Дата документу 12.01.2021
ЄУ № 942/682/20
Провадження №2/942/20/21
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2021 року Новопсковський районний суд Луганської області у складі:
головуючого судді Чалого А.В.
за участю секретаря Сіренко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Новопсков цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області, Головного управління Держгеокадастру у Луганській області, Новопсковська районна державна адміністрація про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом та встановлення факту родинних відносин,
ВСТАНОВИВ:
В червні 2020 року позивач звернулась до Новопсковського районного суду Луганської області з вказаним вище позовом про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом та встановлення факту родинних відносин.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . За життя у ОСОБА_2 виникло право на земельну частку (пай) із земель КСП імені Куйбишева, яке не припинилось внаслідок її смерті та входить до складу спадщини. Померла ОСОБА_2 була членом КСП імені Куйбишева та внесена у списики, що додані до Державного акту на право колективної власності на землю серії ЛГ №310000006, проте сертифікат на право на земельну частку (пай) не отримала.
10.03.2020 ОСОБА_1 звернулась в нотаріальну контору з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої ОСОБА_2 , однак отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку із земель КСП імені Куйбишева, у зв`язку з тим, що померла ОСОБА_2 не отримала сертифікат на вказану земельну частку (пай).
Позивач зазначає, що вона є спадкоємцем п`ятої черги після смерті тітки ОСОБА_2 , але у зв`язку з тим, що не збереглося свідоцтво про народження ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не може документально підтвердити факт родинних відносин.
Посилаючись на вказані обставини, позивач ОСОБА_1 просила встановити факт родинних відносин з ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 6,10 в умовних кадастрових гектарах рівному для всіх колишніх членів колективного сільськогосподарського підприємства імені Куйбишева Новопсковського району Луганської області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 .
Ухвалою суду від 14.07.2020 відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання на 14.09.2020.
20.07.2020 відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Білолуцька селищна рада не згодна з позовними вимогами, оскільки вважає, що тітка позивача - ОСОБА_2 мала дізнатися про порушення свого права в листопаді 2002 року, з моменту її включення до списку осіб, які мали право на земельну частку (пай). ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , сертифікат на право на земельну частку (пай) за життя не одержала, тим самим, своє право на земельну частку (пай) так і не набула.
18.08.2020 від відповідача по справі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області надійшов відзив на позов, в якому зазначає, що ОСОБА_2 за реєстраційним №120 дійсно внесена в списки, що додані до Державного акту на право колективної власності на землю серії ЛГ №310000006, виданого Білолуцькою селищною Радою народних депутатів від 31.10.1995 по колгоспу імені Куйбишева. Згідно книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по колгоспу імені Куйбишева ОСОБА_2 відсутня отже сертифікат на право на земельну частку (пай) не отримувала. Позивач не надала суду належних доказів на підтвердження перешкоди реалізації нею або ОСОБА_2 свого права на отримання сертифікату та подальшого оформлення речових прав на земельну ділянку. Також зазначає, що з часу передачі КСП земель у колективну власність, тобто з 31.10.1995 року, позивач мав можливість дізнатись про порушення свого права на отримання земельного паю, і фактично знав про те, що довгий час проходив процес паювання землі: проводилися загальні збори та інші організаційні заходи з паювання землі зазначеного господарства, про те, що підприємству виданий державний акт на право колективної власності на землю, що відбувається паювання землі. Перебіг позовної давності для звернення до позивача з відповідним позовом до суду розпочався ще з 31.10.1995, а позов був пред`явлений позивачем лише 09.07.2020, тобто поза межами позовної давності. У зв`язку з викладеним, представник Головного управління Держгеокадастру у Луганській області просив суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки позов заявлений безпідставно та з пропуском строку позовної давності.
Представник відповідача Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області 25.08.2020 року надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що згідно ст. 122 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення державної власності з 01.01.2013 року розпоряджається центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи, а також відповідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» від 10.07.2018 за № 2498-VІІІ, яким внесено зміни до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», розпорядження невитребуваними земельними ділянками за межами населених пунктів переходить до повноважень сільських, селищних рад та ОТГ, тому райдержадміністрація є неналежним відповідачем по справі. Крім того, представник відповідача вважає, що позивачем пропущений строк звернення до суду за захистом свого порушеного права, доказів щодо наявності поважності причин пропуску строку позовної давності позивачем не надано.
Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 14.09.2020 підготовче судове засідання відкладено до 13.10.2020 за клопотанням представника позивача.
Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 13.10.2020 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 09.11.2020, задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків.
09.11.2020 розгляд справи відкладений до 09.12.2020, у зв`язку з задоволенням клопотання представника позивача.
В судовому засіданні 09.12.2020 представник позивача надав пояснення згідно обставин, викладених у позові, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Позивач ОСОБА_1 підтримала доводи свого представника.
Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 09.12.2020 задоволено клопотання представника позивача про витребування спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 , розгляд справи відкладено до 12.01.2020.
Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися. Представник позивача надав заяву, в якій просив суд розгляд справи провести без його участі.
Представник відповідача Білолуцької селищної ради в судове засідання не з`явився, у відзиві на позов просив справу розглянути без його участі за наявними в справі матеріалами.
Представник відповідача Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області в судове засідання не з`явився, у відзиві на позов просив суд справу розглянути без його участі.
Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Луганській областів судове засідання не з`явився, у відзиві на позов просив суд розглянути справу без участі представника управління.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 95 років померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 18.01.2006 Білолуцькою селищною радою Новопсковського району Луганської області.
З довідки №683/169-19 від 29.08.2019, виданою Відділом у Новопсковському районі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області, вбачається, що ОСОБА_2 за №120 (пенсіонери) дійсно внесена в списки, що додані до Державного акту на право колективної власності на землю серії ЛГ №310000006, виданого Білолуцькою селищною Радою народних депутатів від 31.10.1995 по колгоспу імені Куйбишева. Згідно «Технічного звіту по передачі земельних часток (паїв) у приватну власність в натурі власникам сертифікатів КСП ім. Куйбишева на території Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області» розмір земельної частки (паю) складає 6,10 в умовних кадастрових гектарах, вартість яких в цінах на 01.07.1995 становить 16 918,52 грн.
Згідно матеріалів спадкової справи №220/06 після померлої ОСОБА_2 , 19.06.2006 з заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_1 .
Відповідно до Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №6431608 від 11.09.2006, який міститься в матеріалах спадкової справи №220/06, ОСОБА_1 , як родич 5-го ступеню спорідненості померлої ОСОБА_2 , отримала свідоцтво серії НОМЕР_2 від 17.08.2006 про право на спадщину, яке складається з житлового будинку по АДРЕСА_1 .
Відомостей щодо прийняття ОСОБА_1 спадщини у вигляді земельної частки (паю) матеріали зазначеної спадкової справи не містять.
Постановою державного нотаріуса Новопсковської державної нотаріальної контори від 10.03.2020 позивачу ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), оскільки ОСОБА_2 внесена у списки до Державного акту на право колективної власності, але не отримала сертифікат на земельну частку (пай).
В судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надали пояснення, з яких вбачається, що померла ОСОБА_2 працювала в КСП ім. Куйбишева у дитячому садку. Свідки підтвердили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були родичами, оскільки мати позивача - ОСОБА_5 була племінницею померлої ОСОБА_2 . Інших родичів у ОСОБА_2 не було.
Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі згідно з п.1 ч.1 ст. 315 ЦПК України і справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.
У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Факти, що мають юридичне значення, встановлюються в судовому порядку, коли ці факти безпосередньо породжують юридичні наслідки для заявника: право на спадщину; право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, одержання компенсації тощо.
Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (п.45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Надані позивачем докази переконують суд в тому, що ОСОБА_2 була двоюрідною бабкою, а не тіткою позивача ОСОБА_1 та дають підстави для часткового задоволення позовної заяви в цій частині, у зв`язку тим, що від встановлення факту родинних відносин залежить реалізація позивачем права на спадщину, як спадкоємця четвертої черги за законом.
Пунктом 2 Указу Президента № 720/95 від 08 серпня 1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачено що, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.
Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Абзацом 2 частини 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004 року передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
Пункт 17 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачає, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.
Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
Згідно зі ст.ст.1,2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).
Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.
Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 належним чином прийняла спадщину, звернувшись з відповідною заявою до нотаріальної контори та оформивши частину спадкового майна, що належало ОСОБА_2 .
Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права.
Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права.
Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 14.08.2019 у справі №523/3522/16-ц.
Згідно з ч. 1 ст. 81 кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 включена до списку за №120 (пенсіонери), що додається до Державного акту на право колективної власності на землю серії ЛГ №310000006, виданого Білолуцькою селищною Радою народних депутатів від 31.10.1995 по колгоспу імені Куйбишева, у встановленому законом порядку зі списків не виключалася, цей факт відповідачами не спростовано.
Отже, відсутність у ОСОБА_2 сертифікату на право на земельну частку (пай) не є перешкодою для реалізації ОСОБА_1 права на прийняття спадщини після її смерті.
Доводи відповідачів, що позивач звернулася до суду з даним позовом з пропуском позовної давності та перебіг позовної давності для ОСОБА_1 розпочався ще у 1995 році, суд вважає безпідставними, оскільки спадкодавець ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а спадкоємець ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто в межах шестимісячного строку, передбаченого ч. 1 ст. 1270 ЦПК України.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав:
По-перше, видається, що ця процедура дозволяє державним органам ретроспективно позбавляти особистих прав, наданих помилково, без будь-якого відшкодування добросовісним правовласникам. По-друге, видається, що вона надає державним органам можливість позбавляти таких прав за власним бажанням, у будь-який час і без залучення сторін, чиї інтереси зачіпаються. Суд зазначає, що можливість заінтересованих сторін оскаржити таке позбавлення до суду звичайно зменшує ймовірність свавільного тлумачення застосовних норм матеріального права державними органами, які стверджують, що помилилися. З іншого боку, те, що їх повноваження з перегляду власних рішень, включаючи випадки виявлення помилки, не обмежено жодними часовими рамками, має суттєвий негативний вплив на юридичну визначеність у сфері особистих прав і цивільних правовідносин, що шкодить принципу «належного урядування» та вимозі «законності», закріпленим у статті 1 Першого протоколу».
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 щодо визнання за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай) розміром 6,10 умовних кадастрових гектарів рівному для всіх колишніх членів колективного сільськогосподарського підприємства імені Куйбишева Новопсковського району Луганської області.
Керуючись ст. ст. 4-13, 77, 265, 268, 273, 293, 352 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області, Головного управління Держгеокадастру у Луганській області, Новопсковська районна державна адміністрація про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом та встановлення факту родинних відносин задовольнити частково.
Встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була двоюрідною бабкою ОСОБА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті двоюрідної бабки ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай) розміром 6,10 умовних кадастрових гектарів рівному для всіх колишніх членів колективного сільськогосподарського підприємства імені Куйбишева Новопсковського району Луганської області.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт громадянина України НОМЕР_4 , виданий 06.12.1999 Новопсковським РВ УМВС України в Луганській області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Представник позивача: ОСОБА_6 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛГ №000155, адреса: АДРЕСА_3 .
Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Луганського апеляційного суду через Новопсковський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя А.В. Чалий