Справа № 204/6728/20
Провадження № 2/204/323/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

03 лютого 2021 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого - судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Сокола Д.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 у жовтні 2020 року звернувся до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_4 , із вимогою визнати відповідачку такою, що втратила право на користування житлом квартири АДРЕСА_1 (а. с. 2-4, 36-38). Судові витрати по справі становлять 840 гривень 80 копійок (а. с. 1).

В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що він є наймачем вказаної квартири на підставі ордеру на житлове приміщення № 000005 від 25 серпня 2010 року. 02 вересня 2010 року позивач та відповідачка, перебуваючи у шлюбі, зареєстрували своє місце проживання у вказаній квартирі. З 10 лютого 2019 року відповідачка, у зв`язку з припиненням сімейних відносин, в даній квартирі не проживає, її речей у квартирі не має, комунальні послуги вона не сплачує, поточний ремонт не здійснює, участі в утриманні квартири не бере. Оскільки відповідачка у квартирі не мешкає, не дивлячись на відсутність перепон у користуванні житлом, позивач вимушений нести тягар утримання майна самостійно та сплачувати комунальні послуги за відповідачку. З тих підстав, що відповідачка не проживає у вказаній квартирі, вважає, що має право на задоволення позовних вимог (а. с. 2-4, 36-38).

Ухвалою суду від 13 жовтня 2020 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків (а. с. 33).

27 жовтня 2020 року недоліки зазначені в ухвалі суду від 13 жовтня 2020 року, позивачем усунуто (а. с. 35-65).

Ухвалою суду від 28 жовтня 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 10 годину 00 хвилин 01 грудня 2020 року (а. с. 66).

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, прохав їх задовольнити. Не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідачки та ухвалення заочного рішення.

Відповідачка в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, приймаючи до уваги покази свідків, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та спираючись на вимоги ст. ст. 223, 280 ЦПК України, ухвалив заочне рішення.

Судом встановлено, що позивач є наймачем квартири АДРЕСА_1 на підставі ордеру на житлове приміщення № 000005 від 25 серпня 2010 року (а. с. 16, 50). У цій квартирі крім позивача зареєстрована, але не проживає, відповідачка ОСОБА_4 , що підтверджується ордером на житлове приміщення № 000005 від 25 серпня 2010 року (а. с. 16, 50) та копією паспорту відповідачки (а.с. 8 та 42 на звороті). Відповідачка ОСОБА_4 залишається зареєстрованою в квартирі АДРЕСА_1 , проте в ній не мешкає без поважних причин, особистих речей в ній не має, оплату комунальних послуг не здійснює.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснив, що він з позивачем разом працює на заводі ЮМЗ ім. Макарова та з 2003 року товаришує з ним. Тому часто буває у позивача вдома у гостях та може підтвердити, що відповідачка останні два роки не проживає разом з позивачем, оскільки будучи в гостях, останні два роки, він не бачив відповідачки вдома, а свята які вони разом з позивачем святкували, організовували та готували самостійно. Крім того, зазначив, що у квартирі відсутні будь-які жіночі речі.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що він товаришує з позивачем, тому також часто буває в нього в гостях, щонайменше двічі на місяць. Зазначив, що перебуваючи в гостях у позивача, останні два роки, він не бачив відповідачки чи її речей в даній квартирі.

Приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Статтею 386 ЦК України встановлено засади захисту права власності, відповідно до якої держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, має право звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Одним із способів захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, є право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Ця норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду у разі: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Враховуючи те, що позивач є наймачем квартири АДРЕСА_1 , в якій без достатніх підстав на теперішній час зареєстрована відповідачка, проте за місцем реєстрації не мешкає тривалий час, чим порушує майнові права позивача, а позивач реалізував своє право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав, суд доходить висновку, що вимоги позивача цілком обґрунтовані, підтверджуються належними, допустимими та достатніми доказами, через що позовні вимоги слід задовольнити.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачки на користь позивача понесені ним судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 268, 280-288, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити у повному обсязі.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840 гривень 80 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів зо дня його проголошення або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи, які не були присутніми у судовому засіданні.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його проголошення або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи, які не були присутніми у судовому засіданні, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Заочне рішення може бути переглянуте Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за заявою відповідачки, яку може бути подано протягом 20 днів зо дня отримання нею рішення суду.

Суддя А.І. Приваліхіна