Ухвала

10 червня 2021 року

м. Київ

справа № 752/13903/15-ц

провадження № 61-6645ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «Арма», Державної іпотечної установи, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кабаєва Алла Анатоліївна, про іпотечний кредит та припинення іпотечного договору,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «Арма», Державної іпотечної установи, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кабаєва А. А., про іпотечний кредит та припинення іпотечного договору.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 05 березня 2020 року у задоволенні зазначеного позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 , в особі свого представника, оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року апеляційну скаргу залишено без задоволення. Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 березня 2020 року - без змін.

20 квітня 2021 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року у вищевказаній справі з пропуском строку на касаційне оскарження, установленого статтею 390 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначив клопотання про поновлення строку на касаційне провадження, посилаючись на те, що після направлення відповідних запитів до судів першої та апеляційної інстанцій, отримав копію постанови апеляційного суду лише 22 березня 2021 року. На підтвердження зазначеного надав копії запитів та витяг з офіційного сайту Акціонерного товариства «Укрпошта» про відстеження поштового пересилання за трек номером.

Ухвалою Верховного Суду від 30 квітня 2021 року визнано наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними, касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху для усунення недоліків до 11 червня 2021 року, але не більше десяти днів з дня отримання ухвали. Зокрема, заявника зобов`язано звернутись із заявою про поновлення строку, в якій навести інші підстави для поновлення строку та надати докази на обґрунтування таких доводів.

Також зазначеною ухвалою заявника повідомлено про наслідки невиконання вимог ухвали суду, а саме: у разі якщо клопотання про поновлення строку касаційного оскарження не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для його поновлення визнані неповажними, у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

Копію вказаної ухвали направлено заявнику на адресу указану в касаційній скарзі.

У строк, визначений в ухвалі, ОСОБА_1 направив до Верховного Суду матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, зокрема: клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та докази на підтвердження своїх доводів.

У новому клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення ОСОБА_1 зазначає, що він особисто не був присутнім у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції 07 жовтня 2020 року, в цей день повний текст постанови не оприлюднювався, тому не міг бути йому відомим. Повноваження представника - адвоката Ковальчука В. В. було припинено після розгляду апеляційної скарги Київським апеляційним судом. Зазначені обставини підтверджуються листом Адвокатського об`єднання «Ковальчук і партнери» від 14 жовтня 2020 року. ОСОБА_1 зазначає, що він не має юридичної освіти, необізнаний щодо строків виготовлення та направлення судами сторонам судових рішень, тому після ухвалення 07 жовтня 2020 року судового рішення апеляційним судом та припинення договору про надання правничої допомоги, він вдався до очікування. У листопаді 2020 року ОСОБА_1 захворів на COVID-19, на підтвердження чого надав копію результатів лабораторних досліджень, зазначає, що оскільки перебіг хвороби був складним і подальша реабілітація та відновлення здоров`я зайняли значний час, до судової справи він зміг повернутись на початку 2021 року, у зв`язку з чим, у березні 2021 року направив до суду першої та апеляційної інстанцій відповідні запити.

Вважає, що зазначені обставини, у їх сукупності, свідчать про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень.

Вирішуючи питання про поновлення строку на касаційне оскарження, оцінивши нові докази на підтвердження поважності причин пропуску строку, Верховний Суд керувався наступним.

У статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зі спливом значного проміжку часу, є порушенням принципу юридичної визначеності та «права на суд», гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункти 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року).

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини також у справах «Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Щодо посилань ОСОБА_1 на те, що його представник припинив свої повноваження за договором про надання правничої допомоги, у зв`язку з його виконанням, Суд зазначає наступне.

Як убачається зі змісту оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції, саме ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу через свого представника, який був присутній у судовому засіданні 07 жовтня 2020 року.

Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Згідно з частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

За правилами частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Права та обов`язки учасників справи визначено статтею 43 ЦПК України, зокрема, пунктами 1 та 2 частини першої наведеної статті передбачено право сторони ознайомлюватися з матеріалами справи та брати участь у судових засіданнях.

Змістовний аналіз зазначених положень процесуального закону дає підстави дійти висновку про те, що сторона у справі не обмежується у своїй процесуальній поведінці діями довіреної особи (представника), має право реалізовувати свої права та виконувати обов`язки як самостійно, так і через свого представника.

Крім того, представляючи інтереси ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, представник мав право, у тому числі, на отримання копії судових рішень. В межах дії договору про надання правничої допомоги адвокат інформує клієнта щодо ведення дорученої йому справи.

З огляду на зазначене, ОСОБА_1 був обізнаний про результати розгляду його апеляційної скарги в судовому засіданні 07 жовтня 2020 року, в якому був присутній його представник, повноваження якого на момент розгляду справи апеляційним судом, заявник не спростовує.

Разом із цим, доказів невиконання апеляційним судом вимог статті 272 ЦПК України ОСОБА_1 не надав.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Із урахуванням наведеного, необґрунтованими також є доводи заявника про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження через складний перебіг хвороби, оскільки на підтвердження зазначених обставин заявник не надав належних доказів. Сам факт виявлення у ОСОБА_1 в листопаді 2020 року РНК вірусу (SARS-Cov-2), COVID-19, не обґрунтовує тривалість пропуску строку на касаційне осакрження.

Отже, заявником не наведено поважних причин, які б перешкоджали своєчасному вчиненню відповідної процесуальної дії, тому відсутні підстави для поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень.

За таких обставин суд приходить до висновку, що касаційна скарга подана поза межами строку на касаційне оскарження, оскільки заявник не підтвердив невиконання апеляційним судом вимог статті 272 ЦПК України, щодо порядку видачі або направлення копій судових рішень та будучи обізнаним станом на 07 жовтня 2020 року про оскаржувану постанову, не вжив заходів щодо звернення з касаційною скаргою в передбачений законом строк.

Враховуючи наведене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року необхідно відмовити на підставі пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України.

Керуючись пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «Арма», Державної іпотечної установи, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кабаєва Алла Анатоліївна, про іпотечний кредит та припинення іпотечного договору.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали повернути особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик