Справа №: 272/1307/20
Провадження № 2/272/88/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року

Андрушівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Карповця В.В.,

за участі секретаря судового засідання - Степанчук Т.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Андрушівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Андрушівської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, суд, -

встановив:

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка до смерті постійно проживала в АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на належне їй на день смерті майно, зокрема на земельні ділянки: площею 0,0800 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та площею 0,4900 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , які були передані ОСОБА_2 у власність на підставі рішення виконавчого комітету народних депутатів Міньковецької сільської ради від 03.11.1993 №26.

За життя ОСОБА_2 був складений заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Міньковецької сільської Ради народних депутатів Андрушівського району Житомирської області, відповідно до положень якого спадкодавиця заповіла все належне їй на день смерті майно позивачці ОСОБА_1 . Інших спадкоємців немає. При цьому, позивачка у встановлений вимогами законодавства шестимісячний строк з часу відкриття спадщини звернулася до Андрушівської державної нотаріальної контори Житомирської області із заявою про прийняття спадщини та частково реалізувала свої спадкові права після смерті ОСОБА_2 шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, позивачка не в змозі в позасудовому порядку в повному обсязі реалізувати свої спадкові права після смерті ОСОБА_2 , а саме на вищевказані спадкові земельні ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та для ведення особистого селянського господарства, оскільки спадкодавицею за життя на них не були виготовлені відповідні правовстановлюючі документи, що стало підставою відмови нотаріуса у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом. Вказані документи не можуть бути виготовлені в силу ст.ст.26, 346 ч.1 п.11 ЦК України у зв`язку зі смертю власника.

Враховуючи вищезазначене, позивачка просить суд, визнати за нею, ОСОБА_1 , право власності на земельну ділянку площею 0,0800 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 , та на земельну ділянку площею 0,4900 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 , як на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Судовий збір з відповідача просить не стягувати.

Позивачка та її представник адвокат Павлушко Л.А. в підготовче судове засідання не з`явилися. Від представника позивачки на адресу суду надійшла заява в якій вона просить розгляд провести у її відсутність та у відсутність позивачки, позовні вимоги підтримують, позов просять задовольнити.

Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву в якій розгляд справи просить провести у його відсутність, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову.

Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 (а.с.5). На день смерті ОСОБА_2 постійно проживала та була зареєстрована одна в АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою виданою Міньковецькою сільською радою Андрушівського району Житомирської області від 15.10.2020 №300 (а.с.6). Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на належне їй на день смерті майно, зокрема на земельну ділянку площею 0,0800 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та на земельну ділянку площею 0,4900 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , які були передані ОСОБА_2 у приватну власність на підставі рішення виконавчого комітету народних депутатів Міньковецької сільської ради від 03.11.1993 №26 "Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам" (а.с.8).

За життя, а саме 11 жовтня 1996 року ОСОБА_2 був складений заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Міньковецької сільської Ради народних депутатів Андрушівського району Житомирської області Василюк Т.П., зареєстрований в реєстрі за №30, відповідно до положень якого спадкодавиця заповіла все належне їй на день смерті майно ОСОБА_1 (а.с.42). Згідно копії спадкової справи №50/2000 заведеної Андрушівською державною нотаріальною конторою Житомирської області до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 вбачається, що спадщину, яка відкрилась після її смерті прийняла за заповітом - ОСОБА_1 та на ім`я останньої держнотконторою 04 лютого 2000 року за реєстровим №172 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай) розміром 3,92 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), у землі яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства "Зоря", а також 03 березня 2000 року за реєстровим №422 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок розташований в АДРЕСА_1 (а.с.37-52). При цьому, ОСОБА_1 оформила право приватної власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 , що підтверджується реєстраційним написом на правовстановлюваному документі (а.с.7). Згідно акту КП "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" від 24 лютого 2020 року вбачається, що житловий будинок в АДРЕСА_1 - знесено (а.с.11).

В позасудовому порядку позивачка не в змозі в повному обсязі реалізувати свої спадкові права після смерті ОСОБА_2 , а саме на вищевказані спадкові земельні ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та для ведення особистого селянського господарства, оскільки спадкодавицею за життя на них не були виготовлені відповідні правовстановлюючі документи, у зв`язку з чим нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, що підтверджується повідомленням державного нотаріуса Фещука В.А. (а.с.19).

Зазначені обставини визнані відповідачем, підтверджені дослідженими судом доказами та вважаються судом доведеними в порядку ч.1 ст.82 ЦПК України.

Згідно роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в постанові №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" в пункті 1 зазначено, що відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців.

Відповідно до ст.534 ЦК Української РСР від 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Згідно ст.548 ЦК Української РСР від 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Відповідно до ст.549 ЦК Української РСР від 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позивачка має право на спадкування майна спадкодавиці ОСОБА_2 , однак в позасудовому порядку позбавлена можливості його оформити в зв`язку з відсутністю відповідних правовстановлюючих документів, тому позов підлягає задоволенню в межах заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 80-81, 89, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст.328, 392 ЦК України, ст.ст.525, 534, 548, 549 ЦК Української РСР 1963 року, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) право власності на земельну ділянку площею 0,0800 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та на земельну ділянку площею 0,4900 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: село Міньківці, вулиця Кооперативна, Андрушівського району, Житомирської області, як на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

При цьому, у відповідності до підпункту 15.5. пункту 15 розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до Житомирського апеляційного суду через Андрушівський районний суд Житомирської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:В. В. Карповець