Справа № 643/516/21
Провадження № 6/643/119/21
УХВАЛА

05.02.2021

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Бабельник І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за поданням Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)

про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа,

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (надалі заявник) звернувся до Московського районного суду м. Харкова з поданням, в якому просив тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон засновника Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ТАВРИДА» ЛТД ОСОБА_1 .

У судове засідання державний виконавець не з`явився, належним був повідомлений про дату, час та місце розгляду подання, причини неявки суду не повідомив.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши подання державного виконавця та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд зазначає наступне.

Розділом VI Цивільного процесуального кодексу України регулюються процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень саме у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Відповідно до ст. 441 Цивільного процесуального кодексу України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Таким чином, положеннями ст. 441 Цивільного процесуального кодексу України врегульовано питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням у цивільній справі.

Питання тимчасового обмеження у праві виїзду керівника боржника - юридичної особи за межі України нормами Цивільного процесуального кодексу України, в редакції чинній на час звернення відділу ДВС з поданням до суду, не врегульовано.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що подання державного виконавця подане в рамках виконавчого провадження № 60056457 про примусового виконання наказу господарського суду Харківської області від 20.08.2019 у справі № 922/1153/19.

Розділом VI Господарського процесуального кодексу України регулюються процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у господарських справах.

Статтею 337 Господарського процесуального кодексу України передбачено порядок застосування господарським судом тимчасового обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України. Згідно ст.338 VІ Розділу ГПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Таким чином, в даному випадку, питання обмеження у праві виїзду керівника боржника - юридичної особи за межі України, у зв`язку з невиконанням рішення господарського суду під час здійснення виконавчого провадження, де боржником та стягувачем виступають юридичні особи, врегульовано положеннями ст. 337 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відповідно до ст. 338 Господарського процесуального кодексу України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції. Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції

Правила ст. ст. 441, 446 Цивільного процесуального кодексу України не встановлюють виключень з правил предметної підсудності, встановлених ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у пунктах 23, 24 свого рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (№29458/04 та №29465/04) відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві … керується законом, що приймається парламентом» (Zand v. Austria № 7360/76); фраза «встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність; термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів; вимога стосовно того, що суд має бути «встановленим законом» є однією з декількох вимог Конвенції та протоколів до неї і встановлює, що дії національних органів мають базуватись на внутрішньому праві; вся організаційна система судів, включаючи не тільки питання, які підпадають під юрисдикцію певних видів судів, але також встановлення окремих судів та визначення їх місцевої юрисдикції (Coeme and others v. Belgium №32492/96); суд не є встановленим законом у разі, якщо правила, які регламентують склад суду, не були додержані (Posokhov v. Russia №63486/00, Fedotova v. Russia №73225/01).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 9 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Суд вважає можливим застосувати до подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон засновника Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ТАВРИДА» ЛТД ОСОБА_1 аналогію закону та керується положеннями ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України.

Таким чином, вищевказане подання державного виконавця не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України.

Вищевикладені висновки суду відповідають правовій позиції, викладеній в ухвалі Рівненського апеляційного суду від 26 березня 2020 року у справі № 557/1129/17, постанові Рівненського апеляційного суду від 23 січня 2020 року у справі № 569/18639/19, ухвалі Дніпровського апеляційного суду від 29 квітня 2020 року у справі № 211/5320/18, постанові Черкаського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року у справі № 705/3511/18.

Керуючись ст. ст. 255, 260, 261, 441 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі № 643/516/21 за поданням державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Баранової Вікторії Володимирівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон засновника Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ТАВРИДА» ЛТД ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України.

2. Роз`яснити державному виконавцю, що розгляд справи відноситься до юрисдикції господарського суду.

3. Відповідно до статті 261 Цивільного процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили після її підписання, та може бути оскаржена протягом 15 днів з дня підписання її повного тексту шляхом подання у відповідності до п. 15.5. ч. 1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Цивільного процесуального кодексу України апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду або через Московський районний суд м. Харкова.

Повний текст ухвали складено 05.02.2021 року.

Суддя Н.В. Новіченко