Провадження № 2/752/1229/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03.06.2021 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі головуючого по справі судді - Мазура Ю.Ю.

за участю секретаря - Воробйова І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Шевченківська районна у місті Києві державна адміністрація про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 займає службове жиле приміщення одну кімнату жилою площею 17,2 кв.м., в ізольованій квартирі АДРЕСА_1 . Крім позивача, в квартирі був зареєстрований син, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, відповідач у вказаному приміщенні не проживав жодного дня, оскільки добровільно обрав місце проживання з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 , з якою позивач проживає окремо та в шлюбі не перебуває. Позивач зауважує, що ніяких перешкод у проживанні відповідачу не чинилося, останній добровільно відмовився від проживання у вказаній квартирі, своїх речей там ніколи не мав.

Посилаючись на викладені обставини позивач просить суд визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, - квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06.12.2019 року, у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, з підстав, викладених у позові.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, з підстав викладених у відзиві.

Третя особа Шевченківська районна у місті Києві державна адміністрація в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку, надали до суду заяву, в якійпросять провести розгляд справи за відсутності їх представника.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 19.11.2015 Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація видала ОСОБА_1 ордер № 5151 на право зайняття службового приміщення на сім`ю, яка складається з 2-х осіб, а саме одну кімнату жилою площею 17,2 кв.м. в ізольованій квартирі АДРЕСА_3 . Ордер виданий на підставі Розпорядження районної державної адміністрації від 18.11.2015 № 638.

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної державної адміністрації № 1070851 від 20.11.2019 ОСОБА_2 з 26.11.2015 по теперішній час.

Як зазначив відповідач у відзиві, влітку 2019 позивач запросив відповідача проживати до себе, але оскільки останнім часом позивач був у нетверезому стані, відповідач не хотів наражати себе на небезпеку.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", - закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 150 ЖК України, а також відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб, розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Як вбачається з Акту № 223 від 10.10.2018 складеного в присутності мешканців будинку АДРЕСА_4 , на час відвідування квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 відсутній.

Відповідно до заяв від 02.12.2018, ОСОБА_3 , який мешкає в квартирі АДРЕСА_5 , ОСОБА_4 , яка мешкає в квартирі АДРЕСА_5 , ОСОБА_5 , що мешкає в квартирі АДРЕСА_6 , та їх заяв від 19.06.2019 зазначають, що ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживав та ніколи не проживає. Потягом року, з жовтня 2017, ні разу ОСОБА_2 не бачили за адресою АДРЕСА_7 .

Крім того, Актом № 78 від 24.06.2019 складеного в присутності мешканців будинку АДРЕСА_4 , підтверджується, що на час відвідування квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 відсутній.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Статтею 72 ЖК УРСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до п. 26 Постанови Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підстав рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таку ж правову позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові 6-467цс15 від 01.07.2015 р.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч.ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Виходячи з встановлених обставин, суд вважає що позовні вимоги щодо визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , підлягають задоволенню.

За таких обставин, оскільки судом встановлено, що відповідач з жовтня 2017 без поважних причин не проживає за адресою: АДРЕСА_7 , в якій він зареєстрований, при цьому витрат на утримання вказаного жилого приміщення не несе, суд приходить до висновку, що останній втратив право користування вказаним житловим приміщенням, а тому вважає за необхідне визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 .

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Шевченківська районна у місті Києві державна адміністрація про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_7 ) - таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_7 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_7 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_7 ) судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя Ю.Ю. Мазур