Справа № 682/2390/20
Провадження № 2/682/127/2021
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2021 року м. Славута
Славутський міськрайонний суд Хмельницької області у складі :
головуючої судді Зеленської В.І,
з участю секретарки судових засідань Мацюк І.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,
23.11.2020 р ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики від 20.05.2020 року в сумі 1500 доларів США, 307,66 грн - 3% річних та 840,40 грн судового збору.
В позовній заяві позивачка вказала, що на підставі договору позики від 20.05.2020 року ОСОБА_2 позичив у неї 1500 доларів США, які зобов`язався повернути до 20.08.2020 року. На підтвердження отримання у позику коштів відповідач власноручно склав письмову розписку і засвідчив її власним підписом. Проте, у визначений строк ОСОБА_2 свого зобов`язання за договором позики не виконав, кошти не повернув. Тому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 в її користь суму боргу за договором позики - 1500 доларів США, 307,66 грн - 3% річних від простроченої суми та 840,40 грн судового збору.
Незважаючи на виклик суду, позивачка в судове засідання не з`явилася.
Відповідач ОСОБА_2 відзив на позов не подав, на неодноразову виклики в судове засідання не з`явився, а в письмових заявах до суду від 15.01.2021 р, від 29.01.2021 р та від 09.02.2021 р просить відкласти розгляд справи у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19.
Проте, суд знаходить, що відповідач ОСОБА_2 , зловживаючи процесуальними правами, умисно уникає судових засідань з метою затягування судового розгляду, так як доказів про наявність захворювання чи інших поважних причин, що унеможливлюють його явку до суду він не надав.
Постановами Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 р. № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та від 09 грудня 2020 р. № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" не встановлено обмежень для судового розгляду цивільних справ в умовах карантину з участю сторін або із застосуванням засобів відеоконференцзв`язку, в тому числі через систему EASYCON.

Тому суд вважає, що причини неявки сторін в судові засідання не є поважними і вважає за можливе розглянути справу на підставі письмових доказів, долучених до позовної заяви.

Дослідивши позовні вимоги та письмові докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Такий же висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16.

Тлумачення абзацу 1 частини першої статті 1046, абзацу 1 частини першої статті 1049 ЦК України дозволяє стверджувати, що законодавцем не забороняється стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті. Більше того, цивільним законодавством покладається обов`язок на позичальника повернути те, що він отримав на підставі договору позики. Це підтверджується використанням таких формулювань: «зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості» (абзац 1 частини першої статті 1046 ЦК України); «позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)» (абзац 1 частини першої статті 1049 ЦК України).

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Судом встановлено, що між сторонами виникли відносини позики.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторонами дотримано вимог закону щодо форми та умов договору позики, визначених у ст. 1047 ЦК України, оскільки 20 травня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підтвердження укладення договору позики та його умов представлена розписка позичальника ОСОБА_2 .

Відповідно до умов розписки, позикодавець ОСОБА_1 передала позичальнику ОСОБА_2 у позику готівкові кошти у сумі 1500 доларів , а позичальник ОСОБА_2 зобов`язався повернути позикодавцеві ОСОБА_1 кошти до 20 серпня 2020 року (а.с.15).

20 травня 2020 року позичальник ОСОБА_2 власноручно склав та підписав розписку про отримання позики від ОСОБА_1 в сумі 1500 доларів та зобов`язався повернути кошти до 20 серпня 2020 року (а.с.15).

Зі змісту розписки вбачається, що мало місце отримання відповідачем від позивачки грошових коштів у сумі 1500 доларів саме у позику та встановлено його обов`язок повернути грошові кошти позивачці.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позикодавець ОСОБА_3 свої зобов`язання за договором позики виконала та передала ОСОБА_2 1500 доларів, що стверджується розпискою позичальника ОСОБА_2 (а.с.15).

Факт передачі позивачкою відповідачу в позику саме доларів США стверджується поясненнями позивачки у позовній заяві, квитанціями АТ "Райффайзен Банк Аваль" про купівлю та обмін валюти: гривні на долари США (а.с.26, 27), відсутністю заперечень відповідача щодо позову вцілому та щодо позики у позивачки доларів США на підставі розписки від 20.05.2020 р.

Однак, ОСОБА_2 взяте на себе зобов`язання не виконав, кошти позивачці не повернув.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зроблено висновок, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Умови договору позики та наджаний позивачкою розрахунок 3% річних від простроченої суми є зрозумілими та достатніми для висновку про необхідність задоволення позову.

Судовий збір в сумі 840 грн 80 коп підлягає стягненню з відповідача в користь позивачки відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 4-13, 17, 18, 141, 263-265, 273, 274, 279 ЦПК України, ст.ст. 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 , борг за договором позики від 20.05.2020 р в сумі 1500 доларів США, 307 грн 66 коп - 3% річних від простроченої суми та 840 грн 80 коп судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду через Славутський міськрайонний суд.

Головуючий суддя Зеленська В. І.