Справа № 204/8843/18
Провадження № 2/201/709/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Іващенко Ю.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В:

23.01.2019р. з Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла за підсудністю цивільна справи за позовом ПрАТ «НВО «Созидатель» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с. № 1-3 т.№ 1).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 28.01.2019р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін (а.с. № 28 т. № 1).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивач ПрАТ «НВО «Созидатель» є надавачем комунальних послуг мешканцям житлового будинку АДРЕСА_1 у цьому будинку була передана відповідачу на підставі акту здачі-приймання квартири від 01.10.2003р. Відповідач має заборгованість за спожиті послуги станом на 01.10.2016р. в сумі 28 221,68 грн.

На підставі викладеного, посилаючись на норми ст.ст. 509, 525, 526, 610 ЦК України, ст.ст. 67, 68 ЖК України, положення Законів України «Про житлово-комунальні послуги», просив стягнути з відповідача основний борг в сумі 28 221,68 грн., а також інфляційні витрати в сумі 10 111,58грн., 3%річних в сумі 2 449,43грн., а разом 40 782,69грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду від 29.05.2019р. у справі № 204/8843/18 було частково задоволено позовні вимоги та стягнуто з відповідача заборгованість в розмірі 28 221 грн.68коп. за житлово-комунальні послуги, яка утворилася з серпня 2015р. по вересень 2016р. (включно), інфляційні витрати в розмірі 9 039 грн.19коп. (за період з 01.10.2016р. по 22.11.2018р.) та 3% річних від простроченої суми в розмірі 1 815 грн.61коп. (за період з 01.10.2016р. по 22.11.2018р.), а всього 39 076грн.48коп. В задоволені іншої частини позову було відмовлено (а.с. № 54-55 т. № 1).

Ухвалою суду від 23.09.2020р. заочне рішення суду було скасовано (оскільки відповідач в межах розгляду цивільної справи № 204/8843/18 відзиву на позовну заяву суду не надавав, і обставини, на які він посилався в своїй заяві про перегляд заочного рішення, є істотними та не були враховані судом під час постановлення заочного рішення 29.05.2019р.),та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом)сторін (а.с. № 219 т.№ 1).

При новому розгляді справи, отримавши разом з заявою відповідача про перегляд заочного рішення і надані ОСОБА_1 квитанції про сплату останнім послуг з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території та послуги з опалення, холодного і гарячого водопостачання, позивач скористався правом уточнення (зменшення) позовних вимог до суми 31 292грн.21коп. з урахуванням строків позовної давності (а.с. № 29, 30 т. № 2).

Представник позивача Тиханков С.О. (діє на підставі довіреності від 04.01.2021р. а.с. № 34 т. № 2) 02.02.2021р. надав суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги він підтримує частково, а саме у розмірі 31 292грн.21коп. з урахуванням строків позовної давності. Також в цій заяві представник позивача просив справу розглядати без його участі (а.с. № 29, 30 т. № 2).

Відповідач ОСОБА_1 заявою від 02.02.2021р. також просив справу розглядати за його відсутності, наголошував на тому, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі з підстав, які він зазначав в заяві про перегляд заочного рішення (відсутність заборгованості) (а.с. № 26 т. № 2).

Таким чином, враховуючи заяви представника позивача та відповідача суд на підставі ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України ухвалив 02.02.2021р. рішення суду в судовому засіданні за відсутності обох сторін та без фіксування процесу технічними засобами.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, надавши також належну оцінку доводам відповідача щодо відсутності у нього заборгованості та долучені ним квитанції про оплату послуг, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Як вказує позивач, ПрАТ «НВО «Созидатель» є виконавцем комунальних послуг з утримання будинку і прибудинкової території, а також забезпечення надання інших комунальних послуг через приєднані зовнішньобудинкові мережі у житловому будинку АДРЕСА_2 .

На підтвердження фактичного споживання послуг позивач надав акт здавання-приймання квартири АДРЕСА_3 , складений на виконання договору на участь у пайовому будівництві № 1-4-8 від 30.05.2001р., на підставі якого квартира АДРЕСА_4 передана ОСОБА_1 генеральним директором АТЗТ «НВО «Созидатель», яким передбачено, що з моменту підписання цього акту замовник ОСОБА_1 зобов`язаний сплачувати ЖЕУ «Созидатель» витрати з експлуатації квартири (а.с. № 7 т.№1).

Як вбачається зі статуту ПрАТ «НВП «Созидатель», затвердженого рішенням загальних зборів від 22.01.2011р., ПрАТ «Науково-виробниче підприємство «Созидатель» є правонаступником АТЗТ «Науково-виробниче підприємство «Созидатель» (а.с. № 14 16 т. № 1).

Відповідно до даних Інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно, отриманої станом на 27.11.2018р., ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_5 з 05.10.2017р. (а.с. № 8 т. № 1).

Представник позивача по тексту долученої до заяви від 02.02.2021р. довідки стверджує, що відповідач має заборгованість за спожиті послуги за період з 01.12.2015р. по 31.08.2016р. в сумі 21 548 грн. 47 коп. (а.с. № 30 т. № 2).

На цю заборгованість позивачем нараховано інфляційні витрати в сумі 7 862 грн.87коп. (за період з 01.01.2016р. по 28.11.2018р.), а також 3% річних в сумі 1 880грн. 87коп. (за період з 01.01.2016р. по 28.11.2018р.) (а.с. № 30 т. № 2).

Відповідно до положень ст.ст. 156, 162 ЖК України, власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату,плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Між позивачем та відповідачем склалися відносини у сфері житлово-комунальних послуг, які регулюються положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ч. 1 ст. Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004р. № 1875-IV, в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно зі ст. 13 Закону, в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20.04.2016р. № 6-2951цс15.

Судом при розгляді справи перевірено стан заборгованості відповідача по оплаті послуг з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території та послуги з опалення, холодного і гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , як за період визначений при пред`явленні позову 28.11.2018р. (з серпня 2015р. по вересень 2016р. (включно) а.с. № 9-10 т. № 1), такі і за період визначений в розрахунку позивача станом на 02.02.2021р. (з 01.12.2015р. по 31.08.2016р. а.с. № 30 т. № 2) шляхом аналізу долучених ОСОБА_1 до матеріалів справи квитанцій (а.с. № 100-183 т. № 1, а.с. № 30 т. № 2).

Суд погоджується з позицією відповідача, що у нього відсутня заборгованість по оплаті послуг з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території та послуги з опалення, холодного і гарячого водопостачання, в тому числі і за період, який уточнено представником позивача 02.02.2021р. з урахуванням строків позовної давності (з 01.12.2015р. по 31.08.2016р.) (а.с. № 29, 30 т. № 2).

Ознайомившись з залученими квитанціями, представник позивача, будь яких контраргументів суду не надав, лише долучив до матеріалів справи розрахунок інфляційних втрат та 3% річних з урахуваннях строків позовної давності (а.с. № 30 т. № 2).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта ст. 256 ЦК України).

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому перебіг позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

Зі змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в судовому порядку. Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності (відсутності) відповідного клопотання сторін, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. В такому разі слід дослідити призначення платежів, квитанції на сплату житлово-комунальних послуг та історію таких оплат і в разі вчинення боржником оплати чергового платежу, встановити чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, що не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у Постанові за № 6-43цс17 від 22.03.2017р.

Правовою позицією Верховного Суду України від 09.11.2016р. у справі № 6-1457цс16 передбачено, що відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Як зазначає представник позивача по тексту позовної заяви, на підтвердження чого надає розрахунок (а.с. № 9-10 т. № 1), відповідач майже кожного місяця у спірному періоді (хоч з серпня 2015р. по вересень 2016р. (первісний позов), хоч з 01.12.2015р. по 31.08.2016р. (заява про уточнення (зменшення) позову від 02.02.2021р.) сплачував періодичні платежі, втім, або у меншій сумі або ж з переплато у наступному місця, що призводило до погашення блогу за попередній період. Означене, на думку представника позивача, свідчить про визнання ним суми боргу за періодичними нарахуваннями, а тому свідчить про переривання строків позовної давності в силу ч. 3 ст. 264 ЦК України (після переривання перебіг позовної давності починається заново), що, в свою чергу, виключає підстави для застосування судом строків позовної давності.

Суд не обговорює питання строків позовної давності, оскільки дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, а в межах строку позовної давності підлягає захисту тільки порушене право.

Оскільки суд дійшов висновку про відсутність у відповідача заборгованості за послуги з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території та послуги з опалення, холодного і гарячого водопостачання, не підлягають задоволенню і ті позовні вимоги, які стосуються стягнення з відповідача інфляційних витрат і 3% річних.

За вищезазначеного, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати, які понесені ПрАТ Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» по сплаті судового збору при подачі позову у розмірі 1 762грн., покладаються на позивача (а.с. № 4 т. № 2).

Судові витрати, які понесені відповідачем по справі по оплаті судового збору у розмірі 420грн.40коп. за подачу ним 03.08.2020р. заяви про зупинення стягнення на підставі виконавчих документів, покладаються на відповідача, оскільки ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 06.08.2020р. в задоволенні цієї заяви було відмовлено (а.с. № 184, 185-186, 204 т. № 1).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 156, 162 ЖК України ст.ст. 509, 526 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, 274, 279 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги, інфляційних витрат та трьох процентів річних відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Ткаченко Н.В.