ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року м. Херсон

справа № 658/1134/20

провадження № 22-ц/819/79/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого ( суддя-доповідач)Чорної Т.Г.,
суддів:Пузанової Л.В.,
Склярської І.В.
секретарПавловська Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж «Каховтеплокомуненерго» на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області у складі судді Под?ячевої І.Д. від 10 серпня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства теплових мереж «Каховтеплокомуненерго», третя особа: директор Комунального підприємства теплових мереж «Каховтеплокомуненерго» Спіжов Віталій Вікторович, про поновлення на роботі, скасування наказів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства теплових мереж «Каховтеплокомуненерго» ( далі - КПТМ «Каховтеплокомуненерго»), третя особа: директор Комунального підприємства теплових мереж «Каховтеплокомуненерго» Спіжов Віталій Вікторович, про поновлення на роботі, скасування наказів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтований тим, що з 01.11.2019 року вона обіймала посаду заступника директора Комунального підприємства теплових мереж «Каховтеплокомуненерго».

Наказами т.в.о. директора комунального підприємства Спіжова В.В. № 62-к від 24 березня 2020 року та № 63-к від 25 березня 2020 року їй оголошено догани за порушення трудової дисципліни умисне невиконання наказу т.в.о. директора підприємства ОСОБА_2 від 19.03.2020 року № 37 (підстави наказ від 19.03.20 року № 58-к «Про надання відпустки за власний рахунок», наказ № 36 від 20.03.20 року «Про покладення обов`язків на період відсутності основного працівника», наказ від 20.03.20 року «Про встановлення режиму неповного робочого часу»).

Наказом № 65-к від 25 березня 2020 року її звільнено з посади заступника директора за п. 3 ст. 40 КЗпП, тобто за систематичне невиконання працівником посадових обов`язків.

Позивачка вважає, що звільнення відбулось з порушенням вимог п. 3 ст. 40, 43, 47, 116, 147, 149 Кодексу законів про працю, оскільки жодного дисциплінарного проступку вона не вчиняла, відповідачем не наведено підстав умисності невиконання наказу і в чому вони полягають, до дисциплінарної відповідальності її притягнуто двічі за одне і теж саме порушення, що виключає системність порушення, її звільнення відбулося без попередньої згоди профспілкового органу, без відібрання пояснень щодо виявлених порушень.

Незаконне звільнення порушило її конституційні та законі права, що призвели до моральних страждань, які виразилися в принижені гідності, ділової репутації, оскільки вона не була допущена на підприємство, а догани та наказ були зачитані перед воротами підприємства, що бачив майже весь трудовий колектив та перехожі. Також посилається на те, що звільнення її відбулося в період дії карантину, коли відсутня будь-яка робота, а отримувана заробітна плата для неї була єдиним джерелом доходу для існування, а отже вона позбавлена засобів існування для себе та своєї родини, що також завдало значної моральної шкоди.

З посиланням на вказані обставини, позивачка просила суд:

-визнати незаконним та скасувати наказ № 62-к від 24 березня 2020 року «Про оголошення догани ОСОБА_1 » за порушення трудової дисципліни умисне невиконання наказу т.в.о. директора КПТМ «Каховтеплокомуненерго» Спіжова В.В. від 19 березня 2020 року № 37 «Про скасування наказу» ;

-визнати незаконним та скасувати наказ № 63-к від 25 березня 2020 року «Про оголошення догани ОСОБА_1 » за порушення трудової дисципліни умисне невиконання наказу т.в.о. директора КПТМ «Каховтеплокомуненерго» Спіжова В.В. від 19 березня 2020 року № 37 «Про скасування наказу»;

-визнати незаконним та скасувати наказ (розпорядження) № 65-к від 25 березня 2020 року про припинення трудового договору із позивачем як заступником директора за систематичне невиконання працівником посадових обов`язків на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України;

-поновити її на посаді заступника директора КПТМ «Каховтеплокомуненерго»;

-стягнути з КПТМ «Каховтеплокомуненерго» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу;

-стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 10 серпня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ в.о. директора КПТМ «Каховтеплокомуненерго» Спіжова В.В. № 62-к від 24 березня 2020 року «Про оголошення догани ОСОБА_1 »

Визнано незаконним та скасовано наказ в.о. директора КПТМ «Каховтеплокомуненерго» Спіжова В.В. № 63-к від 25 березня 2020 року «Про оголошення догани ОСОБА_1 ».

Визнано незаконним та скасовано наказ № 65-к від 25 березня 2020 року про припинення з ОСОБА_1 трудового договору (контракту) як заступником директора за систематичне невиконання працівником посадових обов`язків на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника директора комунального підприємства теплових мереж «Каховтеплокомуненерго».

Стягнуто з комунального підприємства теплових мереж «Каховтеплокомуненерго» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 березня 2020 року по 10 серпня 2020 року у розмірі 74 612 грн..

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць допущено до негайного виконання.

В іншій частині заявлених вимог відмовлено.

Ухвалою від 20 серпня 2020 року суд роз`яснив рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 10 серпня 2020 року в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника директора комунального підприємства теплових мереж «Каховтеплокомуненерго» наступним шляхом у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен відновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису ввести скорочену посаду.

В апеляційний скарзі Комунальне підприємство теплових мереж «Каховтеплокомуненерго», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 10 серпня 2020 року в частині задоволених вимог скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги Комунальне підприємство теплових мереж «Каховтеплокомуненерго», посилається на те, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи порушив норми процесуального права, а саме: прийняв до розгляду та розглянув заявлені у неправовий спосіб вимоги про визнання незаконними та скасування наказів № 62-к від 24 березня 2020 року, №63-к від 25 березня 2020 року та № 65-к від 25 березня 2020 року, а розглянувши ці вимоги, не навів мотивованих висновків про їх незаконність; у порушення норм процесуального права збирав докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи; вийшов за межі позовних вимог давши необґрунтовану правову оцінку наказу №37 від 19.03.2020 року, не прийняв до уваги довідку від 28 липня 2020 року та не надав їй правову оцінку, не надав правову оцінку показам свідків, актам від 24.05.2020 року та 25.03.2020 року, зробив висновки, які не відповідають матеріалам справи.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено та із матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу Комунального підприємства теплових мереж «Каховтеплокомуненерго» № 109-к від 31 жовтня 2019 року ОСОБА_1 з 01 листопада 2019 року прийнята на посаду заступника директора КПТМ «Каховтеплокомуненерго».

Згідно посадової інструкції, з якою ОСОБА_1 була ознайомлена 01.11.2019 року, заступник директора під час відсутності керівника ( директора) підприємства, виконує його обов`язки та набуває його прав, несе відповідальність за належне їх виконання та використання; має право підпису ряду документів; вирішує питання, що стосуються фінансово-економічної та виробничо-господарської діяльності підприємства; доручає ведення окремих напрямків діяльності іншим посадовим особам - керівникам виробничих одиниць , а також функціональних і виробничих підрозділів; контролює роботу всіх структурних підрозділів підприємства; організовує поточну організаційно-виконавчу роботу всього підприємства; забезпечує виконання підприємством всіх зобов`язань перед постачальниками, замовниками і кредиторами, включаючи установи банку, а також господарських і трудових договорів; затверджує штатний розклад підприємства, встановлює посадові оклади та надбавки щокварталу або в міру необхідності; очолює організацію роботи у підприємства по стимулюванню персоналу; забезпечує суворе дотримання режиму економії матеріальних, трудових і фінансових ресурсів; проводить роботи з удосконалення планування економічних і фінансових показників діяльності підприємства, по створенню й поліпшенню нормативів трудових витрат, витрачання товарно-матеріальних цінностей і використання виробничих потужностей; здійснює контроль за порядком обліку надходження і витрачання коштів, використанням матеріальних цінностей; забезпечує контроль за ходом дотримання фінансової дисципліни.

В контракті укладеному з керівником КПТМ «Каховтеплокомуненерго» ОСОБА_3 зазначено, що на час його відсутності його обов`язки виконує особа, визначена наказом керівника, а в разі неможливості особа визначена розпорядженням міського голови.

Так, наказом директора Дядіва Є.В. № 20 від 02 березня 2020 року заступнику директора ОСОБА_1 надано право підпису фінансових документів у разі тимчасової відсутності основного директора.

Розпорядженням міського голови Каховської міської ради № 83-к від 16.03.2020 року на час тимчасової непрацездатності директора КПТМ «Каховтеплокомуненерго» ОСОБА_3 обов`язки директора покладено на ОСОБА_4 з правом підпису на всіх документах з 16.03.2020 року.

Розпорядженням міського голови Каховської міської ради № 84-к від 17.03.2020 року на час тимчасової непрацездатності директора КПТМ «Каховтеплокомуненерго» ОСОБА_3 обов`язки директора покладено на ОСОБА_2 з правом підпису на всіх документах з 17.03.2020 року.

Це розпорядження зареєстровано в відділі кадрів 20.03.2020 року.

Розпорядженням міського голови Каховської міської ради № 91-к від 23.03.2020 року обов`язки директора КПТМ «Каховтеплокомуненерго» покладено на ОСОБА_2 з правом підпису на всіх документах з 23.03.2020 року.

Отже, відомості про те, що обов`язки директора покладено на ОСОБА_2 підприємство отримало 20.03.2020 року.

У період тимчасової непрацездатності директора КПТМ «Каховтеплокомуненерго» ОСОБА_3 . ОСОБА_1 підписала наказ № 58-к від 19 березня 2020 року про надання відпустки без збереження заробітної плати касиру ОСОБА_5 тривалістю 5 календарних днів, а 20 березня 2020 року підписала наказ № 36 про покладення на ОСОБА_6 обов`язків на період відсутності основного працівника. Крім того, 20 березня 2020 року позивачка підписала наказ № 37 про встановлення режиму неповного робочого часу у зв`язку з вірогідністю поширення короновірусної інфекції, відповідно до ст. 29 Закону України « Про захист населення від інфекційних хвороб».

19 березня 2020 року, тимчасово виконуючий обов`язки директора комунального підприємства Спіжов В.В. видав наказ № 37, яким скасував наказ № 20 від 02 березня 2020 року про надання права підпису документів заступнику директора ОСОБА_1 та одночасно цим наказом знято повноваження з заступника директора ОСОБА_1 щодо підписання фінансових, організаційно-розпорядчих та кадрових документів, тощо.

При цьому правове обґрунтування скасування наказу № 20 від 02 березня 2020 року не наведено.

З наказом № 37 від 19.03.2020 року ОСОБА_1 ознайомлена, проте від підпису відмовилася, про що був складений акт.

Наказом тимчасово виконуючого обов`язки директора комунального підприємства Спіжова В.В. № 62-к від 24 березня 2020 року оголошено догану ОСОБА_1 , заступнику директора КПТМ «Каховтеплокомуненерго», за порушення трудової дисципліни умисне невиконання наказу т.в.о. директора підприємства ОСОБА_2 від 19.03.2020 року № 37 (підстави: наказ № 58-к від 19.03.20 року «Про надання відпустки за власний рахунок» ( щодо ОСОБА_5 ), наказ № 36 від 20.03.20 року «Про покладення обов`язків на період відсутності основного працівника»).

Наказом виконуючого обов`язки директора КПТМ «Каховтеплокомуненерго» Спіжова В.В. № 63-к від 25 березня 2020 року оголошено догану ОСОБА_1 за порушення трудової дисципліни умисне невиконання наказу т.в.о. директора підприємства ОСОБА_2 від 19.03.2020 року № 37 (підстави: наказ № 37 від 19.03.20 року «Про скасування наказу», наказ від 20.03.20 року «Про встановлення режиму неповного робочого часу»).

Наказом № 65-к від 25 березня 2020 року ОСОБА_1 звільнено з посади заступника директора за систематичне невиконання працівником посадових обов`язків за п. 3 ст. 40 КЗпП.

Спірні правовідносини регулюються Кодексом законів про працю України.

Право на працю є основним конституційним правом громадян України. Згідно зі статтею 43 Конституції України право на працю визнається за кожною людиною і становить собою можливість заробляти на життя працею, яку людина вільно обирає або на яку погоджується.

Відповідно до статті 2 КЗпП України державою забезпечується право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Стаття 21 КЗпП України закріплює рівність трудових прав громадян України.

За приписами статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.

Згідно ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці.

За приписами ч. 1 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника (ч. 3 ст. 149 КЗпП України).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.

Виходячи зі змісту даної норми, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Систематичне порушення трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності та порушив її знову.

Отже, застосувати п. 3 ст. 40 КЗпП можна для звільнення працівника, який неодноразово, без поважних причин, припускався навмисного невиконання (чи неналежного виконання) покладених на нього трудових функцій та до якого вже були застосовані дисциплінарні або громадські стягнення.

У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 р. № 9 надано роз`яснення про те, що слід враховувати лише ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або внаслідок дострокового зняття (ст. 151 КЗпП), а також ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року.

Але окрім викладеного, для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 ст. 40 КЗпП необхідна наявність сукупності таких умов:

?порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку (звільнення за порушення громадських обов`язків Ї наприклад, нез`явлення на збори чи небажання вступити до профспілкової організації Ї не допускається);

?невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності;

?невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним (тобто до працівника протягом року вже було застосовано дисциплінарне або громадське стягнення);

?враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів (заходи громадського впливу, наприклад, обговорення порушення, у таких випадках не мають юридичного значення) і є чинними на момент звільнення працівника;

?з моменту виявлення порушення до дисциплінарного звільнення може минути не більше місяця.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 липня 2019 року в справі N 363/4221/16-ц (провадження N 61-28075св18).

Згідно роз`яснень, які містяться у в пунктах 22 і 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" N 9 від 06 листопада 1992 року, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пункту статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Процедура звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП має свої особливості. Так, перш за все безпосередній керівник працівника, який учинив порушення, доповідає роботодавцю про факт невиконання чи неналежного виконання його підлеглим трудових обов`язків (зазвичай, це робиться шляхом подання роботодавцеві доповідної записки про порушення трудової дисципліни, яка складається у довільній формі). Роботодавець, у свою чергу, як вже було зазначено, повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмове пояснення. При цьому якщо працівник відмовляється надати таке пояснення, це не буде перешкодою для застосування стягнення, у тому числі й у формі звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП за таких обставин просто складається акт (як правило посадовою особою, якій роботодавець доручив провадження службового розслідування за фактом вчинення працівником порушення трудової дисципліни), у присутності не менше двох інших співробітників, які є свідками того, що від працівника витребували письмове пояснення, а він відмовився його надати. Недотримання цієї процедури може бути підставою для визнання органом з вирішення трудового спору (судом чи комісією по трудових спорах) неправомірним накладення дисциплінарного стягнення.

Із матеріалів справи вбачається, що підставою для звільнення ОСОБА_1 із займаної посади за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України було систематичне порушення трудової дисципліни, яке виразилось в умисному невиконанні наказу т.в.о. директора підприємства Спіжова В.В. № 37 від 19.03.2020 року.

В зазначеному наказі № 37 відсутнє обґрунтування підстав зняття повноважень з заступника директора, які визначені в Посадовій інструкції заступника директора, затвердженої 04.11.2019 року.

Зі змісту наказів, підписаних ОСОБА_1 після зняття з неї повноважень вбачається, що вони пов`язанні саме із забезпеченням заступником директора безперебійної роботи підприємства та реалізацією права інших робітників на відпустку та виконання обов`язків працівника, який перебуває у відпустці. Також ОСОБА_1 20 березня 2020 року був підписаний наказ про встановлення працівникам КПТМ «Каховтеплокомуненерго» режиму неповного робочого часу на 20.03.2020 року з 7-00 до 12-00 години зі збереженням заробітної плати, оскільки це була перша неділя оголошеного на державному рівні карантину, тобто заступником директора також було вирішено питання щодо поточної роботи підприємства в умовах карантину.

Крім того, недоведені умисні дії позивачки на порушення трудової дисципліни.

Підписані позивачкою накази, на підставі яких її притягнуто до дисциплінарної відповідальності, розділено наступним шляхом, 24 березня 2020 року її притягнуто до дисциплінарної відповідальності за наказ від 19 березня 2020 року «Про надання відпустки за власний рахунок» та за наказ від 20 березня 2020 року «Про накладення обов`язків на період відсутності основного працівника», а 25 березня 2020 року притягнуто до дисциплінарної відповідальності за наказ від 20 березня 2020 року «Про встановлення режиму неповного робочого часу».

25 березня 2020 року виконуючим обов`язки ОСОБА_2 було оголошено одночасно три накази підписані ОСОБА_1 . 19 та 20 березня 2020 року та після відмови особи надавати пояснення, в.о. директора ОСОБА_2 оголошено єдиний наказ № 63-к від 25 березня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни за три підписаних нею накази, після відмови особи отримувати наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності, ОСОБА_2 було повідомлено позивача про звільнення на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Тобто перед звільненням позивача повідомлено про притягнення до дисциплінарної відповідальності одним наказом № 63-к від 25 березня 2020 року, за підписані нею три накази від 19 та 20 березня 2020 року.

При цьому, належними та допустимим доказами відповідач не довів реальний розмір збитку завданого підприємству незаконними діями працівника.

Також з відеозапису наданого представником відповідача в суді першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 25 березня 2020 року не допущено до робочого місця та вручено наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності та про звільнення біля воріт підприємства.

Проаналізувавши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у діях працівника систематичного невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором або правилами трудового розпорядку, та про те, що її звільнення суперечить пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно приписів ч. 1ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок - виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

З урахуванням положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, суд визначив розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 26.03.2020 року по 10.08.2020 року в розмірі 74612грн. (811 грн.*92 дні вимушеного прогулу).

Враховуючи, що відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише у разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника застосовувалися раніше заходи дисціплінарного чи громадського стягнення, та зважаючи на те, що за обставинами справи в межах наданих сторонами доказів не вбачається систематичне умисне невиконання чи неналежне виконання позивачкою трудових обов`язків, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правильно встановив характер правовідносин сторін, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

При цьому суд розглянув вимоги в межах заявлених вимог у відповідності до обраного позивачем способу захисту порушеного права передбаченого діючим законодавством.

Посилання на те, що позивачкою позовні вимоги про визнання наказів незаконними та їх скасування були заявлені у неналежний спосіб, з порушенням вимог ЦПК України не знайшли свого підтвердження і як такі, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та матеріалах справи не приймаються до уваги.

При цьому судом оцінені всі докази, доводи та заперечення сторін. Нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду, відповідачем під час апеляційного розгляду надано не було.

Справа розглянута судом в межах заявлених позивачем вимог .

Від сплати судового збору позивачка звільнена відповідно до ЗУ « Про судовий збір».

Рішення суду в частині відмови у стягненні моральної шкоди не оскаржується, а тому відповідно до ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не перевіряється.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, не спростовують та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального законодавства.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382,384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж «Каховтеплокомуненерго» залишити без задоволення, а рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 10 серпня 2020 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Г.Чорна

Судді: Л.В.Пузанова

І.В.Склярська

Повний текст постанови складено 05 лютого 2021 року

Суддя Т.Г. Чорна