Єдиний унікальний номер 243/9647/20
Номер провадження 22-ц/804/462/21
П О С Т А Н О В А

Іменем У К Р А Ї Н И

03 лютого 2021 року Донецький апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.

за участі секретаря судового засідання Ротар Я.Б.

розглянувши відкрито в залі судових засідань Донецького апеляційного суду в м. Бахмут справу що виникла з цивільних правовідносин за позовною заявою Слов`янської міської ради Донецької області до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якій подано апеляційну скаргу Слов`янською міською радою Донецької області на заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 листопада 2020 року (головуючий у суді 1 інстанції Хаустова Т.А.), -

В С Т А Н О В И В:

05 листопада 2020 року Слов`янська міська рада подала до суду позов в якому виклала вимоги визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користуватися кімнатою АДРЕСА_1 -спірне житло. В обґрунтування позову заявник посилався на те, що відповідач є наймачем спірного житла, в якому не проживає без поважних причин з 2013 року та має заборгованість із сплати за житлово-комунальні послуги за вказаною адресою.

Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 листопада 2020 року в позові відмовлено. Згідно висновків суду відсутні підстави для виселення так як позивач не довів існування обставини щодо тривалого не проживання відповідача в спірному житлі та не надав доказів щодо причин не проживання.

Також відсутність правових підстав для задоволення позову суд вбачав у тому, що Слов`янською міською радою не підтверджено обставин з приводу того, що відповідач вибув із спірного житла і втратив інтерес до цього майна.

В апеляційній скарзі позивач висловив вимогу про скасування рішення суду та задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги зводились до того, що поза увагою суду залишились обставини, які мають суттєве значення для вирішення спору з приводу відсутності будь-яких перешкод з боку володільця спірного житла для користування позивачем кімнатою.

Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягало в тому, що фактичні обставини щодо відсутності ОСОБА_1 в спірному житлі протягом тривалого часу самі по собі вказують на його не проживання в ньому без поважних причин.

Та заявник стверджував про неможливість з`ясування обставин щодо знаходження в спірному житлі особистих речей відповідача та іншого, належного ОСОБА_1 майна - без його добровільної згоди, з огляду на що, Слов`янська міська рада вважала що не існує іншого способу захисту прав власника і володільця житла.

На час розгляду справи відзив не надходив.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, за відсутності позивача який просив розглянути справу без нього, також за відсутності відповідача повідомленого про час та місце судового розгляду належним чином, дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

21 березня 2004 року виконавчий комітет Слов`янської міської ради прийняв від Донецького регіонального відділення Фонду держмайна України в Донецькій області для подальшої експлуатації будинок АДРЕСА_1 /а.с.8/.

Рішенням виконавчого комітету Слов`янської міської ради від 29 травня 2019 року № 1267 гуртожиток в будинку АДРЕСА_1 передано з балансу комунального підприємства Слов`янської міської ради "ЖЕК № 6" на баланс Управління житлово-комунального господарства Слов`янської міської ради /а.с.9-10/.

Кімната АДРЕСА_1 надавалась для проживання ОСОБА_1 , в якій з 05 жовтня 2010 року значиться зареєстрованим місце проживання останнього /відомості про реєстрацію місця проживання а.с.17/.

16 серпня 2019 створено та затверджено склад комісії щодо дотримання Правил користування жилою площею та затверджено форму Акту про фактичне місце проживання/не проживання особи в жилому приміщені гуртожитку комунальної власності Територіальної громади м.Слов`янськ /а.с.11-12/.

За змістом Акту комісії від 12 лютого 2020 року та Акту комісії від 29 травня 2020 року, складеного із слів осіб які проживають по сусідству з кімнатою АДРЕСА_1 - ОСОБА_1 в даній кімнаті не проживає протягом тривалого часу з 2014 року; в Акті комісії від 14 серпня 2019 року, також із слів осіб які проживають по сусідству з кімнатою АДРЕСА_1 - вже зазначено, що ОСОБА_1 в даній кімнаті не проживає протягом тривалого часу з 2013 року /а.с.14-16/.

Згідно інформації Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» станом на 29 липня 2019 року заборгованість за опалювальний період в будинку АДРЕСА_1 складає 441810,06грн, з яких за кімнатою 20 значиться 17235,42грн /а.с.6-7/.

Згідно відомостей Комунального підприємства Слов`янської міської ради «Словміськводоканал» станом на 21 травня 2020 року мається заборгованість по водопостачанню та водовідведенню в кімнаті АДРЕСА_1 в загальному розмірі 4305,57грн (1243,54грн та 3062,03грн) /а.с.18-19/.

Станом на 15 травня 2020 року заборгованість за теплопостачання за кімнатою АДРЕСА_1 складало 20202,75грн /а.с.20-21/.

Та за даними Товариства з обмеженою відповідальністю «Синергія - БТ» за кімнатою АДРЕСА_1 рахується заборгованість за послуги з управління нерухомим майном в розмірі 1 633,06грн /а.с.23/.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини у справі та правильно застосував норми матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суд керувався статтею 391 Цивільного кодексу України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, однак згідно цієї статті підставою може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату особою інтересу до такого житлового приміщення.

Беззаперечним є та обставина, що відповідач вселився в спірне житло на правових підставах та на час вселення останнього було дотримано чинного законодавства.

Стаття 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло та ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 9 Житлового кодексу України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

За змістом наведених норм збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.

Отже вирішальним для розгляду даної справи є з`ясування обставин чи вибув відповідач із займаного житла та на яких підставах, і чи узгоджувалися дії наймача з його волевиявленням та втратою інтересу до спірного житла.

Зібрані письмові докази не підтверджують того, що відповідач не вважає кімнату АДРЕСА_1 місцем свого постійного проживання з 2013 чи 2014 року.

Також в судовому засіданні не підтверджені обставини з приводу наявності у відповідача іншого житла що знаходиться на значній віддалі за межами України.

У відповідності до положень частини 1 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень.

Причому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі /частина 5 статті 81 ЦПК України/.

Суд апеляційної інстанції виходить з того, що суд сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, роз`яснив позивачу права та обов`язки щодо надання доказів і сприяв здійсненню його прав, а також попереджував про наслідки неподання доказів, встановлені цивільним процесуальним кодексом, однак зазначаючи про обмежену і суперечливу інформацію викладену в актах про не проживання наймача, позивач та його представник жодних інших доказів в підтвердження позову та обставин якими він обґрунтовував свої вимоги не надали, також не повідомили суд про існування обставин, які би впливали на можливість отримання документальних доказів.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні, також не знайшли підтвердження ствердження позивача про не поважність причини з яких відповідач не користується спірним житлом.

Та вірні висновки суду першої інстанції про те, що встановлені обставини з приводу наявності заборгованості за житлово-комунальні послуги в кімнаті АДРЕСА_1 , не являються свідченням того, що мала місце відсутність відповідача в спірному житлі без поважних причин та невжиття дій направлених на стягнення такої заборгованості в спосіб визначений чинним законодавством не свідчить про втрату ОСОБА_1 правового інтересу до спірного житла.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем також не наведено жодної обставини яка би свідчила про труднощі щодо з`ясування обставин наявності в спірному житлі речей вжитку та особистих речей відповідача, у спосіб що визначений чинним законодавством України.

Та відсутні докази з приводу того, що в 2013 чи 2014 році ОСОБА_1 переїхав в інше місце проживання.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд обґрунтовано виходив з того, що самі Акти комісії від 12 лютого 2020 року, 29 травня 2020 року та від 14 серпня 2019 року, складені із слів осіб які проживають по сусідству з кімнатою АДРЕСА_1 , щодо не проживання відповідача в спірному житлі, які оцінені судом у сукупності з іншими доказами, не є належними підтвердженням обставини які є вирішальними для вирішення даного спору.

Рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в апеляційній скарзі - без встановлення відповідних фактів.

Та за недоведеності заявлених в апеляційній заяві фактів, в розумінні положень статті 71 ЖК України відсутні правові підстави стверджувати про те, що має місце тимчасова відсутність наймача без поважних причин.

Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

«Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві…» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 42, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

Визначальним у даній справі суд апеляційної інстанції вбачає те, що не підтверджені обставини з приводу того, що відповідач свідомо обрав місцем свого проживання житло далеко за межами України.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, висновки суду здійсненні з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Слов`янської міської ради Донецької області залишити без задоволення.

Заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 лютого 2021 року.

Судді: