ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року

м.Суми

Справа №950/28/21

Номер провадження 22-ц/816/870/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

сторони:

позивач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»

на заочне рішення Лебединського районного суду Сумської області від 18 березня 2021 року в складі судді Косолапа В.М., ухвалене в м. Лебедин, повний текст якого складено 18 березня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 26 березня 2007 року в розмірі 20987 грн 16 коп., в тому числі 18773 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 18773 грн 00 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту та 2214 грн 16 коп. - заборгованість за простроченими відсотками.

Заочним рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 18 березня 2021 року в задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на те, що заочне рішення суду ухвалено без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити повністю.

Зазначає, що сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору.

Вказує, що відповідач після отримання картки здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору на визначених ними Умовах про надання та обслуговування платіжних карток.

Зазначає про те, що відповідач, підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою договору та його умовами.

Від відповідача відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2021 року: 2270 * 100 = 227000 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 26 березня 2007 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримала кредитну картку «Універсальна» з встановленим кредитним лімітом 520 грн 00 коп. Базова процентна ставка за кредитним лімітом 3 % на місяць на залишок заборгованості (а.с. 43).

Згідно з довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір № б/н, за яким їй було надано кредитні картки з терміном дії до 12/08, 02/10, 05/14, 05/18, 01/22 та 10/22 (а.с. 42).

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відбувся старт карткового рахунку № НОМЕР_1 , встановлено кредитний ліміт 520 грн 00 коп., який змінювався у бік збільшення з 05 серпня 2008 року до 01 березня 2018 року в розмірі 10000 грн 00 коп., а з 01 червня 2020 року кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн (а.с. 41).

При цьому, з виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 вбачається рух коштів з 19 грудня 2008 року (а.с. 27-40).

На підтвердження зменшеної суми боргу позивач надав розрахунок заборгованості за договором № б/н від 26 березня 2007 року, згідно якого станом на 17 лютого 2021 року заборгованість ОСОБА_1 складає 20987 грн 16 коп., в тому числі: 18773 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 18773 грн 00 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту та 2214 грн 16 коп. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 143).

Відмовляючи позивачу в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необгрунтованості позовних вимог банку.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем, всупереч зазначених вимог закону, не надано суду належних і допустимих доказів того, що між сторонами склалися договірні відносини щодо надання банківського кредиту на заявлених умовах банку.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що з 01 жовтня 2015 року по 01 жовтня 2019 року банк щомісячно проводив нарахування та погашення відсотків за рахунок тіла кредиту на загальну суму 21403 грн 25 коп. (четверта колонка розрахунку заборгованості).

Також з матеріалів справи вбачається, що розмір процентів за користування кредитним лімітом, встановлений договором на рівні 3 % (36 % річних) з 01 вересня 2015 року було збільшено банком до 3,6 % (42 % річних), однак доказів погодження збільшення розміру процентів позивачем надано не було.

Згідно розрахунку сума заборгованості за простроченими відсотками - 2214 грн 16 коп. розрахована банком за період з 01 жовтня 2019 року по 17 лютого 2021 року. Проте з 01 жовтня 2019 рок відповідач не користувалася кредитними коштами, натомість здійснювала погашення кредиту.

Станом на 01 жовтня 2019 року, як зазначив банк у розрахунку, заборгованість за кредитом складає 20522 грн 96 коп., однак станом на вказану дату банк здійснив погашення відсотків за рахунок тіла кредиту в розмірі 21403 грн 25 коп., тобто безпідставно збільшив розмір тіла кредиту і на таку збільшену заборгованість нарахував відсотки у збільшеному розмірі. Станом на 01 жовтня 2019 року тіло кредиту було погашене в тому числі за рахунок самостійно стягнутих банком відсотків за рахунок такого кредиту.

Колегія судів погоджується з твердження суду першої інстанції, що банк здійснював нарахування відсотків на завищене за рахунок сплачених відсотків тіло кредиту, а відсотки нараховував у завищеному розмірі.

Позивачем не надано доказів того, що станом на 17 лютого 2021 року в ОСОБА_1 наявна заборгованість за кредитним договором.

За встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Інші доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Заочне рішення Лебединського районного суду Сумської області від 18 березня 2021 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.І. Собина

С.С. Ткачук