровані.

Згідно з інформації, наданої відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області від 17.03.2020 року ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

17 серпня 2020 року ОСОБА_1 на особистому прийомі в офісі приватного виконавця Маковецького З.В. вручено вимогу надати доступ до житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 з метою огляду, опису та подальшої реалізації майна боржника на електронних торгах. Проте, провести перевірку майнового стану боржника приватному виконавцю виявилося неможливим, оскільки доступу до приміщення не надано.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вважав, що наявність у ОСОБА_1 невиконаних зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, є підставою для обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Колегія суддів не може погодитися з судом першої інстанції, оскільки враховуючи вказані вище вимоги закону для задоволення подання приватного виконавця про обмеження у праві виїзду за межі України, що є тимчасовим обмеженням конституційних прав громадянина України, які також гарантовані Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, повинні бути достатньо вагомі підстави, які б свідчили про необхідність застосування такого заходу.

Задовольняючи подання, суд повинен встановити свідоме ухилення боржника від виконання судового рішення, вчинення боржником дій, які б свідчили про його намагання шляхом виїзду за межі України ухилитись від виконання рішення суду.

Сам факт відкриття виконавчого провадження, вчинення приватним виконавцем передбачених законом дій по його виконанню та його неналежне виконання боржником, при відсутності належних та допустимих доказів про ухилення боржника від виконання рішення суду, не свідчить про необхідність вжиття тимчасового обмеження конституційних прав боржника у праві виїзду за межі України.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, такі не містять належних та допустимих доказів на підтвердження ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення суду.

У поданні приватний виконавець посилався лише на наявність у ОСОБА_1 невиконаного зобов`язання, покладеного на нього судовим рішенням, що само по собі не доводить факту ухилення від виконання рішення суду.

Поклавши в основу судового рішення подання приватного виконавця, в якому міститься лише перелік дій, які він вчинив в процесі виконання судового рішення, суд першої інстанції не врахував те, що матеріали подання не містять належних та допустимих доказів на підтвердження ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням Шевченківського районного м. Львова від 03.02.2020 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, тому відсутні підстави для обмеження його у праві виїзду за межі України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Юхименко Руслани Іванівни - задоволити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 14 вересня 2020 року скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого до виконання ним своїх зобов`язань - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 02.02.2021 року

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Шеремета Н.О.

Цяцяк Р.П.