Справа № 159/2179/19
Провадження № 2/159/11/21
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Бойчука П.Ю.,

з участю:

секретаря

судового засідання Спасюк К.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковель цивільну справу за позовом ОСОБА_5 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_1 , до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , приватного нотаріуса Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Лехкобит Людмили Василівни про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 , діючи через свого представника - ОСОБА_1 , звернувся в суд зі вказаним вище позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у листопаді 2018 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 проводились переговори щодо відчуження позивачем на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_7 земельної ділянки загальною площею 9,8062 га (кадастровий номер :15:008:0108), що розташована по АДРЕСА_1 , яка належала позивачу на праві приватної власності на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, виданого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Веремчуком С.В.

В процесі переговорів сторони не змогли дійти згоди щодо ціни земельної ділянки, через що укладання договору купівлі-продажу неодноразово відкладалося. Однак, не зважаючи на дані обставини, правовстановлюючі документи на земельну ділянку були передані для огляду приватному нотаріусу Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Лехкобит Л.В.

28.12.2018 року, звернувшись до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Веремчука С.В. з метою отримання дубліката договору про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до якого ОСОБА_5 набув право власності на земельну ділянку загальною площею 9,8062 га з кадастровим номером :15:008:0108, позивачу стало відомо, що зазначена земельна ділянка в той самий день була відчужена ОСОБА_8 , який, нібито, діяв від імені ОСОБА_5 на підставі довіреності № 77/797-н/77-2018-25-2242, посвідченої в м. Москва Російської Федерації приватним нотаріусом міста Москви Черніговим І.О., на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу за реєстраційним № 1549, посвідченого приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Лехкобит Л.В.

Відповідно до укладеного договору купівлі-продажу, зареєстрованого за № 1549 від 28.12.2018 року, ОСОБА_8 , нібито від імені позивача, передав у власність ОСОБА_6 та ОСОБА_7 земельну ділянку загальною площею 9,8062 га з кадастровим номером :15:008:0108 за ціною у розмірі 1667049,00 грн. (один мільйон шістсот шістдесят сім тисяч сорок дев`ять) гривень.

Однак, як вказує позивач, даний правочин був вчинений без його відома та без його згоди на підставі довіреності, яка не відповідає дійсності, та особою, яка не була наділена правом розпоряджатися майно, яке належить позивачу.

Так, позивач вказує, що в листопаді 2018 року видавав довіреність № 77/797-н/77-2018-25-2242, якою наділяв правом розпоряджатись його майном, проте дана довіреність була видана ОСОБА_9 , а не ОСОБА_8 .

У зв`язку з тим, що позивачу взагалі не було нічого відомо про існування довіреності на ім`я ОСОБА_8 , він звернувся до приватного нотаріуса міста Москви Чернігова І.О. з проханням надати письмові відомості щодо того, чи засвідчувалась ним 28.11.2018 року від імені ОСОБА_5 довіреність на ім`я ОСОБА_8 під № № 77/797-н / 77-2018-25-2242, або під будь-яким іншим номером.

Приватним нотаріусом Черніговим І.О., у відповідь, було надано виписку з реєстру нотаріальних дій, відповідно до якої встановлено, що від імені позивача видавалась лише одна довіреність під реєстраційним № 77/797-н/77-2018-25-2242 на ім`я ОСОБА_10 та будь яких інших довіреностей від імені ОСОБА_5 приватним нотаріусом Черніговим І.О. не посвідчувалось.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, на думку позивача, є очевидним, що земельна ділянка загальною площею 9,8062 га з кадастровим номером :15:008:0108 була відчужена незаконно на підставі довіреності, якої в природі не існує та існувати не може, та особою, яка не була наділена таким правом.

Позивач вважає, що договір купівлі-продажу № 1549, посвідчений 28.12.2018 року приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Лехкобит Л.В. є недійсним, а державна реєстрація набуття ОСОБА_6 та ОСОБА_7 права власності на земельну ділянку загальною площею 9,8062 га (кадастровий номер :15:008:0108), що розташована по АДРЕСА_1 , зареєстрована приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Лехкобит Л.В., підлягає скасуванню.

Враховуючи наведене, позивач, в інтересах якого діє представник - ОСОБА_1 , просив суд: визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, який украдений 28.12.2018 року між ОСОБА_5 , в особі ОСОБА_8 , та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Лехкобит Людмилою Василівною, за реєстраційним номером № 1549, та скасувати Державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на земельну ділянку загальною площею 9,8062 га (кадастровий номер :15:008:0108), що розташована по АДРЕСА_1 , зареєстровану приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Лехкобит Людмилою Василівною.

Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26.04.2019 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Крім цього, відповідачам визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Лехкобит Л.В. подано відзив на вказану позовну заяву, з якого вбачається, що вона вважає себе неналежним відповідачем з посиланням на п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Крім цього, даний відповідач у своєму відзиві зазначає, що в кінці грудня 2018 року до неї з проханням посвідчити договір купівлі-продажу земельної ділянки звернулися ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також ОСОБА_8 , який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_5 , При цьому ними було надано всі необхідні для посвідчення договору документи, серед яких була і довіреність № 77/797-н/77-2018-25-2242 від 28.11.2018 року, посвідчена нотаріусом м. Москви Черніговим Ігорем Олеговичем. Відповідно до змісту довіреності, ОСОБА_5 , уповноважив ОСОБА_8 управляти і розпоряджатися всім його майном, з чого б воно не складалося і де б не знаходилося, в зв`язку з цим укладати всі дозволені законом угоди, зокрема: купувати, продавати, приймати в дар, обмінювати, закладати і приймати в залог будівлі та інше майно, визначаючи в усіх випадках суми, строки та інші умови на свій розсуд; укладати договори, акти про передачу та інші необхідні документи; проводити розрахунки по укладеним угодам. Тобто, особа, яка представляла інтереси довірителя, була належним чином уповноважена на вчинення правочину, а саме - продажу нерухомого майна, належного довірителю. Довіреність була подана в оригіналі, так як і заява ОСОБА_5 про те, що він не перебуває в зареєстрованому шлюбі.

Оскільки довіреність було посвідчено нотаріусом Російської Федерації, приватним нотаріусом було здійснено перевірку дійсності довіреності на сайті Федеральної нотаріальної палати Російської Федерації. Відомостей про відміну довіреності, за її реквізитами, не було знайдено. Переконавшись у наявності всіх документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, встановивши осіб, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії, перевіривши повноваження представника та відсутність арештів або інших обтяжень нерухомого майна, з`ясувавши волевиявлення сторін, а також їх здатність усвідомлювати зміст і правові наслідки укладеного договору, приватним нотаріусом було посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 9,8062 га для розміщення готельного комплексу з автосервісом, закладом громадського харчування та автопаркінгом (кадастровий номер :15:008:0108). Підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії не було.

Враховуючи викладене, приватний нотаріус вважає, що позивачем не надано належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів, які б підтверджували викладені ним обставини та які б вказували на порушення нотаріусом чинного законодавства і вчинення нею незаконних дій, які порушують його права та інтереси.

Скориставшись своїм процесуальним правом, представник позивача ОСОБА_1 подав відповідь на відзив приватного нотаріуса Лехкобит Л.В., згідно якого представник позивача зазначає, що довіреність від імені позивача на ім`я ОСОБА_11 та підроблена довіреність на ім`я ОСОБА_8 виготовлені на одному і тому ж бланку, виготовлена шляхом накладення машинописного тексту на оригінальну довіреність, чи копію довіреності на ім`я ОСОБА_12 . Доказом такого накладення є те, що вказані копії довіреності є повністю ідентичними, крім двох перших накладених абзаців, де містяться реквізити сторін. Крім цього, представник позивача зазначає, що всі оригінали правовстановлюючих документів, а також оригінал довіреності на ім`я ОСОБА_11 знаходився у нотаріуса Козоріз Н.С., був переданий кур`єром для перевірки їх повноти та ідентичності, оскільки між сторонами дійсно велись переговори стосовно продажу спірної земельної ділянки.

Крім цього, відповідач ОСОБА_6 також подав відзив на пред`явлений позов, з якого вбачається, що останній позовні вимоги не визнає. Зокрема, відповідач ОСОБА_6 вказує, що спільно з ОСОБА_7 , громадянином Республіки Польща - ОСОБА_13 та громадянин Респубілки Польща - ОСОБА_14 , об`єднавши кошти для спільної діяльності з метою отримання прибутків, протягом кількох місяців підшуковували земельну ділянку в м. Ковелі для будівництва об`єктів комерційного призначення. Знайшовши придатну земельну ділянку та розшукавши її власника, який як виявилось проживає в м. Москва Російської Федерації, розпочали телефонні переговори щодо її купівлі. Вперше на перемовини приїхав син позивача - ОСОБА_15 . Під час даної зустрічі сторони погодили вартість земельної ділянки в розмірі 300000,00 доларів США, також погодили усі істотні умови купівлі-продажу та порядок розрахунків. Крім цього, при вказаній зустрічі ОСОБА_15 . ОСОБА_6 було передано завдаток в розмірі 5000,00 доларів США. Отримавши оцінку земельної ділянки, було досягнуто домовленості про зустріч для нотаріального оформлення договору купівлі-продажу землі у приватного нотаріуса Козоріз Наталії Степанівни. Однак, під час підготовки договору, нотаріус Козоріз Н.С. повідомила, що у довіреності представника ОСОБА_5 - ОСОБА_10 закінчився термін дії та він не має права діяти від імені власника землі. При наступній зустрічі 26.11.2018 року, ОСОБА_15 повідомив, що у зв`язку з складною ситуацією на державному кордоні, він занепокоєний тим, яким чином він зможе перевезти значну суму готівкових коштів та запропонував здійснити грошовий переказ коштів на банківський рахунок його фірми в Сінгапурі. При цьому надав реквізити для банківського переказу, а тому було вирішено здійснити пробний платіж в розмірі 1000,00 євро для того, щоб переконатись, як швидко зараховуються грошові кошти на банківський рахунок. ОСОБА_15 підтвердив, що кошти в розмірі 1000,00 євро зарахувались на рахунок його фірми у Сінгарурі протягом 40 хв. з часу їх переказу.

26.11.2018 року було перераховано авансовий платіж в розмірі 1000,00 євро з банківського рахунку м. Варшава (Республіка Польща) на банківський рахунок отримувача № НОМЕР_1 (Республіка Сінгапур) безпосередньо через іноземну фірму ОСОБА_15 . Коли усі документи для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу землі були зібрані у приватного нотаріуса Козоріз Н.С., нотаріус надала квитанції ОСОБА_9 для оплати відповідних податків та зборів для нотаріального посвідчення. Він їх сплатив та приніс квитанції нотаріусу. Коли нотаріус готувала договір з ОСОБА_15 та ОСОБА_16 було здійснено гривневий розрахунок в сумі 1674 000,00 грн. та з боку відповідачів було здійснено грошовий переказ в розмірі 199 000,00 Євро на рахунок ОСОБА_15 , відкритий в ОСОБА_17 . Однак, ОСОБА_15 не бажав, щоб ОСОБА_18 підписував вже готовий до підписання договір, поки не буде підтвердження зарахування коштів на його рахунок в ОСОБА_17 . Оскільки 30.11.2018 року припало на п`ятницю (скорочений банківський робочий день в Україні) та з урахуванням різниці в часових поясах між Україною та ОСОБА_17 , то зарахуванню коштів на рахунок ОСОБА_15 не підтвердилось.

04.12.2018 року ОСОБА_15 повідомив ОСОБА_6 , що кошти зараховані у повному обсязі, але довіреність на представника ОСОБА_11 знову закінчилась. В подальшому, в грудні 2018 року, до ОСОБА_6 звернувся ОСОБА_8 та повідомив, що він є представником від позивача та уповноважений на підписання договору.

Тому ОСОБА_6 разом із ОСОБА_7 та представником за довіреністю ОСОБА_8 звернулись до нотаріуса Лехкобит Л.В. для оформлення договору купівлі-продажу земельної ділянки. Представник продавця - ОСОБА_8 надав нотаріусу довіреність та оригінали правовстановлюючих документів для перевірки та підготовки договору. Після підписання договору купівлі-продажу земельної ділянки, нотаріус видала один примірник оригіналу покупцю, інший оригінал залишила в нотаріальній справі. Відповідач зазначає, що сторонами попередньо погоджено усі істотні умови договору купівлі-продажу земельної ділянки, а покупець добросовісно приступив до виконання своїх обов`язків щодо способу та порядку оплати вартості даної земельної ділянки ще до моменту приведення у відповідність вимогам закону досягнутих домовленостей з продавцем. За таких обставин відповідач ОСОБА_6 вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Відповідач ОСОБА_8 подав відзив на пред`явлений позов, з якого вбачається, що він позовні вимоги не визнає та просить відмовити в задоволенні позову з посиланням на відповідні обставини.

Скориставшись своїм процесуальним правом, представник позивача ОСОБА_1 подав відповідь на відзиви відповідачів, згідно якого представник позивача зазначає, що відповідач ОСОБА_6 у поданому відзиві на пред`явлений позов, відводить увагу суду від юридичної суті спору. Зокрема, відповідач ОСОБА_6 заявляє, що ним велись перемовини з ОСОБА_15 , якому, як зазначає відповідач, було передано завдаток в розмірі 5 000 доларів США. Проте, на думку представника позивача, зазначене не заслуговує на увагу, оскільки ОСОБА_15 не є стороною договору, на підставі якого відчужувалась земельна ділянка, він не має довіреності, яка надає йому право діяти від імені ОСОБА_5 , тим більше відповідачами не надано будь яких доказів того, що ОСОБА_15 передавались якісь кошти. На спростування зазначених у відзивах відповідачів доводів, представник позивача навів відповідні обґрунтування.

Крім цього, представник позивача зазначає, що, відповідно до договору купівлі-продажу, вартість спірної земельної длянки складає 1667049, 00 гривень, що відповідно до курсу валют НБУ, станом на 28.12.2018 року (день укладання договору купівлі-продажу), становить 60719,50 доларів США, а не 300 000 доларів США, які відповідачі погодили з ОСОБА_15 , як зазначає у своєму відзиві ОСОБА_6 . Дана обставина підтверджує те, що здійснені платежі не мають жодного відношення до договору купівлі-продажу вищевказаної земельної ділянки.

Також представник позивача зазначає, що оригінал довіреності, виданої ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_8 , так і не було надано. В матеріалах справи відсутній належний доказ того, що ОСОБА_8 дійсно був уповноважений розпоряджатися спірною земельною ділянкою та мав право відчужувати її третім особам. Крім цього, представник позивача вказує, що за результатами проведення експертного дослідження встановлено, що досліджувана копія довіреності від 28.11.2018 року, видана ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_19 , посвідчена нотаріусом міста Москви Черніговим Ігорем Олеговичем, зареєстрована в реєстрі за № 77/797-п/77-2018-25-2242, має деякі співпадіння з копією довіреності від 28.11.2018 року, виданої на ім`я ОСОБА_10 , а саме - містить фрагмент зображення першого та другого абзацу печатного тексту, який ймовірно не відноситься до оригіналу документа, а виготовлений з використанням прийомів монтажу. Неможливість надання категоричного висновку, експерт пояснює відсутністю оригіналу документа. Проте експерт робить висновок, що довіреність ОСОБА_8 є підробленою з довіреності ОСОБА_10 . Відповідачі визнають, що в них були всі документи на земельну ділянку, тому є цілком ймовірним, що в них була можливість підробити необхідне їм доручення.

Таким чином, представник позивача вважає, що ОСОБА_8 не мав права розпоряджатися земельною ділянкою, оскільки позивач не уповноважував ОСОБА_8 здійснювати будь-які дії від його імені.

Враховуючи викладене, представник позивача просив у своїй відповіді на відзиви відповідачів позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити повністю.

Крім цього, скориставшись своїм процесуальним правом, представник відповідача ОСОБА_6 - адвокат Крючков В.О. подав заперечення на відповідь на відзив, в якому спростовував зазначені в ньому обставини.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримав повністю. Зазначив, що ОСОБА_5 не продавав спірної земельної ділянки та нотаріусом посвідчено підписання договору-купівлі продажу земельної ділянки на підставі підробленої копії довіреності, оскільки довіреність на ОСОБА_8 така сама, як і та, що була видана на ОСОБА_12 . Твердження відповідачів про проведення переговорів щодо продажу земельної ділянки сином позивача - ОСОБА_15 не підтверджені доказами, оскільки останній не мав будь-яких повноважень щодо ведення переговорів про продаж земельної ділянки. Оригінал довіреності має перебувати в ОСОБА_8 , оскільки доказів повернення її ОСОБА_5 немає. Також відповідачами у справі не надано доказів сплати 5000,00 доларів США сину позивача ОСОБА_15 та не доведено належними та допустимими доказами той факт, що 200000 доларів США було перераховано за купівлю земельної ділянки.

Представник позивача вказував, що факт використання підробленої довіреності під час укладення договору купівлі-продажу підтверджується висновком експерта, витягом з реєстру нотаріуса Чернігова І.О., письмовими поясненнями ОСОБА_8 , згідно яких останній визнав позовні вимоги ОСОБА_5 повністю, та усними поясненнями ОСОБА_8 , допитаного в судовому засіданні в якості свідка, а тому просив задовольнити позов повністю.

Відповідач ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю. Будучи допитаним в якості свідка, суду показав, що він безпосередньо займався оформленням договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки. Всі переговори з ОСОБА_5 велить по телефону, а також через його сина ОСОБА_15 , який постійно був присутній. Першочергово довіреність від імені ОСОБА_5 була видана останнім на ОСОБА_11 , однак строк її дії був лише декілька днів. Всього таких довіреностей на ОСОБА_11 було близько п`яти. При підготовці документів в приватного нотаріуса Козоріз Н.С. строк дії довіреності на ОСОБА_11 закінчився, а тому укладення договору неодноразово відкладалось. Крім цього, між ним та ОСОБА_5 була домовленість про перерахування грошей за земельну ділянку на рахунок сінгапурської фірми. Спочатку було перераховано на рахунок цієї фірми 1000 Євро. Однак, зважаючи на часові пояси, зарахування коштів затримувалось, а строк дії довіреність на ОСОБА_11 закінчувався. В подальшому на рахунок цієї ж фірми було перераховано всю обумовлену з ОСОБА_5 суму коштів з призначенням платежу, на прохання останнього, за товар. Після сплати всіх коштів, документи щодо оформлення договору купівлі-продажу залишились в нього. Через деякий час йому зателефонував ОСОБА_8 та повідомив про наявну в нього довіреність від імені ОСОБА_5 . Вони пішли до приватного нотаруса ОСОБА_20 , однак, в зв`язку з її зайнятістю, звернулись до приватного нотаріуса Лехкобит Л.В., де й оформили договір купівлі-продажу. Вказував на те, що в подальшому тривалий час відкрито користувався цією земельною ділянкою, не переоформлював право власності на інших осіб, вкладав відповідні кошти в майбутнє будівництво на цій земельній ділянці, тобто був законним власником.

Представник відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_5 . Зокрема, представник відповідача вказував, що його довіритель є добросовісним набувачем земельної ділянки. Крім цього, зауважував на тому, що витяг з реєстру нотаріуса Чернігова І.О. не може бути прийнятий до уваги як належний та допустимий доказ, оскільки такий витяг не відповідає вимогам законодавства Російської Федерації. Зазначав, що саме на прохання ОСОБА_5 грошові кошти за земельну ділянку були перераховані на компанію, де засновником є ОСОБА_15 , тобто син позивача. Враховуючи викладене, представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечував проти задоволення даного позову та, будучи допитаним в якості свідка, вказував на те, що був присутній при оформленні спірного договору купівлі-продажу та допомагав ОСОБА_6 в реалізації цього. Всі переговори щодо договору проводив ОСОБА_6 . Восени 2018 року такі переговори велись в приватного нотаріуса Козоріз Н.С., однак укладення договору постійно відкладалось з різних причин. Під кінець року з`явився представник ОСОБА_5 , прізвища якого не пам`ятає, після чого в приватного нотаріуса Лехкобит Л.В. було оформлено договір купівлі-продажу земельної ділянки. Вказував на відповідача ОСОБА_8 як на особу, яка підписувала від імені ОСОБА_5 договір купівлі-продажу.

Представник відповідача ОСОБА_7 ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення даного позову через його безпідставність та недоведеність позивачем та його представником обставин, які стали підставою даного позову. Просив відмовити в задоволенні даного позову.

Відповідач ОСОБА_8 в судовому засіданні подав нотаріально посвідчену заяву про визнання даного позову /т. 2 а.с. 167/. Будучи допитаним в якості свідка, стверджував, що йому нічого не відомо про продаж земельної ділянки, належної ОСОБА_5 , з яким взагалі не знайомий. Будь-яких договорів купівлі-продажу земельної ділянки він не підписував, про існування довіреності на його ім`я йому нічого невідомо. Дійсно, був в приватного нотаріуса Лехкобит Л.В. та підписував, на прохання ОСОБА_6 та за фінансову винагороду від останнього, якість документи, проте з їх змістом не ознайомлювався. Зі слів ОСОБА_6 це були документи щодо переоформлення транспортного засобу. В нотаріуса був лише один раз. В подальшому до цього нотаріуса більш не звертався, ніяких документів в неї не забирав. Крім цього вказував на те, що будь-яких угод з адвокатами не укладав, а тому подавати відзив на позовну заяву від його імені нікого не уповноважував.

Відповідач ОСОБА_21 в судовому засіданні пояснила про те, що в кінці 2018 року до неї звернувся ОСОБА_6 з метою посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки. При цьому їй були надані всі необхідні документи, було встановлено особи учасників договору. ОСОБА_8 діяв на підставі довіреності від ОСОБА_5 , яку вона перевірила на сайті нотаріальної палати Російської Федерації. Зазначена довіреність була дійсною, не відміненою. Після підписання та посвідчення даного договору, через деякий час до неї звернувся ОСОБА_8 з питанням отримання оригіналу довіреності на його ім`я. Оскільки цією довіреністю ОСОБА_8 уповноважувався на вчинення інших дій, вона була повернута останньому, а її копія була залишена в матеріалах нотаріальної справи.

Представник відповідача приватного нотаріуса Лехкобит Л.В. ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_5 до її довірительки. Зокрема, представник відповідача вказувала, що її довіритель, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", може бути залучена до участі в розгляді справи лише в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Нотаріус не може бути відповідачем у спорах, що виникають з цивільних відносин, пов`язаних з нотаріальною дією. За таких обставин просила в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до приватного нотаріуса Лехкобит Л.В. відмовити як такі, що заявлені до неналежного відповідача.

Суд, заслухавши учасників справи, показання свідків, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи докази, прийшов до висновку про відсутність законних підстав для задоволення даного позову.

Так, судом встановлено, що відповідно до договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 15.03.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Веремчуком С.В. за реєстровим № 364, укладеного між ОСОБА_5 , від імені якого діяв ОСОБА_1 та ОСОБА_15 , ОСОБА_5 набув право власності на земельну ділянку для розміщення готельного комплексу з автосервісом, закладом громадського харчування та автопаркінгом, площею 9,8062 га (кадастровий номер: :15:008:0108) що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок виконання зобов`язань іпотекодавця за договором позики, укладеного 04.03.2016 року між іпотекодержателем та позичальником/т. 1 а.с. 4-5/.

Зазначені обставини сторонами не оспорюються, а тому додатковому доказуванню не підлягають.

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.12.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Лехкобит Л.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 1549, встановлено, що ОСОБА_5 , від імені якого діяв ОСОБА_8 по довіреності, посвідченій в м. Москва Російської Федерації нотаріусом міста Москва Черніговим Ігорем Олеговичем, та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу зазначеної вище земельної ділянки /т. 1 а.с. 6-8/.

Згідно довіреності, виданої 28.11.2018 року, посвідченої в м. Москва Російської Федерації нотаріусом міста Москва Черніговим Ігорем Олеговичем (реєстровий № 77/797-н/77-2018 25-2242), ОСОБА_22 уповноважив ОСОБА_23 управляти і розпоряджатись всім його майном. /т. 1 а.с. 69-75/.

Згідно відомостей, отриманих в ході перевірки приватним нотаріусом Лехкобит Л.В. дійсності цієї довіреності на сайті нотаріальної палати Російської Федерації, зазначена довіреність на момент укладення договору зазначеного вище купівлі-продажу була дійсною /т. 1 а.с. 73/.

Як роз`яснено в Постанові Пленуму Верховного Суду від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин, вчинений внаслідок зловмисної домовленості представником однієї сторони з другою стороною є оспорюваним. Він може бути визнаний судом недійсним за позовом сторони, від імені якої діяв представник. Це один із способів захисту цивільних прав та інтересів сторін.

В силу вимог ч. 1 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Частиною третьою ст. 238 ЦК України передбачено, що представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії.

Відповідно до положень ст.ст. 1003, 1004, 1006 ЦК України, у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності чітко визначаються юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. До обов`язків повіреного відноситься: повідомлення довірителю на його вимогу всіх відомостей про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання повірений зобов`язаний негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Згідно висновку експерта № 1-19/07 від 19.07.2019 року за результатами проведення технічної експертизи документів, складеного експертом в сфері технічних досліджень ОСОБА_24 на замовлення представника позивача ОСОБА_1 , електрофотокопія Довіреності від 28.11.2018, що видана довірителем ОСОБА_25 на ім`я ОСОБА_10 , посвідчена нотаріусом м. Москви Черніговом Ігорем Олеговичем, зареєстрована в реєстрі за № 77/797-н/77-2018-25-2242, не містить ознак монтажу документа. Остаточно встановити, чи мав місце монтаж при виготовленні електрофотокопії Довіреності від 28.11.2018, що видана довірителем ОСОБА_25 на ім`я ОСОБА_10 , можливо лише за наявності оригіналу, з якого було зроблено копію. Електрофотокопія Довіреності від 28.11.2018, що видана довірителем ОСОБА_25 на ім`я ОСОБА_19 , посвідчена нотаріусом м. Москви Черніговом Ігорем Олеговичем, зареєстрована в реєстрі за № 77/797-н/77-2018-25-2242, містить фрагмент із зображенням першого та другого абзацу печатного тексту, який, ймовірно, не відноситься до оригіналу документа, а виготовлений з використанням прийомів монтажу /т. 1 а.с. 205-210/.

Представник позивача, покликається саме на цей висновок експерта як на основний доказ недійсності (підроблення) довіреності, виданої на ім`я ОСОБА_8 .

Проте, суд не може прийняти такий доказ до уваги як належний та допустимий, виходячи з таких міркувань.

Як вбачається із вказаного висновку експерта та додатків до нього, на експертизу надано копії зазначених вище довіреностей. Однак, походження цих копій (з якого саме документу знімались копії), зважаючи на їх подання представником позивача, не встановлено. Тобто, на експертизу могла бути надана інша копія довіреності на ім`я ОСОБА_8 , а ніж та, що зберігається в матеріалах нотаріальної справи.

Крім цього, сам по собі зазначений висновок не є однозначний та категоричний та підтверджує лише ту обставину, що для встановлення монтажу має бути наявний оригінал документу, з якого було зроблено копію.

В той же час, як вбачається з витягу з Реєстру атестованих судових експертів та картки атестованого судового експерта, експерт ОСОБА_24 , яка складала зазначений вище висновок, не є атестованим судовим експертом, її свідоцтво експерта є недійсним /т. 2 а.с. 97-103/.

Тому вказаний висновок експерта проведено експертом, який не має повноважень на проведення такого роду експертизи.

Відповідно до висновку судового експерта Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 286 від 01.11.2019 року встановлено, що вирішити запитання: «1. Чи містить ознаки монтажу копія Довіреності від 28.11.2018, що видана довірителем ОСОБА_25 на ім`я ОСОБА_19 , посвідчена нотаріусом міста Москва Черніговим Ігорем Олеговичем, зареєстрована в реєстрі за № 77/797-п77-2018-25-2242?» не виявилось можливим. Вирішити запитання «Чи містить ознаки монтажу копія Довіреності від 28.11.2018, що видана довірителем ОСОБА_25 на ім`я ОСОБА_10 , посвідчена нотаріусом міста Москва Черніговим Ігорем Олеговичем, зареєстрована в реєстрі за № 77/797-п77-2018-25-2242?» не виявилось можливим /т. 2 а.с. 65-70/.

Як вбачається з дослідницької частини зазначеного висновку, підставою для такого висновку стало те, що якість наданих на дослідження технічних зображень незадовільна.

Тобто, для проведення відповідної експертизи має бути наявний оригінал документу.

Таким чином, вказаними висновками експертів не встановлено і не може бути встановлено той факт, що доручення, як і його копія, видане ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_8 є підробленим.

Показання відповідача ОСОБА_8 в судовому засіданні в якості свідка також не можуть бути однозначним доказом того, що зазначена довіреність, чи його копія, є підробленими.

Зокрема, відповідач ОСОБА_8 не заперечив того факту, що він підписував відповідні документи в приватного нотаріуса Лехкобит Л.В. Не заперечив ОСОБА_8 і того факту, що в нього була можливість вільно ознайомитись з текстом документу, який він підписує, проте не зробив цього.

За вказаних обставин суд критично ставиться до його показань в судовому засіданні та не приймає визнання ним даного позову, оскільки таке визнання позову суперечить закону та порушує права, свободи та інтереси інших осіб, зокрема відповідачів.

Покликання представника позивача на те, що істотні умови договору, зокрема щодо оплати коштів, не були виконані, не заслуговують на увагу, оскільки підставою даного позову була саме підробка довіреності, а не визнання договору купівлі-продажу недійсним через невиконання істотних умов договору.

Решта доводів представника позивача не спростовують зазначених вище висновків суду, а тому суд відхиляє їх.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Аналізуючи зазначені вище обставини, суд констатує, що позивач та його представник не надали суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

Що ж стосується заявлених вимог до приватного нотаріуса Лехкобит Л.В., то суд прийшов до таких висновків.

Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

У п. 26 постанови пленуму ВСУ від 06.11.2009 р. № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вказується, що особами, які беруть участь у справі про визнання правочинів недійсними, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Таким чином, нотаріус не є відповідачем у спорах, що виникають із цивільних відносин, пов`язаних з нотаріальною дією.

З огляду на викладене, суд вважає, що нотаріус в даному випадку є неналежним відповідачем, а тому суд відмовляє в задоволенні даного позову до приватного нотаріуса саме з цих підстав.

Аналізуючи все викладене вище в сукупності, суд прийшов до твердого переконання, що позивачем та його представником, всупереч вимог ст. 81 ЦПК України, не доведено ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, в той час, як заперечення відповідачів знайшли свої підтвердження в ході судового розгляду справи.

Таким чином позивачем не доведено порушення його цивільних прав саме відповідачами, а тому суд прийшов до висновку про безпідставність вимог позивача, а відтак про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в цілому.

Крім цього, відмовляючи в задоволенні позову, суд, на підставі ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України, покладає на позивача понесені ним судові витрати по справі.

Відповідно до вимог ч.ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Зважаючи на повну відмову в задоволенні даного позову, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення даного позову у виді накладення арешту на земельну ділянку.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 82, 89, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, на підставі ст.ст. 237, 238, 1000, 1003, 1004, 1006 Цивільного кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_5 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_1 , до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , приватного нотаріуса Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Лехкобит Людмили Василівни про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, - відмовити повністю.

Заходи забезпечення даного позову скасувати.

Арешт, накладений відповідно до ухвали Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 квітня 2019 року на земельну ділянку загальною площею 9,8062 га (кадастровий номер :15:008:0108), що розташована по АДРЕСА_1 , із забороною вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно цієї земельної ділянки скасувати.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Повний текст рішення складено та підписано 14 червня 2021 року.

Головуючий П. Ю. Бойчук