Постанова

Іменем України

09 червня 2021 року

м. Київ

справа № 234/8333/16-ц

провадження № 61-9329св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Діамантбанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮЗ Алко-Трест»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Лященко Аліна Михайлівна, на постанову Донецького апеляційного суду від 02 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Папоян В. В., Біляєвої О. М., Будулуци М. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Діамантбанк» (далі - ПАТ «Діамантбанк») звернулося до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮЗ Алко-Трест» (далі - ТОВ «ЮЗ Алко-Трест»), про звернення стягнення на предмет застави.

Позовну заяву мотивовано тим, що 12 грудня 2013 року між ПАТ «Діамантбанк» та ТОВ «ЮЗ Алко-Трест» укладено договір кредитної лінії № 606.

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором 12 грудня 2013 року між ПАТ «Діамантбанк» та ОСОБА_2 укладено договір застави транспортних засобів № 606/6.

Унаслідок порушення позичальником умов договору кредитної лінії станом на 13 серпня 2015 року виникла заборгованість в сумі 7 573 219,46 грн, з яких: 3 500 000,00 грн - основна заборгованість за кредитом, 812 383,61 грн - заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом, 1 178 287,88 грн - пеня, 2 082 547,97 грн - штраф.

06 серпня 2015 року ОСОБА_2 відчужив заставний автомобіль ОСОБА_3 .

Враховуючи викладене, ПАТ «Діамантбанк» просило суд в рахунок погашення заборгованості за договором кредитної лінії від 12 грудня 2013 року № 606 в сумі 7 573 219,46 грн, звернути стягнення на транспортний засіб - автомобіль TOYOTA LC, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_3 , на користь ПАТ «Діамантбанк», шляхом продажу вказаного автомобіля з публічних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною предмета застави, яка повинна бути визначена на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 12 квітня 2016 року замінено неналежного відповідача ОСОБА_3 на належного - ОСОБА_1 , та передано справу за підсудністю до Краматорського міського суду Донецької області.

Короткий зміст рішень судів

Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 21 червня 2016 року позовні вимоги ПАТ «Діамантбанк» задоволено. Звернуто стягнення на транспортний засіб марки TOYOTA LC, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований на ОСОБА_1 , на користь ПАТ «Діамантбанк», в рахунок погашення заборгованості за договором кредитної лінії від 12 грудня 2013 року № 606 в сумі 7 573 219,46 грн, шляхом продажу транспортного засобу з публічних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, яка повинна бути визначена на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом), під час проведення виконавчих дій. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальником порушено умови кредитного договору, а заставодавцем - вимоги закону щодо неможливості відчуження предмета застави без письмової згоди заставодержателя, тому наявні підстави для звернення стягнення на предмет застави.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 15 січня 2018 року заяву ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_4 , про перегляд заочного рішення Краматорського міського суду Донецької області від 21 червня 2016 року залишено без задоволення.

Ухвалу суду мотивовано тим, що про розгляд справи у суді першої інстанції відповідач була належним чином повідомлена через розміщення повідомлення на офіційному сайті Краматорського міського суду Донецької області. Окрім цього, суд зробив висновок, що у заяві відсутні посилання на будь-які докази, які мають істотне значення для справи, які не були досліджені судом при винесенні заочного рішення.

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 05 липня 2018 року заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 21 червня 2016 року змінено в частині розміру заборгованості, в рахунок погашення якої звертається стягнення. Звернуто стягнення на транспортний засіб марки TOYOTA LC 200 4,5 D V8 Premium 6АТ, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , зареєстрований на ОСОБА_1 , на користь ПАТ «Діамантбанк» в рахунок погашення заборгованості за договором кредитної лінії від 12 грудня 2013 року № 606 в сумі 4 312 383,61 грн, шляхом продажу транспортного засобу з публічних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, яка повинна бути визначена на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом), під час проведення виконавчих дій. У іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання щодо наявності підстав для звернення стягнення на предмет застави є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування. Натомість при вирішенні питання про розмір заборгованості, в рахунок якої необхідно звернути стягнення, суд першої інстанції залишив поза увагою, що ПАТ «Діамантбанк» частину процентів за користування кредитом та пені нарахувало після 11 грудня 2014 року, тобто поза межами строку кредитування.

При відхиленні доводів апеляційної скарги про неналежне повідомлення відповідача про розгляд справи, що позбавило її права на подання заперечень проти позовних вимог та підтвердження таких заперечень відповідними доказами, апеляційний суд вказав, що вони не можуть бути підставою для скасування оскарженого рішення з огляду на те, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідачу надано можливість заперечувати ті обставини, якими обґрунтовувались позовні вимоги, однак відповідач не спростувала обставин, які були предметом позовних вимог.

Постановою Верховного Суду від 06 лютого 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником Лященко А. М. , та касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Постанову Апеляційного суду Донецької області від 05 липня 2018 року скасовано.

Передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанову суду касаційної інстанції мотивовано тим, що матеріали справи не містять документів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було належним чином повідомлено про розгляд судом їх справи. Апеляційний суд порушив положення статті 158 ЦПК України 2004 року.

Постановою Донецького апеляційного суду від 02 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 21 червня 2016 року скасовано.

Позовні вимоги ПАТ «Діамантбанк» задоволено частково.

Звернуто стягнення на транспортний засіб марки TOYOTA LC 200 4,5D V8 Premium 6АТ, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , який на праві власності належить ОСОБА_1 , в рахунок погашення заборгованості у сумі 3 711 726,04 грн за договором кредитної лінії від 12 грудня 2013 року № 606, шляхом продажу транспортного засобу з торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною в процесі виконавчого провадження.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що у позивача виникло право звернення стягнення на предмет застави, оскільки позичальник не виконав зобов`язання за кредитним договором.

Всупереч підпункту 3.3.5 договору застави ОСОБА_2 (заставодавець) без погодження із заставодержателем зняв автомобіль з обліку для реалізації, який в подальшому було зареєстровано за ОСОБА_1 .

Реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, тобто на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статями 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

При визначенні розміру заборгованості апеляційний суд виходив з неправомірності нарахування кредитором процентів за користування кредитом та пені після закінчення строку дії договору. Суд першої інстанції неналежним чином врахував положення статей 530, 1048,1050 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у травні 2019 року до Верховного Суду,

ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Лященко А. М., просила суд скасувати постанову Донецького апеляційного суду від 02 квітня 2019 року, ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що під час нового розгляду справи апеляційний суд не врахував вимоги ЦПК України щодо обов`язковості висновків Верховного Суду у цій справі. Також апеляційним судом порушено вимоги статей 6, 95, 263, 381 ЦПК України, не дотримано принцип змагальності сторін у судовому процесі, визначеного статтею 12 цього Кодексу, враховуючи відсутність у матеріалах справи оригіналу договору застави.

Суд не встановив існування у ОСОБА_2 будь-яких зобов`язань за кредитними правовідносинами, які склались між ПАТ «Діамантбанк» та ТОВ «ЮЗ Алко-Трест», та не врахував, що наявність обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна не є достеменним підтвердженням існування договору застави.

На переконання заявника, вона не є заставодавцем за договором застави, а є добросовісним набувачем майна, оскільки не знала і не могла знати про існування цього договору та наявне обтяження майна при купівлі автомобіля.

Також матеріали справи не містять первинної бухгалтерської документації, оформленої відповідно до положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», на підтвердження наданого банком розрахунку заборгованості.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу, поданому до суду у вересні 2019 року, ПАТ «Діамантбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Діамантбанк» заперечувало проти доводів ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Лященко А. М., та просило відмовити у задоволенні вимог касаційної скарги.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу № 234/8333/16-ц з Краматорського міського суду Донецької області, зупинено виконання постанови Донецького апеляційного суду від 02 квітня 2019 року до закінчення касаційного провадження.

Ухвалою Верховного Суду від 19 травня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

12 грудня 2013 року між ПАТ «Діамантбанк» та ТОВ «ЮЗ Алко-Трест» укладено договір кредитної лінії № 606. У подальшому сторонами кредитного договору укладено декілька додаткових угод, а саме: 12 грудня 2013 року укладено додаткову угоду № 1, 23 січня 2014 року - додаткову угоду № 2 та 13 лютого 2014 року - додаткову угоду № 3. Відповідно до умов кредитного договору (з урахуванням умов додаткових угод) позичальнику надано кредит в межах встановленого ліміту у розмірі 3 500 000,00 грн зі сплатою процентів за користуванням кредитом у розмірі 24 % річних та комісії за надання кредиту у розмірі 0,5 % від розміру відкритої кредитної лінії на строк до 11 грудня 2014 року.

На забезпечення виконання ТОВ «ЮЗ Алко-Трест» зобов`язань за договором кредитної лінії 12 грудня 2013 року між ПАТ «Діамантбанк» та ОСОБА_2 укладено договір застави транспортного засобу № 606/6, за яким останнім передано в заставу належний йому на праві власності транспортний засіб TOYOTA LC, реєстраційний номер НОМЕР_1 , загальною вартістю 791 964,00 грн. 13 грудня 2013 року застава рухомого майна, автомобіля, зареєстрована в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за № 14071630.

Пунктом 4.1 договору застави транспортних засобів від 12 грудня 2013 року № 606/6 визначено випадки, у разі настання яких заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, серед яких є невиконання або неналежне виконання позичальником зобов`язання в цілому або в тій чи іншій частині в строки, передбачені кредитним договором; у випадку якщо заставодавець порушив будь-який з обов`язків, що зазначені в підпунктах 3.3.1-3.3.12 цього договору.

Підпунктом 3.3.5 договору застави визначено, що заставодавець зобов`язаний отримати письмову згоду заставодержателя на вчинення дій, пов`язаних із зміною права власності на предмет застави.

У зв`язку з неналежним виконанням ТОВ «ЮЗ Алко-Трест» зобов`язань за договором кредитної лінії від 12 грудня 2013 року № 606 ПАТ «Діамантбанк» 29 квітня 2015 року надіслало ОСОБА_2 та ТОВ «ЮЗ Алко-Трест» листи з вимогою погасити заборгованість.

Відповідно до наданого ПАТ «Діамантбанк» розрахунку заборгованість ТОВ «ЮЗ Алко-Трест» станом на 13 серпня 2015 року складає 7 573 219,46 грн, з яких: основна заборгованість за кредитом - 3 500 000,0 грн, заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитними коштами - 812 383,61 грн, заборгованість зі сплати пені - 1 178 287,88 грн, заборгованість зі сплати штрафу - 2 082 547,97 грн.

Відповідно до інформації, наданої Управлінням безпеки дорожнього руху Департаменту превентивної діяльності Національної поліції України, 06 серпня 2015 року автомобіль TOYOTA LC 200 4,5D V8 Premium 6АТ, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , на підставі довідки-рахунку перереєстровано на ОСОБА_3 , 08 серпня 2015 року на підставі довідки-рахунку ААЕ від 08 серпня 2015 року - на ОСОБА_6 , та 15 вересня 2015 року на підставі довідки-рахунку - на ОСОБА_1 з присвоєнням реєстраційного номера НОМЕР_2 .

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі - у редакції, чинній до набрання чинності Законом України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ») передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і норми застосованого права

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, колегія суддів вважає, що постанова Донецького апеляційного суду від 02 квітня 2019 року відповідає зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Лященко А. М. зазначає про те, що спірні правовідносини, які виникли між учасниками справи, стосуються виконання умов договору застави.

Також вказує, що матеріали справи не містять первинної бухгалтерської документації, оформленої відповідно до положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», на підтвердження наданого банком розрахунку заборгованості.

Позивачем, крім розрахунку заборгованості за договором кредитної лінії від 12 грудня 2013 року № 606, надано до суду виписки з особового рахунку ТОВ «ЮЗ Алко-Трест» за вказаним кредитним договором за період з 12 грудня 2013 року до 12 серпня 2015 року, в яких відображено рух коштів між контрагентами.

При визначенні розміру заборгованості апеляційний суд досліджував окремі періоди нарахування процентів за користування кредитом, пені та штрафу, обґрунтовував правомірність стягнення складових кредитної заборгованості.

Натомість ОСОБА_1 , заперечуючи правильність наданого розрахунку, не пояснила суду, в чому саме полягає помилковість визначеного розміру заборгованості.

При цьому ОСОБА_1 не є стороною кредитного договору. Інші учасники справи постанову апеляційного суду у касаційному порядку не оскаржують.

Оскільки аргументи щодо розміру заборгованості фактично стосуються переоцінки доказів у справі, колегія суддів в силу наявних у суду касаційної інстанції повноважень відповідно до положень статті 400 ЦПК України не вважає за можливе переглядати постанову апеляційного суду в цій частині.

Щодо застосування судом апеляційної інстанції інституту застави колегія судів зазначає таке.

Застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (стаття 572 ЦК України та стаття 1 Закону України «Про заставу»).

Відповідно до частин першої, другої статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі ліквідації юридичної особи заставодавця заставодержатель набуває право звернення стягнення на заставлене майно незалежно від настання строку виконання зобов`язання, забезпеченого заставою.

Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частини перша, друга статті 590 ЦК України).

За таких обставин, встановивши наявність у ТОВ «ЮЗ Алко-Трест» кредитної заборгованості, у зв`язку з тим, що позичальник не виконав обов`язки за кредитним договором з повернення кредитних коштів, у позивача виникло право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли в установленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

Статтею 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом.

Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства України застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави.

У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Вказаний правовий висновок висловлений у постановах Верховного Суду України: від 03 квітня 2013 року у справі № 6-7цс13, від 19 листопада 2014 року у справі № 6-168цс14 та у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 463/3582/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 619/4033/18 та від 18 березня 2020 року у справі № 202/5584/18.

З матеріалів справи вбачається, що 13 грудня 2013 року обтяження заставного рухомого майна, автомобіля, зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за № 14071630.

Зазначеним спростовується твердження заявника про безпідставне задоволення позову з огляду на те, що вона не є заставодавцем за договором застави, а є добросовісним набувачем майна, оскільки не знала і не могла знати про існування цього договору та наявне обтяження майна при купівлі автомобіля.

Апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що за конкретно встановлених обставин у цій справі застава зберігає свою силу для нового власника.

Встановлено, що усупереч умовам договору застави ОСОБА_2 14 січня 2015 року без погодження із заставодержателем зняв автомобіль з обліку для реалізації. У цей же день спірний автомобіль був зареєстрований за новим власником та в подальшому на підставі довідки-рахунку перереєстрований за ОСОБА_1

ОСОБА_1 не заперечує факт існування в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна запису № 14071630 щодо спірного автомобіля та не оскаржує правомірність здійснення такого запису. Натомість зазначає, що наявність обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна не є достеменним підтвердженням існування договору застави.

Водночас такі твердження заявника не спростовують висновків апеляційного суду, у тому числі і з огляду на те, що ОСОБА_2 як сторона укладеного договору застави дійсність цього договору не оскаржує. Постанову Донецького апеляційного суду від 02 квітня 2019 року у касаційному порядку оскаржує ОСОБА_1 , яка є лише набувачем спірного автомобіля.

Необізнаність ОСОБА_1 про неможливість відчуження спірного автомобіля з огляду на його перебування в заставі не є підставою для заперечення можливості кредитора (заставодержателя) реалізувати право на погашення кредитної заборгованості за рахунок заставного майна.

Спростовуючи наведені доводи, колегія суддів вважає за можливе також звернути увагу на Рішення Конституційного Суду України від 14 липня 2020 року у справі № 8-р/2020 (щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин першої, другої статті 23 Закону України «Про іпотеку»), враховуючи при цьому, що іпотека є видом застави.

У вказаному рішенні зазначено: «Особливістю цього виду забезпечення виконання зобов`язання є те, що обтяження майна іпотекою відбувається незалежно від зміни власника такого майна, тому стосовно кожного наступного власника іпотечного майна виникають ризики настання відповідальності перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання, зокрема звернення стягнення.

Обтяження нерухомого майна іпотекою передбачає заборону або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном та виникає з моменту внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту такого обтяження.

Набувач предмета іпотеки не позбавлений можливості отримувати інформацію про обтяження майна іпотекою самостійно або за допомогою третіх осіб та здатний виявити розумну обачність, щоб убезпечити себе від негативних наслідків, пов`язаних із набуттям статусу іпотекодавця, у тому числі і тих, що можуть настати у разі невиконання основного зобов`язання. Хоча обтяження майна іпотекою і впливає на можливість реалізації набувачем іпотечного майна свого конституційного права власності через обмежену правомочність розпоряджатися предметом іпотеки, втручання у таке право є мінімальним та спрямоване на врахування інтересів усіх суб`єктів вказаних правовідносин.»

ОСОБА_1 не зазначила про відсутність у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна станом на момент набуття спірного транспортного засобу у власність запису про обтяження майна заставою, або про відсутність у неї можливості отримати таку інформацію, що б указувало на порушення її прав.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що за встановлених обставин у цій справі ОСОБА_1 могла виявити розумну обачність, щоб убезпечити себе від негативних наслідків, пов`язаних із набуттям статусу заставодавця.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, переважно спрямовані на переоцінку доказів у справі, що в силу вимог статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Колегія суддів вважає, що постанова Донецького апеляційного суду від 02 квітня 2019 року ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно із статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ухвалою Верховного Суду від 29 серпня 2019 року зупинено виконання постанови Донецького апеляційного суду від 02 квітня 2019 року до закінчення касаційного провадження.

Оскільки касаційне провадження у справі закінчено, то виконання постанови Донецького апеляційного суду від 02 квітня 2019 року підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Лященко Аліна Михайлівна, залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного суду від 02 квітня 2019 року залишити без змін.

Поновити виконання постанови Донецького апеляційного суду від 02 квітня 2019 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк