РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/162/16-ц

провадження у справі №2/0285/279/21

01 лютого 2021 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суду Житомирської області у складі судді Сташківа Т.Б. за участі секретаря судового засідання Медяної І.В., та осіб, які беруть участь у справі:

представник позивача: не прибув,

представник відповідачів: Шепета Р.Л.

розглянувши в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

18 січня 2016 року ПАТ КБ ПриватБанк, правонаступником якого є АТ КБ ПриватБанк, звернулося до суду із зазначеним позовом, у якому просить стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором №108447-CRED від 25 грудня 2007 року в сумі 3 567, 38 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 23.08.2015 року, становить 82 335 грн. 16 коп.

В обґрунтування позову банк зазначає, що всупереч умов укладеного між публічним акціонерним товариством «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредитного договору №108447-CRED від 25 грудня 2007 року, останній своїх зобов`язань по Кредитному договору належним чином не виконував. У зв`язку з чим, станом на 06.12.2015 року у позичальника ОСОБА_1 та поручителя за кредитом ОСОБА_2 перед Банком виникла заборгованість за кредитом в сумі 3 567, 38 дол. США, яку останні не погашають у добровільному порядку, що змусило банк звернутись до суду із вказаним позовом.

В судове засідання представник банку не прибув, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити (а.с. 31).

Відповідачі в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, у яких відповідачі заперечили щодо задоволення позову, вказавши, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів отримання кредиту. Наявний в матеріалах розрахунок заборгованості за кредитом, складений банком, без долученої виписки про рух коштів на рахунку позичальника, сам по собі не може свідчити про отримання позичальником кредиту (а.с. 104, 111).

Крім того, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подали заяви про застосування строків позовної давності, у яких вказують про наявність правових підстав для відмови в позові у зв`язку з пропуском банком строку звернення до суду із зазначеним позовом, після переривання строку позовної давності, згідно ч. 2 ст. 264 ЦПК України (а.с. 107, 114).

Представник відповідачів ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, з підстав, викладених відповідачами у клопотаннях про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 104, 111), у разі ж встановлення судом обґрунтованості позовних вимог банку, просив застосувати строк позовної давності, який банком пропущено, після переривання строку позовної давності, згідно вимог ч. 2 ст. 264 ЦПК України (107, 114).

Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи та подані докази, заслухавши представника відповідачів, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 25 грудня 2007 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 3000 дол. США зі сплатою 24 % річних та кінцевим терміном повернення коштів 23.06.2009 року. Відповідно до п. 5.7. Кредитного договору строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагород, неустойки-пені, штрафів за вказаним Договором встановлюються сторонами тривалістю п`ять років (а.с. 10).

Цього ж дня, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до змісту якого, поручитель зобов`язалась солідарно відповідати перед банком за виконання грошових зобов`язань позичальника по вищевказаному кредитному договору (а.с. 13).

У зв`язку з неналежним виконанням грошових зобов`язань за кредитним договором, утворилась поточна заборгованість за кредитом, що стало підставою звернення ПАТ КБ ПриватБанк 7 квітня 2010 року до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення поточної заборгованості за кредитом в сумі 1676, 86 дол. США (а.с. 120, 121).

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 1 червня 2010 року (№2-1059/10), яке набрало законної сили, позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 поточну заборгованість за кредитним договором в сумі 1676, 86 дол. США, що становить 13 289, 28 грн. (а.с. 3).

У подальшому, відповідачі належним чином не виконували своїх грошових зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим, станом на 6.12.2015 року, виникла заборгованість за кредитом в сумі 5 064, 05 дол. США, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 1240, 32 дол. США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 3 823, 73 дол. США

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Оскільки позичальник, належним чином не виконав грошових зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за тілом кредиту та процентами за користування кредиту, тому позовні вимоги банку про стягнення з відповідачів заборгованості за тілом кредиту та вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, нарахованих до дня закінчення строку кредитування 23.06.2009 року - є обґрунтованими.

Доводи відповідачів та їх представника про те, що банком не надано належних доказів на підтвердження отримання позичальником кредитних коштів, не заслуговують на увагу, оскільки рішенням Новоград-Волинського суду від 1 червня 2010 року № 2-1059/10, встановлено, що позичальник за вказаним кредитом отримав кредитні кошти в розмірі 3 000 дол. США, тому зазначені обставини, згідно вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Крім того, як вбачається із змісту зазначеного рішення суду від 1 червня 2010 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подали заяви про визнання позову.

Разом з тим, позовні вимоги банку про стягнення процентів за користування кредитом, нарахованих після закінчення строку кредитування, за період з 24.06.2009 року до 6.12.2015 року, є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно п. 1.4. Кредитного договору кінцевий строк повернення кредитних коштів - 23.06.2009 року (а.с. 10).

Відтак, у межах строку кредитування до 23.06.2009 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року № 444/9519/12.

Отже, банк не вправі нараховувати проценти за користування кредитом після закінчення строку кредитування (23.06.2009 року), а тому позовні вимоги банку про стягнення процентів за користування кредитом, нарахованих після закінчення строку кредитування, за період з 24.06.2009 року до 6.12.2015 року, є необґрунтованими.

Разом з тим, враховуючи, що позовні вимоги банку є частково обґрунтованими, а відповідачами подано заяви про застосування строку позовної давності, тому суд вважає за необхідне застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову у зв`язку зі спливом такого строку, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (стаття 259 ЦК України)

Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Таким чином, позовна давність шляхом пред`явлення позову переривається саме на ту частину вимог (право на яку має позивач), що визначена ним у його позовній заяві. Обов`язковою умовою переривання позовної давності шляхом пред`явлення позову також є дотримання вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції та інших, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі (Постанова ВП ВС від 24 квітня 2019 року № 523/10225/15-ц).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Тобто новий строк позовної давності (після його переривання) починає свій перебіг наступного дня після пред`явлення позову.

Згідно п. 1.4. Кредитного договору кінцевий строк повернення кредиту - 23.06.2009 року. Згідно п. 5.7. Кредитного договору строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагород, неустойки-пені, штрафів за договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років (а.с. 10).

Як вбачається з обліково-статистичної картки на цивільну справу № 2-1059/10, ПАТ КБ ПриватБанк звернулося до суду з позовом до відповідачів про стягнення поточної заборгованості за вищевказаним кредитним договором в сумі 1676,86 дол. США - 7 квітня 2010 року, за результатами розгляду якого Новоград-Волинським міськрайонним судом ухвалено рішення від 1 червня 2010 року (а.с. 120)

Отже, у зв`язку із зверненням Банку до суду із вищевказаним позовом 7 квітня 2010 року, 5-ти річний строк позовної давності був перерваний та згідно вимог ч. 1 ст. 253 та ч. 3 ст. 264 ЦК України, з наступного дня розпочав свій відлік заново.

Таким чином, 5-ти річний строк позовної давності за вимогами банку про стягнення заборгованості за кредитним договором сплинув - 8 квітня 2015 року.

Однак, із вказаним позовом (про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 3 567, 38 дол. США) банк звернувся лише 18 січня 2016 року, тобто з пропуском 5-ти річного строку позовної давності (а.с. 23 зворот).

У позовній заяві АТ КБ ПриватБанк не просив поновити строк на звернення до суду із вказаним позовом.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, оскільки банк звернувся до суду із вказаним позовом зі спливом строку позовної давності, клопотання про поновлення такого строку не подавав, то згідно вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України, у задоволенні позову необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 12, 13, 76-83, 141, 258, 259, 264-265, 267, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подають учасниками справи через відповідні суди, а саме Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області.

Рішення складено в повному обсязі та підписано 4 лютого 2021 року.

Суддя Т.Б. Сташків