КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
======================================================================
Провадження №22-ц/824/845/2021 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

розглянувши у в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 листопада 2018 року у справі за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року позивачі звернулися до суду першої інстанції з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідачі є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 , які в ній проживають та користуються послугами, що надаються позивачами, однак відповідачі не в повному обсязі та несвоєчасно сплачують квартплату, та плату за надані послуги, внаслідок чого виникла заборгованість за житлово-комунальні послуги.

На підставі викладеного в позові, КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» просило суд першої інстанції стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01 січня 2011 року по 28 лютого 2015 року, з урахуванням інфляційного нарахування та 3% річних, у розмірі 81494 грн. 06 коп., а КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» просило суд першої інстанції стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01 березня 2015 року по 30 червня 2018 року, з урахуванням інфляційного нарахування та 3% річних, у розмірі 10989 грн. 73 коп., також позивачі просили суд вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 листопада 2018 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» суму заборгованості у розмірі 10989 грн. 79 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» суму заборгованості у розмірі 81494 грн. 06 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» суму судового збору у розмірі 209 грн. 38 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» суму судового збору у розмірі 1552 грн. 62 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_4 зазначає, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, оскільки ОСОБА_1 є єдиним з числа осіб вказаних у позові, який зареєстрований в квартирі АДРЕСА_2 , хоч і не проживає у ній з 1986 року через конфліктні відносини з сестрою та членами її сім`ї.

Суд першої інстанції, посилаючись лише на ордер на житлове приміщення встановив, що у квартирі проживають та отримують комунальні послуги відповідачі у справі, що призвело до помилкових висновків, оскільки ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 07 квітня 2008 року, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 від 25 серпня 1998 року, а ОСОБА_4 змінила прізвище на ОСОБА_5 .

Окрім того, суду першої інстанції була надана інформація про те, що у вище вказаній квартирі, окрім відповідачів, зареєстровані ще ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які проживали у квартирі у періоди, що вказані позивачами. Також суду була відома інформація про те, що ОСОБА_2 по м. Києву не зареєстрований. Зазначена неповнота з`ясування обставин справи призвела до порушення судом норм процесуального права та незалучення інших осіб належними відповідачами у даній справі.

Наданий суду ордер на житлове приміщення посвідчує лише право на вселення до жилого приміщення, а тому є недопустимим доказом договірних відносин з позивачами щодо надання комунальних послуг.

Також в доводах апеляційної скарги, ОСОБА_4 зазначає, що позивачі не могли не мати відомостей щодо осіб, які дійсно проживають в квартирі, та щодо відомостей про смерть ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також відомостей про реєстрацію інших осіб в квартирі, оскільки тривалий час у КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» працював паспортист, який видавав довідки форми №3.

Виходячи з характеру спірних правовідносин, відповідачі у справі не є власниками житлового приміщення, а є лише його наймачами, тому судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права.

Разом з тим, судом першої інстанції було розглянуто справу за відсутності належного повідомлення учасників справи про дату, час та місце судового розгляду справи, що призвело до неможливості скористатися наданим процесуальними правами щодо подання відзиву на позовну заяву, клопотання по застосування наслідків позовної давності до спірних правовідносин, оскільки рекомендовані повідомлення про вручення відповідачам поштової кореспонденції не можуть вважатися достовірними доказами, оскільки на усіх повідомлення міститься ідентичний підпис, а тому не можливо дійсно встановити чи дійсно отримували відповідачі у справі будь-які повідомлення від суду.

Окрім того, скаржник в поданій апеляційній скарзі просить суд застосувати наслідки спливу позовної давності в частині позовних вимог до скаржника щодо стягнення з останнього заборгованості по сплаті комунальних послуг за періоди з 01 березня 2015 року по 30 квітня 2018 року у сумі 10989 грн. 73 коп. та з 01 січня 2011 року по 28 лютого 2015 року у сумі 81494 грн. 06 коп., враховуючи те, що загальний строк позовної давності становить три роки.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в частині позовних вимог до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 закрити провадження у справі, а в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 відмовити.

Відповідно до довідки Київського апеляційного суду від 02 листопада 2020 року у Київського апеляційного суду відсутні кошторисні призначення на оплату послуг з пересилання письмової кореспонденції через відділення поштового зв`язку.

З метою дотримання судом процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на рішення суду, судом апеляційної інстанції вся поштова кореспонденція, яка адресована учасникам справи надсилається на електронні адреси учасників справи.

Так, Київським апеляційним судом 20 січня 2021 року було надіслано на електронні адреси позивачів, які містяться на їхніх офіційних інтернет-сайтах, копію ухвали про відкриття провадження у справі від 26 листопада 2020 року та копію апеляційної скарги ОСОБА_4 на рішення суду першої інстанції від 12 листопада 2018 року у даній справі.

Разом з тим, позивачі не скористались своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_4 .

У зв`язку з тим, що в порядку визначеному ст. 360 ЦПК України, на адресу Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив, а відсутність відзиву не перешкоджає перегляду судового рішення, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності такого відзиву.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року було відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_4 про витребування доказів та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі.

Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з урахуванням наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» створене на підставі рішення Святошинської районної місті Києві ради від 24.04.2008 №212 «Про удосконалення комунальних підприємств та реорганізацію КП «Галагани».

КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» створене на підставі рішення Київської міської ради від 09.10.2014 №270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва».

Відповідно до п.2.2 та п. 4.2 статуту позивачів, предметом діяльності підприємства є: утримання житлового і нежитлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва та закріплений за підприємством на праві господарського відання, а також обслуговування житлового та нежитлового фонду, що не належить до комунальної власності м. Києва, на договірних засадах у встановленому поряду; надання послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій та інших житлово-комунальних послуг, виконання функцій балансоутримувача житлового та нежитлового фонду, укладання договорів на надання житлово-комунальних послуг, контроль за виконанням умов договорів у встановленому порядку (а.с. 6-13).

Відповідно до ордеру на житлове приміщення №238939 від 12 лютого 1975 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 є наймачами квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15).

Згідно розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01 січня 2011 року по 28 лютого 2015 року розмір заборгованості перед КП «Дирекція з обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» складає 81494 грн. 06 коп. з яких: основна сума заборгованості - 56654 грн. 23 коп.; інфляційні нарахування з 19717 грн. 69 коп.; 3 % річних - 5122 грн. 14 коп. (а.с. 19-22).

Згідно розрахунку заборгованості у КП Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» за період з 01 березня 2015 року по 30 квітня 2018 року складає 10989 грн. 73 коп., з яких: основна сума заборгованості - 9683 грн. 67 коп.; інфляційні нарахування - 1025 грн. 54 коп.; 3 % річних - 280 грн. 52 коп. (а.с. 16-18).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора щодо сплати грошей за надані послуги.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. 2-4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

За правилами частини четвертої статей 319 та 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно в відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строк, встановлені договором або законом.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, визначені законом або договором.

Пункт 6 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлює, що споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг лише за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг.

Порядок оформлення претензій споживачів до виконавців визначено статтями 27, 28 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», якими передбачено, що у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг, складається акт-претензія. Зазначені положення також містилися у ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відсутність претензій, щодо надання житлово-комунальних послуг позивачем, підтверджує дотримання позивачем при наданні послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій вимог, щодо якості та кількості послуг, встановлених Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005 р.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачами на підтвердження заявлених позовних вимог було надано суду першої інстанції копію ордеру на житлове приміщення №Г238939 від 12 лютого 1975 року, а також розрахунок заборгованості надані, але не сплачені відповідачами, житлово-комунальні послуги.

Під час дослідження матеріалів справи, судом апеляційної інстанції було додатково встановлено, що один із наданих суду розрахунків не стосується відповідачів у справі, так як з його змісту вбачається, що позивачами було здійснено розрахунок заборгованості за житлово-комунальні послуги ОСОБА_9 , АДРЕСА_3 , за період з 01.03.2015 по 30 червня 2018 року. (а.с. 21), тоді як ОСОБА_9 не є відповідачем у даній справі та не має жодного відношення до наданих позивачами житлово-комунальних послуг ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , що проживають за адресою АДРЕСА_4 .

Таким чином, суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та дійшов передчасного висновку, що вказаний розрахунок заборгованості вважається належним та допустимим доказом у даній справі.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що справу було розглянуто за відсутності належного повідомлення учасників справи про такий розгляд та позбавлено відповідача у справі ОСОБА_4 заявляти клопотання, подавати докази та брати безпосередню участь у судовому розгляді, то суд апеляційної інстанції оцінює такі доводи критично, враховуючи таке.

Відповідно до змісту ст. 128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку.

Статтею 130 ЦПК України передбачено, що розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.

Як вбачається з матеріалів справи та рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення відповідачі у справі отримали 18 вересня 2018 року судову повістку-повідомлення про призначене судове засідання у даній справі на 12 листопада 2018 року (а.с. 35-38).

Твердження скаржника про те, що судову повістку-повідомлення було отримано іншою особою, про що свідчить ідентичний підпис на усіх рекомендованих повідомленнях, є безпідставним, оскільки на суд не покладається обов`язок досліджувати підписи на рекомендованих повідомленнях та встановлювати осіб, які отримали надіслане судом повідомленням, для суду першої інстанції достатньо факту наявності такого підпису та факту вручення рекомендованого листа. Окрім того, для встановлення факту отримання судової повістки-повідомлення іншою особою, відмінною від особи відповідача, необхідно мати спеціальні знання у відповідній галузі або наявність відповідного висновку експерта, складеного за результатами проведення почеркознавчої експертизи.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не залучив до участі у справі належних відповідачів, а саме: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , то суд апеляційної інстанції вважає їх необґрунтованими, враховуючи таке.

Відповідно до положень ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Отже, з правового аналізу зазначеної норми цивільного процесуального права, суд першої інстанції позбавлений можливості самостійно та на власний розсуд залучати співвідповідачів у справі чи здійснювати заміну на належного відповідача у справі без обґрунтованого клопотання позивача у справі.

Таким чином, суд першої інстанції зобов`язаний в межах наданих доказів та заявлених позовних вимог розглянути спір.

Щодо доводів скаржника про те, що суд першої інстанції не врахував ту обставину, що відповідач у справі ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідач ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до моменту пред`явлення позову, призвели до передчасного висновку про відкриття провадження в цій частині та стягнення з померлих відповідачів заборгованості, то суд апеляційної інстанції погоджується з такими доводами апеляційної скарги лише в тій частині, що провадження у справі щодо заявлених позовних вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягає закриттю, з урахуванням такого.

Відповідно до ст. 55 ЦПК України, разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Статтею 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: 1) справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства; 2) відсутній предмет спору; 3) набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами; 4) позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом; 5) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом; 6) суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 186 цього Кодексу; 7) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; 8) після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 (а.с. 73)

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 (а.с. 74)

Вказані документи були надані суди лише під час звернення ОСОБА_4 до суду з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції у даній справі.

Зазначені обставини свідчать про те, що ні позивачам у справі, ні суду на момент відкриття провадження у справі не було відомо про те, що відповідачі у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 померли ще до пред`явлення позову та відкриття провадження у даній справі, відповідно суд першої інстанції не міг перевірити вказані обставини.

Разом з тим, нормами чинного цивільного процесуального права визначено вичерпні підстави для закриття провадження у справі. Не зважаючи на те, що ст. 255 ЦПК України не передбачено такої підстави для закриття провадження у справі, якщо судом буде встановлено що позов пред`явлено до відповідачі, які померли ще до відкриття провадження у справі, суд апеляційної інстанції вважає доцільним закрити провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставність позовних вимог до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а також застосування в цій частині наслідків спливу позовної давності, то суд апеляційної інстанції погоджується з такими доводами апеляційної скарги лише в частині застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки скаржником не доведено факт відсутності заборгованості по сплаті за житлово-комунальними послугами та з урахуванням такого.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Для цілей застосування частини третьої та четвертої статті 267 ЦК України поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у цивільному процесі»: сторонами в цивільному процесі є такі її учасники як позивач і відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України); тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, що викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51)).

Таким чином, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_4 заборгованості за житлово-комунальні послуги підлягають частковому задоволенню, з урахуванням такого.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачами не сплачувати грошові кошти за надані позивачами житлово-комунальні послуги, починаючи з січня 2011 року.

З урахуванням тієї обставини, що в березні 2015 року було змінено надавача житлово-комунальних послуг, то відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості, перед КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» у відповідачів виникла заборгованість в розмірі 56654 грн. 23 коп., за період з січня 2011 року по лютий 2015 року, а перед КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» у відповідачів виникла заборгованість у розмірі 9683 грн. 67 коп.

Однак з урахуванням звернення КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» до суду з позовом поза межами трирічного строку (позовної давності), колегія суддів доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Щодо позовних вимог КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва», то колегія суддів доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за останні три роки, що передували даті звернення до суду з позовом, а саме за період з липня 2015 року по червень 2018 року (включно).

З наданого суду загального розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачам нараховувались лише плата за утримання будинків та прибудинкової території загальних розмір якої за останні три роки, що передували зверненню становить 9021 грн. 78 коп., відповідно саме ця сума підлягає стягненню з відповідачів у справі: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Також, звертаючись до суду з позовом, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» просило суд стягнути інфляційні втрати та 3% річних, наводячи при цьому свої суми до стягнення, але не надаючи суду детальної формули за якою здійснювалось таке нарахування. Таким чином колегія суддів вважає за можливе навести свій розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, які будуть розраховуватись судом за період з 01 липня 2015 року по 30 червня 2018 року на суму заборгованості 9021 грн. 78 коп.

Так, розрахунок інфляційних збитків здійснюється судом апеляційної інстанції за формулою:

[Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період

[Збитки від інфляції] = [Сума боргу] [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]

Розрахунок інфляційних збитків.

Місяці простроченняІндекси інфляціїСукупний індекс інфляціїСума боргуСума боргу з урахуванням інфляціїЗбитки від інфляції
Липень 2015 - Червень 201899 99.2 102.3 98.7 102 100.9 99.6 101 103.5 100.1 99.8 99.9 99.7 101.8 102.8 101.8 101.1 101 101.8 100.9 101.3 101.6 100.2 99.9 102 101.2 100.9 101.5 100.9 101.1 100.8 100 100132.309 021.0011 934.782 913.78
Всього: 2 913.78

Відповідно, інфляційні збитки за вказані періоди складають 2913 грн. 78 коп.

Розрахунок 3% відсотків річних здійснюється судом апеляційної інстанції за наступною формулою:

[Відсотки] = [Сума боргу] [Процентна ставка] / 100% / 365 днів [Кількість днів]

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуВідсоткова ставкаВідсотки
01.07.201530.06.21.003811.89
Всього: 1096 811.89

Відповідно 3% річних складає 811 грн. 89 коп.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що з відповідачів у справі: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 слід стягнути в солідарному порядку на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» заборгованість в розмірі 12747 грн. 45 коп., з яких: 9021,78 грн. - сума основного боргу; 2913,78 грн. - інфляційні нарахування; 811,89 грн. - три відсотка річних.

Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Таким чином, судом апеляційної інстанції перевіряється правильність висновків першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення; скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставини справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, який не підлягає застосуванню, або незастосуванню закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до положень ст. 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі та не застосування судом першої інстанції наслідків спливу позовної давності, відповідно апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати в частині позовних вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та закрити провадження в цій частині, рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог із застосуванням наслідків спливу позовної давності.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так при зверненні до суду з позовом кожним із позивачів слід було сплатити судовий збір у розмірі по 1762 грн.

З урахування того, що при зверненні до суду з позовом Комунальне підприємство «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» при зверненні до суду з позовом було сплачено 1552 грн. 62 коп., відповідно з останнього слід стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 209 грн. 38 коп.

З урахуванням того, що в задоволенні позовних вимог КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» до відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_4 відмовлено, то судом апеляційної інстанції не вирішуватиметься питання щодо стягнення з відповідачів судового збору на користь КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва».

Таким чином, з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_4 підлягає стягненню судовий збір лише на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Так, з матеріалів справи вбачається, що Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» при зверненні до суду з позовом сплатило судовий збір у розмірі 209 грн. 38 коп., відповідно з ОСОБА_4 та ОСОБА_4 слід стягнути на їх користь судовий збір у розмірі по 104 грн. 69 коп. з кожного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , який є скаржником у справі, звертаючись до суду з апеляційною скаргою сплатив судовий збір у розмірі 2643 грн. З урахуванням того, що його апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, то з позивачів у справі слід стягнути на його користь судовий збір у розмірі по 1321 грн. 50 коп. з кожного, оскільки в задоволенні позовних вимог КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» до ОСОБА_4 та ОСОБА_4 взагалі відмовлено, а позовні вимоги КП Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» задоволені частково лише в межах позовної давності.

Керуючись ст.ст. 141, 255, 367, 369, 374, 376, 377 України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 листопада 2018 року у справі за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Провадження у справі за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги закрити.

Позов Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 12747 грн. 45 коп., з яких: 9021 грн. 78 коп. - сума основного боргу; 2913 грн. 78 коп. - інфляційні нарахування; 811 грн. 89 коп. - три відсотка річних.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» в дохід держави недоплачений судовий збір при зверненні до суду з позовом у розмірі 209 грн. 38 коп.

Стягнути зі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» судовий збір за звернення до суду з позовом у розмір по 104 грн. 69 коп. з кожного.

Стягнути з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» та Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» на користь ОСОБА_1 судовий збір за звернення до суду з апеляційною скаргою у розмірі по 1321 грн. 50 коп. з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків встановлених ст. 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

Позивачі:Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», зареєстроване місце знаходження: вул. Симиренка, 17, м. Київ, ;

Комунальне підприємство «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва», зареєстроване місце знаходження: вул. Симиренка, 17, м. Київ,

Відповідачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя-доповідач

Судді: