Справа № 395/1065/20 Провадження № 2/395/29/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2021 року м. Новомиргород

Новомиргородський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Орендовського В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомиргороді в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новомиргородської міської ради Кіровоградської області про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року до Новомиргородського районного суду Кіровоградської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Новомиргородської міської ради Кіровоградської області про визнання права власності на спадкове майно, в якій позивач вказав на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померли батьки позивача, батько - ОСОБА_2 та мати - ОСОБА_3 . Після смерті батьків залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку АДРЕСА_1 . Вказаний будинок було побудовано батьками позивача у 1961 році. При цьому за життя батьки не встигли отримати на нього правовстановлюючий документ, в зв`язку з тим, що померли від отруєння вуглекислим газом. Від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заповіти не посвідчувалися. При зверненні до Новомиргородської державної нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний будинок після ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , позивачу було відмовлено, оскільки право власності на спадковий будинок не зареєстровано за померлими. У відповідності листа № 12/5-126 від 23.03.1999 р. Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України, об`єкти збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається Бюро технічної інвентаризації. Позивачем було отримано технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 від 20 липня 2020 року. Згідно довідки Новомиргородської міської ради Новомиргородського району Кіровоградської області № 744 від 29.01.2020 року померла ОСОБА_4 дійсно проживала з 30.01.1962 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 та була зареєстрована по АДРЕСА_1 разом з чоловіком ОСОБА_2 . Згідно довідки Новомиргородської міської ради Новомиргородського району Кіровоградської області № 745 від 29.01.2020 року померлий ОСОБА_2 дійсно проживав з 18.11.1961 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 та був зареєстрований по АДРЕСА_1 разом з дружиною ОСОБА_4 .

На підставі вищевикладеного позивач просить суд: визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування за законом після смерті батьків - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які померли ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок (літ. А,а2), загальною площею 56,3 кв.м., житловою площею 34,7 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: погріб (літ. А1), літня кухня (літ. Б), альтанка (літ. Д), навіс (літ. Е), навіс (літ. Ж), убиральня (літ. З), сарай (літ. И), сарай (літ. Л), водопровідна колонка (літ. К), басейн для води (літ. М), убиральня (літ. У), вимощення (І-ІІ), огорожа (№-№4), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача повідомлений у встановленому законом порядку про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, проте представник позивача направила до суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, підтримала позовні вимоги.

Відповідач повідомлений у встановленому законом порядку про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, проте представник відповідача направив до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, не заперечує проти задоволення позову.

Дослідивши письмові докази та інші матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з вимог ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 549 ч.1 п.1 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Згідно зі ст.524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, якщо воно не змінено заповітом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Новомиргород у віці 68 років, помер батько позивача - ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис № 16 від 08 січня 1993 року, вчинений Новомиргородським РВ ЗАГС.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Новомиргород, у віці 69 років померла мати позивача - ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , актовий запис № 17 від 08 січня 1993 року, вчинений Новомиргородським РВ ЗАГС.

За ступенем родинного зв`язку по відношенню до померлого ОСОБА_2 та померлої ОСОБА_3 позивач є сином, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , за актовим записом № 17 від 09 травня 1956 року, виданого Златопільським бюро ЗАГС.

За життя на випадок своєї смерті від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заповіти не посвідчувалися.

Згідно довідки Новомиргородської міської ради Новомиргородського району Кіровоградської області № 744 від 29.01.2020 року померла ОСОБА_4 дійсно проживала з 30.01.1962 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 та була зареєстрована по АДРЕСА_1 разом з чоловіком ОСОБА_2 .

Згідно довідки Новомиргородської міської ради Новомиргородського району Кіровоградської області № 745 від 29.01.2020 року померлий ОСОБА_2 дійсно проживав з 18.11.1961 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 та був зареєстрований по АДРЕСА_1 разом з дружиною ОСОБА_4 .

Після смерті батьків залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку АДРЕСА_1 . Вказаний будинок було побудовано батьками позивача у 1961 році.

Згідно архівної довідки ОКП «Кіровоградське ООБТІ» № 267 від 30.07.2020 року право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , станом до 01.01.2013 року не зареєстровано.

Відповідно до характеристики будинку, господарських будівель та споруд технічного паспорта від 20.07.2020 року на житловий будинок АДРЕСА_1 , рік побудови житлового будинку - 1961 рік.

Згідно до ст.2 ЗУ від "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року N 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Згідно до ст.3 ч.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умови якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (Постанова від 13 червня 2012 р. N 6-54цс12).

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення" (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

З усього вище наведеного слідує, що право власності померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на житловий будинок з надвірними будівлями не може піддаватися сумніву, а відтак, таке право може бути успадковане позивачем.

05 серпня 2020 року позивач звернувся до державного нотаріуса Новомиргородської районної державної нотаріальної контори з питанням отримання свідоцтва на право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , через відсутність правовстановлюючого документа на вищезазначений будинок, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 256/02-31.

Як вбачається з п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 14.06.1994 року, яка діяла на час відкриття спадщини, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки.

Враховуючи, що позивач прийняв спадщину шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном, а саме володінням ощадною книжкою померлого батька ОСОБА_2 за рахунком № НОМЕР_4 (а.с.64-65) та померлої матері ОСОБА_3 за рахунком № 5594 (а.с.66-67) та воно належать йому з моменту відкриття спадщини, суд вважає, що за позивачем слід визнати право власності на згаданий вище житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами.

Проте, суд не може визнати окремо за позивачем право власності на погріб, літню кухню, альтанку, навіси, убиральні, сараї, водопровідну колонку, басейн для води, вимощення, огорожу, що розташовані на території домоволодіння у АДРЕСА_1 , оскільки відповідно до ст.186 ЦК України вище перелічене речі є нерухомими речами, призначеними для обслуговування житлового будинку, тобто головної речі, та пов`язані з будинком спільним призначенням і відповідно визнання окремо права власності на такі речі є зайвим та суперечить нормам діючого ЦК України.

Проаналізувавши викладені вище норми цивільного законодавства, зваживши у сукупності наведені вище обставини, у тому числі відсутність інших спадкоємців, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, не порушують законних прав та інтересів інших осіб, а тому підлягають задоволенню.

Згідно до ст.268 ч.5 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

29.01.2021 року в судове засідання не з`явилися сторони, при цьому у суду були підстави для ухвалення рішення. Проте, датою ухвалення рішення є не 29.01.2021 року, а 04.02.2021 року, оскільки саме у цей день складено повний текст судового рішення.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування за законом після смерті батьків - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які померли ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст рішення виготовлений04 лютого 2021 року.

Суддя Новомиргородського районного суду

Кіровоградської області В.А. Орендовський