ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/4665/20
Провадження № 22-ц/4820/130/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2020 року (суддя Бондарчук В.В.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницькгаз збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання природного газу

в с т а н о в и в :

У лютому 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Хмельницькгаз збут» (далі ТОВ «Хмельницькгаз збут», товариство) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання природного газу.

Позов мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_1 є споживачем послуг з газопостачання до житлового будинку по АДРЕСА_1 , на її ім`я відкрито особовий рахунок НОМЕР_1 . Товариство свої зобов`язання щодо забезпечення відповідача природнім газом виконує належним чином, надає споживачу послуги. Проте, відповідач свої зобов`язання по оплаті послуг за споживання природнього газу виконує не належним чином, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 21748,76 грн. 30 травня 2019 року відповідачу припинено газопостачання.

Посилаючись на наведене, ТОВ «Хмельницькгаз збут» просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь суму заборгованості за спожитий природний газ в розмірі 21748, рн., а також стягнути судовий збір у розмірі 2102 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Хмельницькгаз збут» заборгованість за спожитий природний газ в розмірі 21 748,76 грн. та судові витрати в сумі 2102 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 є споживачем послуг, які надає позивач. Послуги з постачання природного газу оплачувала не належним чином, що призвело до виникнення заборгованості перед позивачем в розмірі 21748,76 грн. за використаний природний газ. Строки позовної давності щодо щомісячних платежів регулярно переривалися, а тому суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні позову в частині вимог, що стосується стягнення заборгованості поза трирічним строком, який передував зверненню до суду із відповідними вимогами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково у межах строку позовної давності в період з лютого 2017 року по лютий 2020 року, з урахуванням пільг, які їй були надані та здійснених нею оплат за цей період.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції неповно встановлено обставини, які мають значення для справи, зокрема позивач не надав належний та обґрунтований розрахунок заборгованості та не вказав період, за який вона утворилась. Позивачем було надано два різних розрахунки за різні періоди. Разом з тим, суд першої інстанції не взяв до уваги наданий нею розрахунок, який вона визнає у межах строку позовної давності. Вважає, що суд першої інстанції не застосував строк позовної давності за її заявою, в порушення вимог законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Хмельницькгаз збут» просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Вказує, що 03.07.2020 року позивачем було надано фінансовий стан по особовому рахунку ОСОБА_1 , який відображає стан заборгованості споживача станом на 02.07.2020 року, з деталізацією пільг, такий розрахунок вимагала відповідач, оскільки з попереднього, який був наданий суду, їй було незрозуміло механізм нарахування та відшкодування пільг. Вважає, що суд вірно визначив період виникнення боргу, а також дійшов обґрунтованого висновку про переривання строку позовної давності відповідачкою, зокрема вчиненням нею періодичних оплат за надані послуги. Крім того, 26.06.2018 року між сторонами було укладено договір про погашення заборгованості на суму боргу 6169,54 грн., що однозначно свідчить про визнання відповідачкою свого боргу станом на 26.06.2018 року та переривання перебігу строку позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 13 червня 1996 року є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 .

За зазначеною адресою ТОВ «Хмельницькгаз збут» надає послуги із постачання природного газу та відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Постачальник свої зобов`язання щодо забезпечення споживача природним газом виконував належним чином, надавав споживачу відповідні послуги.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, починаючи з грудня 2016 року, станом на лютий 2020 року ОСОБА_1 має заборгованість за використаний природний газ в сумі 21748,76 грн.

Станом на грудень 2016 року показники газового лічильника, який встановлений у будинку відповідача становили 47205 куб.м.

30 травня 2019 року постачальником було припинено газопостачання споживачу, показник лічильника газу на день відключення становив 54449 м.куб.

Після припинення газопостачання боржником заборгованість не сплачена.

Відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 30.09.2015 № 2496 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 року за № 1382/27827.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 1 Розділу 3 постанови НКРЕКП від 30.09.2015, № 2496 «Про затвердження Правил постачання природного газу», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Частинами 1 та 3 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Частиною 2 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що постачання та розподіл природного газу мають забезпечуватися безперервно, з гарантованим рівнем безпеки та якості. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

За змістом наведених норм обов`язковим учасником відносин по постачанню споживачу природного газу є оператор ГРМ, який визначає об`єм (обсяг) споживання природного газу споживачем.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 цього Кодексу визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Згідно частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.

При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року у справі № 6-2170цс16.

Як вбачається із заявлених позовних вимог в лютому 2020 року, ТОВ «Хмельницькгаз збут», просить суд стягнути з відповідача заборгованість за послуги газопостачання за період з грудня 2016 року по травень 2019 року. При цьому з фінансового стану по особовому рахунку № НОМЕР_1 , вбачається, що по даному особовому рахунку споживачем вносилися періодичні платежі, які частково йшли на погашення нарахованої заборгованості за попередній період, що свідчить про те, що позивач визнавала наявну у неї заборгованість. Останній платіж споживачем було зроблено у листопаді 2018 року на суму 2756 грн., при цьому сума нарахованого платежу у цьому місяці становила 1164, 69 грн.

Крім того, 26.06.2018 року між ТОВ «Хмельницькгаз збут» та ОСОБА_1 було укладено договір про погашення заборгованості побутового споживача за послуги газопостачання №. Відповідно до п 1.1 цього договору ОСОБА_1 визнала за собою заборгованість за спожиті послуги, яка утворилась у зв`язку з несплатою за надані послуги станом на 26.06.2018 року.

Зазначивши у апеляційній скарзі про те, що вчинення нею оплати чергового платежу не свідчить про визнання нею боргу, що не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу, відповідач всупереч вищенаведеним нормам процесуального права не надала суду будь-яких доказів на підтвердження вказаних доводів і на спростування висновків суду, зокрема щодо призначення внесених нею платежів у частині, що перевищує вартість послуг у відповідний розрахунковий період.

Апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо періоду в якому утворилась заборгованість у розмірі 21749,30 грн. починаючи з грудня 2016 року, оскільки згідно з Фінансового стану по особовому рахунку № НОМЕР_1 споживач у грудні 2016 року погасила нараховану їй заборгованість у розмірі 11 469,65 грн. за попередній період і саме з цього часу почалось нарахування їй заборгованості, яка є предметом спору, з показника лічильника 47205 куб.м. Доводи апеляційної скарги щодо різниці поданих позивачем розрахунків не впливають на висновок суду, оскільки дані розрахунки фактично відображають однакову суму заборгованості в цілому та по кожному періодичному платежу.

Інші доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення підстав для розподілу судових витрат не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: Т.О. Янчук

А.В. Купельський

О.І. Ярмолюк