Провадження № 2/752/3761/21
РІШЕННЯ

Іменем України

10.06.2021 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Шевчук М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "ОТП Банк", Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа: ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору, -

в с т а н о в и в:

в листопаді 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів Акціонерного товариства "ОТП Банк", Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа: ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору.

В обґрунтування позову зазначено, що 09.12.2005 року між ОСОБА_1 та АКБ «Райффайзенбанк Україна» було укладено кредитний договір № ML-302/51/2005, згідно якого позивач отримав кредит в сумі 46800,00 доларів США. Відповідач АТ «ОТП Банк» є правонаступником усіх прав та обов`язків ЗАТ «ОТП Банк», яке, в свою чергу, є правонаступником АКБ «Райффайзенбанк Аваль Україна». 09.12.2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № SR-302/51/2005 року, за умовами якого поручитель зобов`язалась солідарно відповідати за виконання позичальником кредитних зобов`язань за кредитним договором № ML-302/51/2005. 22.02.2013 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір факторингу, та новим кредитором за вказаними договорами є відповідач ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Позивач вказує, що при укладенні договору були порушені його права, як споживача, оскільки працівниками банку не надано позивачу, як споживачу послуги, повної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору. Ця інформація не доводилась в усній формі, а підпис позичальника не свідчить про належне ознайомлення з умовами кредитування та умовами кредитного договору. Позивач не мав часу детально ознайомитись з умовами договору, а також не мав можливості об`єктивно оцінити умови договору, виявити його недоліки та оцінити всі ризики та збитки, які він отримає в результаті підписання даного кредитного договору. Останній, не містить відомості щодо сукупної вартості кредиту, вартість послуг із оформлення кредиту, а також кредитний договір не містить графіка платежів. Позивач вказує, що кредитний договір містить в собі скриті платежі, а саме: страхування позичальника та житла, витрати, пов`язані із оформленням кредиту, додаткові штрафні санкції, відсотки за отримання коштів, вказані скриті сукупні платежі суттєво збільшують сукупну вартість кредиту. Позивач вважає, що така поведінка банку, як зацікавленої особи, містить прямий умисел, і, як правило, є результативним наслідком умисного порушення/невиконання існуючих вимог закону. З огляду на викладене, позивач вважає, що в порушення вимог ст.. 203 ЦПК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», він з вини банку не був належним чином ознайомлений перед і під час укладення договору зі всіма його умовами, які мають суттєве значення, а відтак наявні підстави для визнання його недійсним, в зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.11.2020 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

В грудні 2020 року до суду від представника відповідача АТ «ОТП Банк» надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що зі змісту оспорюваного кредитного договору вбачається, що сторони погодили всі істотні умови, та дійшли згоди щодо них. Позивач підтвердив факт ознайомлений зі змістом договору та погодився на його умови. Також договір містить графік платежів, на якому наявний підпис позивача, а відтак всі обгрунтування позову є надуманими та підстав для визнання кредитного договору недійсним відсутні.

В грудні 2020 року до суду від представника відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надійшов відзив на позов, який є аналогічним за змістом із відзивом відповідача АТ «ОТП Банк».

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.02.2021 року, було продовжено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження було відмовлено.

Представник позивача в судове засідання не з`явилась. Про розгляд справи позивач повідомлялась належним чином. Суду подала письмову заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити.

Інші сторони в судове засідання не з`явились. Судом про розгляд справи повідомлялись належним чином. Від представника відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надійшла письмова заява про розгляд справи без його участі. Причини неявки інших сторін суду невідомі.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 09.12.2005 року між ОСОБА_1 та АКБ «Райффайзенбанк Україна» було укладено кредитний договір № ML-302/51/2005, згідно якого позивач отримав кредит в сумі 46800,00 доларів США.

Відповідач АТ «ОТП Банк» є правонаступником усіх прав та обов`язків ЗАТ «ОТП Банк», яке, в свою чергу, є правонаступником АКБ «Райффайзенбанк АвальУкраїна».

09.12.2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № SR-302/51/2005 року, за умовами якого поручитель зобов`язалась солідарно відповідати за виконання позичальником кредитних зобов`язань за кредитним договором № ML-302/51/2005.

22.02.2013 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір факторингу, та новим кредитором за вказаними договорами є відповідач ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

В обгрунтування позову зазначено про те, що при укладенні договору були порушені права позивача, як споживача, оскільки працівниками банку не надано позивачу, як споживачу послуги, повної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору; ця інформація не доводилась в усній формі, а підпис позичальника не свідчить про належне ознайомлення з умовами кредитування та умовами кредитного договору; позивач не мав можливості об`єктивно оцінити умови договору, виявити його недоліки та оцінити всі ризики та збитки, які він отримає в результаті підписання даної угоди.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що в силу вимог ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

За змістом ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та Постанови Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», банки зобов`язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов`язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; інші умови, передбачені законодавством.

Пунктом 3.2. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 р. закріплено, що кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Відповідно до п. 3.1 Правил банки зобов`язані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначаючи при цьому значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України.

На банки покладається також обов`язок зазначити у кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутних послуг та інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту (пункт 3.3. Правил).

Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один із оригіналів якого передається споживачеві. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені в договорі.

Як вбачається зі змісту оспорюваного договору, в ньому встановлено всі істотні умови для такого виду договору, відповідно до вимог чинного на той час законодавства та інших нормативно-правових актів. Вся необхідна інформація про умови отримання кредиту, а саме: про умови надання споживчого кредиту, графік погашення і суми щомісячних платежів, про визначення сукупної вартості споживчого кредиту та його реальної процентної ставки тощо, яка передує укладенню договору, була надана позичальнику, що підтверджується дослідженими судом доказами.

Підписуючи оспорюваний договір, сторони дійшли згоди щодо укладання договору на зазначених у ньому умовах, а відтак, з власної ініціативи визначили для себе правила подальшої поведінки.

Доказів того, що під час підписання оспорюваного кредитного договору позивач був обмежений у праві вибору кредитної установи та умов кредитування чи що є інші умови, які є несправедливими, матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зі спірного кредитного договору вбачається, що він підписаний сторонами без будь-яких застережень та зауважень, що свідчить про вільне волевиявлення сторін при його укладанні.

Належних та допустимих доказів того, що банком та/або позивачем в момент підписання даного кредитного договору було недодержано вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, матеріали справи не містять.

Крім того, матеріали справи не містять жодного доказу того, що під час укладення оспорюваного правочину позивач звернувся до банку з приводу роз`яснення йому положень договору, які були йому незрозумілі або за додатковою інформацією щодо умов кредитування.

Окремо слід звернути увагу на те, що позивач також не скористався своїм правом, передбаченим п. 6 щодо можливості відкликання згоди на укладення кредитного договору протягом 14 календарних днів з моменту отримання примірника укладеного договору без пояснення причин.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що правових підстав для визнання кредитного договору недійсним немає.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

Як визначено у рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі № 15-рп/2011, держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим, споживачу, як правило, об`єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (ч. 1 ст. 634 ЦК України). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому, держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Таким чином для кваліфікації умов договору як несправедливих необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст.3, ч. 3 ст.509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві, а у випадку визнання окремого положення договору несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень абовизнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійним в цілому.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Матеріали справи свідчать про те, що спірний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх його істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав необхідні документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки. У графіку погашення заборгованості, який підписано позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

В ході розгляду справи судом встановлено, що спірний договір укладений між сторонами за їх взаємною згодою та відповідно до вимог чинного законодавства, та доказів зворотному матеріали справи не містять.

При його укладенні між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних його умов, про що свідчать підписи сторін у кредитному договорі. При цьому, кредитний договір не містить несправедливих умов договору, а тому правові підстави для визнання недійсним кредитного договору відсутні.

Посилання позивача на наявність несправедливих умов кредитного договору, належними та допустимими доказами не підтверджено.

Несправедливі умови договору мають наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків, а позивачем не надано доказів, на підтвердження того, що умови спірного договору порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін та завдають шкоди йому, як споживачеві, а тому умови кредитного договору не можна вважати несправедливими.

Крім того матеріали справи не містять відомостей, що позивач звертався до банку з пропозиціями про внесення змін до умов договору, зокрема, щодо збільшення розміру відповідальності банку, можливості внесення змін та доповнень до даного договору, що свідчить про його згоду з умовами спірного договору.

Доводи позивача про те, що кредитний договір було укладено з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», так як перед його укладенням та під час укладення, всупереч частині 2 статті 11 вказаного закону, позичальнику не було надано інформації про умови кредитування, суд вважає безпідставними, оскільки, спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Крім того, суд приймає до уваги те, що позивач на момент укладення договору в 2005 році не заявляв заперечень чи додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував умови кредитного договору, а з позовом про визнання його недійним звернувся до суду лише в 2020 році.

Доводи позивача про те, що спірний кредитний договір за своїм змістом суперечить положенням законодавства, оскільки не містить істотних умов для такого виду договору, судом до уваги не приймаються, оскільки, ґрунтуються виключно на довільному трактуванні позивачем положень ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» і умов кредитного договору та спростовуються встановленими фактичними обставинами справи та умовами кредитного договору.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», яка регулює визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Відповідно до частини п`ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Як вбачається зі змісту оспорюваного договору, в ньому не містяться жодні положення, які Закон України «Про захист прав споживачів» визначав би як несправедливі та такі, які спричиняють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

За змістом статті 1054 ЦК України та статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» істотними умовами кредитного договору є сума кредиту, умови його надання, обов`язки сторін, умови повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами.

За правилами ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як передбачено ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

У відповідності до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд звертає увагу на те, що, підписуючи оскаржуваний кредитний договір, позичальник ОСОБА_1 погодився з усіма умовами щодо отримання кредиту, повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом у строки, встановлені договором.

Він був ознайомлений з умовами кредитного договору, які узгоджені та підписані сторонами. Кредитний договір містить суму кредиту, розмір відсоткової ставки, розмір щомісячного платежу та строк повернення грошових коштів.

Суд вважає обґрунтування позову надуманими, та не приймає до уваги позицію сторони позивача, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджується.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те що обставини, на які посилається позивач, як на підставу позовних вимог, зокрема, щодо несправедливості умов кредитних договорів, порушення відповідачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів»відносно нього, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду судом справи, суд вважає позов необґрунтованим, безпідставним та недоведеним, в зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити.

Керуючись статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 133-142, 223, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "ОТП Банк", Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа: ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до Київського апеляційного суду з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Голосіївський районний суд м. Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.П. Чередніченко