Справа № 202/3992/20
Провадження № 2/202/341/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.

за участю секретаря судового засідання Калантаєнка Д.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом у якому просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 129 119, 66 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 11.11.2005 між сторонами у справі було укладено договір (підписано заяву) № б/н, згідно умов якого відповідач отримав кредит. Всупереч чинному законодавству та умовам договору, відповідач належним чином покладені на нього обов`язки перед банком не виконав, порушив умови кредитного договору у зв`язку з чим станом на 22.03.2020 виникла заборгованість у розмірі 129 119, 66 грн., яка складається з наступного 73 574,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 29 000, 85 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, 19 920,06 грн. пеня, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 6 124,75 грн. штраф (процентна складова). Відповідач ухиляється від виконання зобов`язання, заборгованість не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «Приватбанк», тому виникла необхідність звернутися до суду з даним позовом.

Зі сторони відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву за змістом якого сторона писалась на безпідставність та недоведеність позовних вимог, також відповідач просив застосувати строки позовної давності до заявлених вимог, оскільки банківська карта була отримана відповідачем 11.11.2005.

Суд, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Згідно Статуту, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, найменування банку змінено на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк».

Так, 11.11.2005 між сторонами у справі було укладено договір № б/н, згідно умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Номер карти № НОМЕР_1 .

В своїй анкеті-заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг.

До кредитного договору (заяви) банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором б/н від 11.11.2005 вбачається, що станом на 22.03.2020 виникла заборгованість у розмірі 129 119, 66 грн., яка складається з наступного: 73 574, 00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 29 000, 85 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 19 920, 06 грн. пеня, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 6 124, 75 грн. штраф (процентна складова).

На підтвердження позовних вимог позивачем також долучено виписку по рахунку за договором по картці НОМЕР_1 , а також довідку про зміну кредитного ліміту згідно якої 13.11.2018 відповідачу було збільшено кредит до 36 500,00 грн. та використано останньою.

У відповідності до довідки позивача термін дії карток, виданих на виконання умов договору № б/н від 11.11.2005 вбачається, що строк дії такої картки встановлено з 29.01.2019 до 01/23 року.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом частини 2 статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної стави (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку від 11.11.2005 процентна ставка не встановлена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашенню кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, процентів, стягнути пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

Так, позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 11.11.2005, посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини договору.

Однак, матеріали справи не містять підтвердження, що саме з цим Витягом з Тарифів та Витягом з Умов ознайомився відповідач та погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Тож суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про процентну ставку за кредитом, сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.

Згідно з ч.6 ст. 81ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У даному випадку Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому суд вважає, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03.07.2019.

У той же час, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 36 500, 00 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в межах наданого позивачем ліміту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник).

При цьому суд звертає увагу, що доказів отримання кредиту (збільшення ліміту, як наслідок і тіла кредиту) до 73 574, 00 грн. суду не надано.

Підстав для звільнення відповідача від сплати зазначеної суми судом не встановлено.

Доводи сторони відповідача щодо пропуску строку позовної давності судом відхиляються, з огляду на таке.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. При цьому переривання позовної давності можливо лише в межах строку позовної давності. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частини перша, третя статті 264 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Так, кредитна картка діє в межах визначеного нею строку, а тому перебіг позовної давності починається зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), таким чином, позивачем строк позовної давності пропущено не було.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 № 6-14цс14.

Щодо посилань зі сторони відповідача про безпідставність та недоведеність позовних вимог в частині заявленої заборгованості суд вважає, що у матеріалах справи наявні належні та допустимі докази отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 36 500,00 грн., що підтверджується випискою по рахунку та довідкою про збільшення розміру кредиту.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами ст.141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2 102,00 грн., у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 594, 20 грн. на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст. 61 Конституції України, ст.ст.509, 526,549,611,625,629, 1054 ЦК України, ст. ст.4,13,19,141,259,263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, ) до ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.11.2005, яка станом на 22.03.2020 становить 36 500, 00 грн., яка складається з: 36 500, 00 грн. - заборгованість за тілом кредиту.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» сплачений судовий збір у розмірі 594, 20 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду, через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя Г.О. Кухтін