ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 510/1967/20

Апеляційне провадження № 22-ц/813/6595/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого- Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів - Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря - Кузьмук А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ренійського районного суду Одеської області від 27 січня 2021 року, постановлену під головуванням судді Дудника В.І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст скарги

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненою в подальшому скаргою про визнання дій начальника Ренійського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) Ботіка Р.В. (далі начальник Ренійського РВ ДВС, суб`єкт оскарження) щодо ухвалення ним постанови про закінчення виконавчого провадження незаконною (протиправною) та скасувати її.

Заінтересованою особою заявниця визнала боржника ОСОБА_2 .

Зазначала, що в провадженні Ренійського РВ ДВС знаходилося виконавче провадження ВП №57889939, яке було відкрито на підставі виконавчого листа №1523/1964/12, виданого Ренійським районним судом Одеської області від 06 грудня 2018 року, яким зобов`язано ОСОБА_2 знести гараж літ. «Є», знести (демонтувати) цегляний паркан, які розташовані на межі земельних ділянок АДРЕСА_1 .

Постановою начальника Ренійського РВ ДВС Ботіка Р.В. від 02 березня 2020 року закінчено виконавче провадження на підставі п.9ч.1ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Посилаючись на те, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази, що підтверджують факт демонтажу (знесення) гаражу літ. «Є» по АДРЕСА_1 , оскільки всі несучі конструкції гаражу залишилися на місті, заявниця ОСОБА_1 просила задовольнити її скаргу (а.с.2-6, 47-51).

Короткий зміст судового рішення

Ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 27 січня 2021 року у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова є правомірною, оскільки на момент примусового виконання рішення суду відсутній об`єкт, який необхідно знести, а саме гараж літ. «Є» на межі земельних ділянок АДРЕСА_1 . Суд вважав, що вказані обставини встановлено ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 30 січня 2020 року, яка набрала законної сили (а.с.53-54).

Короткий зміст апеляційної скарги та відзивів на неї

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та задовольнити її скаргу про визнання дій суб`єкта оскарження неправомірними, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які полягають у неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, доводи скарги зводяться до того, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні документи, які підтверджують факт знесення гаражу та відсутні докази фактичного та повного виконання судового рішення.

До апеляційної скарги заявниця додала фотографії, згідно яких, станом на 04 лютого 2021 року, тобто після постановлення оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, спірний гараж існує, використовується за призначенням (а.с.60-66).

Відзив начальника Ренійського РВ ДВС Ботіки Р.В. на апеляційну скаргу мотивований тим, що при проведенні виконавчих дій по примусовому виконанню виконавчого листа, ним були проведені всі виконавчі дії згідно Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, ОСОБА_3 послався на ухвалу Ренійського районного суду Одеської області від 31 січня 2020 року, якою встановлено, що гараж, який підлягає знесенню, на даний час не існує (а.с.105-106).

Відзив заінтересованої особи ОСОБА_2 полягає в тому, що апеляційна скарга містить безпідставні та необґрунтовані доводи, які полягають відхиленню (а.с.206-208).

Суб`єкт оскарження та заінтересована особа в судове засідання, призначене на 08 червня 2021 року, не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи у зв`язку з поважними причинами не подавали, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутність.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, заявницю ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлені судами фактичні обставини справи.

Встановлено, що в провадженні Ренійського районного суду Одеської області з 2012 року знаходилась цивільна справа №1523/1964/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Ренійська міська рада Одеської області, про усунення перешкод у користуванні власністю та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 19 вересня 2017 року, яке набрало законної сили, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано частково недійсним договір купівлі-продажу між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 від 02 листопада 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Ренійського районного нотаріального округу Одеської області Поздєєвим О.В. в частині відчуження гаражу літ. «Є».

Зобов`язано ОСОБА_2 знести гараж літ.«Є», розташований на межі земельних ділянок АДРЕСА_1 , а також знести (демонтувати) цегляний паркан, розташований на межі земельних ділянок АДРЕСА_1 , встановивши на його місці огорожу з іншого матеріалу, який би забезпечував природну інсоляцію.

06 грудня 2018 року Ренійським районним судом Одеської області Жаркіх О.А. видано виконавчий лист №1523/1964/2012 щодо виконання рішення суду в частині наведених вище зобов`язань, покладених судом на ОСОБА_2 , який звернутий до примусового виконання.

Постановою державного виконавця Ренійського РВ ДВС Олішевської Л.І. від 11 грудня 2018 року відкрито виконавче провадження ВП №57889939 про примусове виконання вказаного судового рішення (а.с.14).

Актами зазначеного державного виконавця від 26 грудня 2018 року та 14 січня 2019 року зобов`язано ОСОБА_2 знести гараж літ. «Є» та цегельний паркан на межі земельних ділянок АДРЕСА_1 (а.с.69-70).

Постановою державного виконавця від 14 січня 2019 року на боржника ОСОБА_2 накладено штраф у розмірі 3 400 грн. за повторне невиконання судового рішення (а.с.24).

15 січня 2019 року державним виконавцем Олішевською Л.І. начальнику Ренійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області направлено подання про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_2 , яка не виконує рішення Ренійського районного суду Одеської області від 19 вересня 2017 року (а.с.74-75).

Згідно повідомлення зазначеного правоохоронного органу кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.382 КК України (невиконання судового рішення) закрито 25 лютого 2019 року на підставі п.1ч.2ст.284 КПК України (за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення) а.с.161 зв.

Крім того, державним виконавцем Олішевською Л.І. вживались також інші дії, передбачені законом, направлені на примусове виконання рішення суду, зокрема, призначення ФОП ОСОБА_5 для визначення вартості робіт для знесення гаражу літ. «Є», авансування стягувачем ОСОБА_1 витрат для примусового виконання рішення суду за її рахунок тощо (а.с.73,125,139,140,146,148,152,157,159,160,162).

Ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 11 березня 2019 року ОСОБА_2 роз`яснено, що на місці знесеного цегляного паркану огорожею може бути сітка (рабиця).

20 листопада 2019 року начальник Ренійського РВ ДВС Ботіка Р.В. звернувся до суду із заявою про роз`яснення рішення суду, в якій, зазначив, що в ході проведення виконавчих дій, а саме виїзду за адресою боржника ОСОБА_2 встановлено, що нею знесено (демонтовано) цегляний паркан, розташований на межі земельних ділянок АДРЕСА_1 , та встановлена на його місці огорожа з іншого матеріалу, яка забезпечує природну інсоляцію.

Гараж літ. «Є», розташований на межі земельних ділянок АДРЕСА_1 боржником повністю не знесений, а лише знесена одна стіна.

Тому на 20 листопада 2019 року було визначено чергову дату проведення виконавчих дій по його знесенню.

У заяві також зазначено, що 20 листопада 2019 року ОСОБА_2 надано технічний паспорт на домоволодіння по АДРЕСА_2 , згідно якого на місці гаражу літ. «Є» розташований навіс літ. «Ж», а тому керівник органу примусового виконання просив суд роз`яснити чи підлягає знесенню вказаний навіс (а.с.179).

Із змісту технічного паспорту на будинок, виготовленого 14 листопада 2019 року КП «Ренійське бюро технічної інвентаризації» на замовлення ОСОБА_2 , видно, що замість гаражу літ.«Є» зазначено навіс літ. «Ж», який побудовано у 2018 році (а.с.172-174).

20 січня 2020 року начальник Ренійського РВ ДВС Ботіки Р.В. ухвалив постанову про прийняття виконавчого провадження ВП №57889939 до свого провадження.

Ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 30 січня 2020 року відмовлено начальнику Ренійського РВ ДВС в роз`ясненні судового рішення від 19 вересня 2017 року. Судове рішення мотивовано тим, що ОСОБА_2 виконано судове рішення в повному обсязі, що підтверджено технічним паспортом на будинок від 14 листопада 2019 року (а.с.180-181).

Актом керівника Ренійського РВ ДВС Ботіки Р.В. від 28 лютого 2020 року встановлено, що гараж літ. «Є» демонтовано згідно технічного паспорта та встановлено навіс літ «Ж» (а.с.184).

У зв`язку з наведеним начальником Ренійського РВ ДВС Ботіка Р.В. 02 березня 2020 ухвалена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9ч.1ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.185).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Згідно з вимогами ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні "Горнсбі проти Греції" Європейський суд з прав людини наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду (див. рішення у справі "Філіс проти Греції" (Philis v. Greece) (№ 1) від 27 серпня 1991 року, серія А, № 209, с. 20, п. 59). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (995_690) (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року (980_086), серія А, № 18, с. 16 - 18, п. 34 - 36). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". До того ж ЄСПЛ уже прийняв цей принцип у справах щодо тривалості судового провадження (див. останні рішення у справах "Ді Педе проти Італії" (Di Pede v. Italy) та "Заппія проти Італії" (Zappia v. Italy) від 26 вересня 1996 року, Reports of Judgments and Decisions 1996-IV, c. 1383 - 1384, п. 20 - 24 та с. 1410 - 1411, п. 16 - 20 відповідно).

У рішенні ЄСПЛ у справі "Войтенко проти України" від 29.06.2004 (заява № 18966/02) ЄСПЛ нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу N 1 (994_535) (див. серед інших джерел, "Бурдов проти Росії" (980_045), заява № 59498/00, параграф 40, ЄСПЛ 2002-III; "Ясіуньєне проти Латвії", заява № 41510/98, параграф 45, 6 березня 2003 року).

У справі "Глоба проти України" Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі "Comingersoll S.A." проти Португалії" (Comingersoll S.A. v. Portugal) [ВП], заява № 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV). Суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia), заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі «Ясюнієне проти Литви» ("…"), заява № 41510/98, п. 27). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України" (Fuklev v. Ukraine), заява № 71186/01, п. 84).

Таким чином встановлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дає підстав для висновку про можливість ставити його виконання в залежність від волевиявлення боржника або будь-яких інших осіб на вчинення чи не вчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів.

Як зазначалось вище, виконавче провадження ВП №57889939 з примусового виконання виконавчого листа Ренійського районного суду Одеської області від 19 вересня 2017 року у справі № 1523/1964/2012 закінчено на підставі положень п.9ч.1ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що підставою для складення акту від 28 лютого 2020 року про демонтаж гаражу, який був складений начальником органу примусового виконання ОСОБА_3 без виходу на місцевість, та його постанови про закінчення виконавчого провадження від 02 березня 2020 року, стали не реальне знесення (демонтаж) гаражу, а:

-технічний паспорт, виготовлений КП «Ренійське бюро технічної інвентаризації» 14 листопада 2019 року на замовлення ОСОБА_2 ;

-ухвала Ренійського районного суду Одеської області від 30 січня 2020 року, в якій зазначено про виконання рішення цього ж суду від 19 вересня 2017 року в повному обсязі.

Апеляційний суд зазначає, що дані, що містяться у вказаному технічному паспорту самі по собі не можуть бути доказом виконання рішення суду про знесення (демонтаж) гаражу, оскільки суб`єктом оскарження та заінтересованою особою ОСОБА_2 , не надані інші переконливі докази, які встановлюють факт знесення (демонтажу) об`єкту нерухомості.

Не бере до уваги апеляційний суд й висновки Ренійського районного суду Одеської області про виконання рішення цього ж суду від 19 вересня 2017 року в повному обсязі, які містяться в його ухвалі від 30 січня 2020 року про відмову у роз`ясненні рішення суду.

Так, відповідно до ч.4ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Апеляційний суд вважає, що мотивація ухвали Ренійського районного суду Одеської області від 30 січня 2020 року про відмову у роз`ясненні заяви керівника органу примусового виконання, є оцінкою вказаного вище технічного паспорту, виготовленого на замовлення боржника, а не фактом який потребує доведенню у даній справі.

Констатація наявності технічного паспорту, без з`ясування фактичних обставин реального знесення (демонтажу) гаражу, не може бути достатнім та переконливим свідченням того, що рішення Ренійського районного суду Одеської області від 19 вересня 2017 року виконано в повному обсязі.

Тому висновки Ренійського районного суду Одеської області, що містяться в його ухвалі від 30 січня 2020 року, не мають преюдиціального значення для апеляційного суду.

Крім того, станом на 27 січня 2021 року, тобто дату постановлення Ренійським районним судом Одеської області оскаржуваної ухвали, гараж літ.»Є» не був знесений (демонтований), що підтверджено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, а саме: фотографіями, що містять в собі інформацію про дату зйомки (04 лютого 2020 року), які додані до апеляційної скарги, та які встановлюють існування гаражу станом на 04 лютого 2020 року (а.с.89-91).

Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Оскільки об`єкт нерухомого майна у вигляді гаражу не знесений (демонтований), суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії посадової особи органу державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, судове рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення про визнання постанови про закриття виконавчого провадження неправомірною і зобов`язання суб`єкта оскарження поновити порушене право заявника.

За подачу скарг до судів першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_1 сплачено1748,8 грн. (840,80 + 908), які відповідно до правил ст.452 ЦПК України підлягають стягненню на її користь з Ренійського РВ ДВС (а.с.1,59).

Керуючись ст.ст.368,374, 376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Ренійського районного суду Одеської області від 27 січня 2021 року скасувати.

Скаргу ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування його постанови про закінчення виконавчого провадження задовольнити частково.

Визнати неправомірною постанову начальника Ренійського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) Ботіки Руслана Вікторовича про закінчення виконавчого провадження ВП №57889939.

Зобов`язати начальника Ренійського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) Ботіка Руслана Вікторовича поновити виконавче провадження ВП №57889939 про примусове виконання виконавчого листа №1523/1964/2012, виданого Ренійським районним судом Одеської області 06 грудня 2018 року, в частині зобов`язання ОСОБА_2 знести гараж літ. «Є», розташований на межі земельних ділянок26-24 по АДРЕСА_2 .

Стягнути з Ренійського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1748,8 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 червня 2021 року.

Головуючий

Судді: