Справа № 161/5741/18 Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В. В.
Провадження № 22-ц/802/740/21 Категорія: 84 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Карпук А.К., Киці С.І.,

з участю секретаря судового засідання Концевич Я.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Базалицької Ольги Ростиславівни, Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Транс" про визнання недійсним та скасування рішення нотаріуса, за апеляційною скаргою відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Транс" на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 березня 2021 року та додаткове рішення цього ж суду від 19 березня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Базалицької О. Р. ТОВ "Вест Транс" про визнання недійсним та скасування рішення нотаріуса.

Позов мотивує тим, що 07.08.2007 року позивачем з АТ «Брокбізнесбанк» було укладено кредитний договір № 486/07. Відповідно до умов договору банком була надано кредит в розмірі 225000 дол. США зі сплатою 13 % річних. В якості забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, сторонами було укладено іпотечний договір від 07.08.2007 року. Предметом іпотеки стали: земельна ділянка площею 0, 1025 га та розташовані на ній житловий будинок АДРЕСА_1 та належні до нього надвірні споруди: сарай-гараж Б1, огорожа 1-4, Вбиральня «Г» та житловий будинок АДРЕСА_2 . З інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 119410280 від 03.04.2018 та № 119410992 від 03.04.2018 року позивач дізналась, що приватним нотаріусом Базалицькою О.Р. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень щодо належно їй на праві власності майна.: житлового будинку АДРЕСА_1 та житлового будинку АДРЕСА_3 за ТзОВ «Вест транс»

Набуття ТзОВ «Вест Транс» прав на вказане майно на думку позивача відбулось з порушенням визначеного законом порядку та всупереч її волі.

Просить суд визнати недійсним та скасувати рішення приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Базалицької О.Р. (індексний номер: 40416906 від 31.03.2018 року 08:48:29) щодо житлового будинку загальною площею 158,5 кв.м., житловою площею 107,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з реєстраційним номером: 101, згідно якого право власності зареєстроване за Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕСТ ТРАНС», 0 (номер запису про право власності: 25523076 від 19.03.2018 року 16:23:23); рішення приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Базалицької О.Р. (індексний номер: 40417011 від 31.03.2018 року 09:18:49) щодо житлового будинку загальною площею 86,3 кв.м., житловою площею 54,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з реєстраційним номером: 101, згідно якого право власності зареєстроване за Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕСТ ТРАНС», 0 (номер запису про право власності: 25523152 від 19.03.2018 року 17:11: 43).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 березня 2021 року рішення приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Базалицької О. Р. (індексний номер: 40416906 від 31.03.2018 року 08:48:29) щодо житлового будинку загальною площею 158,5 кв.м., житловою площею 107,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з реєстраційним номером: 101, згідно якого право власності зареєстроване за ТзОВ «ВЕСТ ТРАНС», 0 (номер запису про право власності: 25523076 від 19.03.2018 року 16:23:23) визнано протиправним та скасовано.

Рішення приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Базалицької О. Р. (індексний номер: 40417011 від 31.03.2018 року 09:18:49) щодо житлового будинку загальною площею 86,3 кв.м., житловою площею 54,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з реєстраційним номером: 101, згідно якого право власності зареєстроване за ТзОВ «ВЕСТ ТРАНС», 0 (номер запису про право власності: 25523152 від 19.03.2018 року 17:11: 43) визнано протиправним та скасовано.

Зазначено, що заходи забезпечення позову, які застосовані ухвалою суду від 23 травня 2019 року, у відповідності до вимог ч. 7 ст. 158 ЦПК України продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 березня 2021 року доповнено рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 березня 2021 року.

Стягнуто з ТзОВ «Вест Транс», ПАТ «Брокбізнесбанк», на користь ОСОБА_3 понесені і документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 25 000,00 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції та додатковим рішенням суду, ТзОВ «Вест Транс» подало апеляційну скаргу, в якій покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити, додаткове рішення скасувати.

Заслухавши учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та додаткове рішення цього ж суду - без змін.

З матеріалів справи вбачається, що 07 серпня 2007 року між АБ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позивачу 225 000 доларів США зі сплатою 13% річних (а.с. 16-20).

07 серпня 2007 року між АБ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3 з метою забезпечення виконання основного зобов`язання, що випливає з кредитного договору, від 07 серпня 2007 року, укладено іпотечний договір. Відповідно до умов договору ОСОБА_3 передала банку в іпотеку житловий будинок АДРЕСА_1 з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 158,5 кв.м, житловий будинок АДРЕСА_1 а з надвірною спорудою загальною площею 86,3 кв. м, земельну ділянку загальною площею 0,1025 га . Загальна вартість предмета іпотеки складає 1629356,00 гривень ( а.с. 22-26).

За змістом п. 7.1 Договору іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником основного зобов`язання по кредитному договору в цілому або в його частині або неналежного виконання іпотекодавцем обов`язків встановлених цим Договором в цілому або в її частині, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. У разі не виконання - звернути стягнення на предмет іпотеки .

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання по кредитному договору в порядку встановленому статтею 37 ЗУ «Про іпотеку» та умов цього Договору ( п. 7.3 Договору).

Іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах передбачених п. 7.4 цього Договору (п. 7.4 Договору).

За рішенням іпотекодержателя задоволення його вимог може здійснюватись в позасудовому порядку, передбаченому застереженням про задоволення вимог іотекодержателя, яке визнається сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя та чинним законодавством. У випадку набуття іпотекодержателем прав звернення на предмет іпотеки іпотекодавець цим договором надає свою згоду на передачу у власність і потекодержателю предмет іпотеки. При цьому вартість набуття у власність предмета іпотеки визначається на підставі оцінки Предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності ( п. 7.5, 7.5.1 Договору іпотеки).

07 серпня 2007 року між АБ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до умов якого сторони встановили позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки. У випадку набуття іпотекодержателем прав звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодавець цим договором підтверджує свою згоду на передачу у власність іпотекодержателю предмета іпотеки. При цьому набуття у власність предмета іпотеки визначається на підставі оцінки Предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.( п. 5. Договору).

22 березня 2017 року між АТ « Брокбізнесбанк» та ТзОВ «Вест Транс» був укладений договір № 148 про відступлення прав вимоги та Договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. за № 272 від 22.03.2017 року, про що було письмово повідомлено ОСОБА_3 ( а.с. 42).

На адресу позивача ТзОВ «Вест Транс» надіслало вимогу про усунення порушення в порядку ст. 35 ЗУ «Про іпотеку». За змістом вимоги ТзОВ зазначало, що на день відступлення прав за кредитним договором, у ОСОБА_3 наявна заборгованість за кредитним договором, яка складає 307179,75 доларів США. Боржнику надано строк протягом 30 днів з моменту отримання повідомлення виконати основне зобов`язання за кредитним договором. У разі несплати заборгованості у визначений термін матиме наслідок застосування заходів задоволення вимог іпотекодержателя, а саме набуття у власність ТзОВ «Вест Транс» предмету іпотеки, з наступною реєстрацією цього права щодо зміни власника в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно або укладення ТзОВ «Вестр Транс» з будь-якою особою договору купівлі-продажу предмета іпотеки від імені іпотекодавця ( а.с. 246). Дана вимога була отримана позивачем , що останньою не заперечувалось.

31 березня 2018 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Базалицькою О.Р. було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок загальною площею 158, 5 кв.м. житловою площею 107,6 кв.м, що заходиться за адресою: АДРЕСА_1 з реєстраційним номером 101 за ТзОВ « Вест Транс» ( номер запису про право власності 25523076 від 19 березня 2018 року 16:23:23).

31 березня 2018 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Базалицькою О.Р. було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок загальною площею 86, 3 кв.м., житловою площею 54,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з реєстраційним номером : 101 за ТзОВ «ВестТранс» ( номер запису про право власності 25523152 від 19 березня 2018 року 17:11:43).

Звертаючись до суду з позовом позивач вказувала, що в момент державної реєстрації не були дотримані вимоги закону щодо процедури реєстрації, нотаріусу не було подано звіту про вартість майна, в повідомленні не було зазначено ціну іпотечного майна, як того вимагає ЗУ «Про іпотеку» та умови іпотечного договору. Також не враховано дію мораторію щодо споживчого кредиту, який був наданий у доларах США, крім того дії приватного нотаріуса під час здійснення даної реєстрації було визнано незаконними, що підтверджується судовим рішенням.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»).

Аналіз приписів статті 33 Закону України «Про іпотеку» дозволяє дійти висновку, що законодавцем передбачено право іпотекодержателя захистити свої майнові права у зв`язку з невиконанням (неналежним виконанням) боржником основного зобов`язання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки одним із таких способів: в позасудовому порядку (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, на підставі виконавчого напису нотаріуса) або в судовому порядку за рішенням суду.

Частина перша статті 36 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, що діяла на час укладення договору іпотеки, далі - Закон № 898-ІV) передбачала право сторін іпотечного договору на позасудове вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки, що містить відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, або окремого договору про задоволення його вимог.

Статтею 37 зазначеного Закону (у цій же редакції) визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, (до якого згідно з частиною другою статті 36 прирівнюється відповідне застереження в договорі іпотеки), є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

З аналізу змісту наведених норм у їх поєднанні вбачається, що за Законом застереження в іпотечному договорі прирівнюється за своїми правовими наслідками до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який є правовстановлюючим документом.

Відповідно до частини 3статті 36 Закону України «Про іпотеку» в редакції Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» № 800-VI(далі -Закон№ 800-VI), який набрав чинності 14 січня 2009 року, договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмети іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Нова редакція статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку», викладена у підпункті 17 пункту 4 розділу ІІІ «Перехідні положення» Закону № 800-VI, не змінює встановлений раніше цими статтями порядок позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки та підстави переходу права власності на нього до іпотекодержателя, а лише уточнює їх.

Аналіз наведених норм, як і Закон № 800-VIв цілому, не дає підстав вважати, що законодавець із прийняттям названого закону обмежив коло іпотечних договорів із застереженням про задоволення вимог кредитора, на підставі яких за іпотекодержателем може бути зареєстровано право власності на предмет іпотеки, лише тими договорами, які укладені після набрання чинності цим Законом.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 10 жовтня 2011 року у справі № 21-131а11 та від 18 вересня 2012 року у справі № 21-236а12.

Таких же висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 21 лютого 2018 року у справі № 915/297/17 та від 31 липня 2018 року у справі № 826/9658/15 (адміністративне провадження № К/9901/3238/18).

Отже, законодавцем визначено як спосіб позасудового врегулювання зобов`язань іпотекодавця перед іпотекодержателем передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону, на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору.

З матеріалів справи вбачається, що між АБ "Брокбізнесбанк" та ОСОБА_3 07.08.2007 року було укладено окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя ( а.с. 28 Т.1) при цьому всі положення даного договору продубльовано у ст. 7 договору іпотеки. З врахуванням наведених норм Законів та висновків Верховного суду, колегія суддів вважає твердження позивача щодо не набуття ТзОВ "Вест Транс" права на задоволення вимог в позасудовому порядку на предмет іпотеки безпідставними та такими, що спростовуються умовами укладеного між сторонами договору іпотеки, право вимоги за яким перейшло до ТзОВ "Вест Транс" на підставі договору від 22.03.2017 року.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент набуття, на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Частиною першою статті 35 Закону «України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до частини третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку», яка має назву «Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки» (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон № 1952-IV) передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

За змістом статті 18 Закону № 1952-IVперелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 9,15 Закону № 1952-IVв редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, та статті 37 Закону № 898-IVпорядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

У державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, зокрема, у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав (пункт 4 частини першої, абзац перший частини другої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Судом встановлено, що 15 лютого 2017 року на адресу позичальника ОСОБА_3 , якав свою чергу є іпотекодавцем, банк направив вимогу про можливе звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. За змістом вимоги банк, визначивши суму боргу за договором кредиту в сумі 30779,75 дол. США станом на 22 березня 2017 року, вимагав у тридцятиденний строк сплатити заборгованість. Вказане повідомлення містило застереження, що у разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку банк має намір звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття у власність ТзОВ предмету іпотеки, або укладення ТзОВ «Вест Транс» з будь-якою особою договору купівлі-продажу Предмета іпотеки від імені Іпотекодавця, дана вимога отримана позивачем.

Зі змісту даної вимоги вбачається, що у ній відсутня інформація про вартість майна, за якою відбуватиметься зарахування вимог.

З витребуваних судом матеріалів реєстраційних справ на об`єкти нерухомого майна , що знаходяться в АДРЕСА_1 та будинок АДРЕСА_1 ( а.с.232-290 Т.2) вбачається, що ні у внутрішніх описах до реєстраційних справ ( а.с 235, 264 Т.2), ні у самих матеріалах не вказано про наявність оцінки предметів іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

З врахуванням викладено слід вважати, що за відсутності оцінки вартості об`єктів, що передавались у власність іпотекодержателю, реєстрація за ТзОВ "Вест Транс" права власності на об`єкти нерухомого майна, що знаходяться в АДРЕСА_1 та будинок АДРЕСА_1 відбулась з порушенням умов іпотечного договору та ст. 37 ЗУ «Про іпотеку».

Доводи відповідача про проведення ТзОВ " Вест Транс" оцінки предмета іпотеки та надання до суду першої інстанції звітів про оцінку нерухомого майна ( а.с 17-20 Т.3) є безпідставними та не впливають на правильність висновків суду першої інстанції в означеній частині. Як вже було зазначено матеріали реєстраційної справи та вимоги про усунення порушень в порядку ст. 35 ЗУ "Про іпотеку", які надсилались боржнику не містили жодних посилань на наявність проведеної оцінки.

Крім того, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року, яке набрало законної сили, в адміністративній справі за позовом державного реєстратора приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Базалицької О.Р. до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказів, констатовано про неправомірність дій нотаріуса щодо реєстрації спірного майна за ТзОВ «Транс Вест» за наявності у Державному реєстрі заяв власника ОСОБА_3 про заборону вчинення реєстраційних дій ( а.с. 164-174).

Суд першої інстанції правильно встановив порушення вимог договору та норм чинного законодавства щодо процедури звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, у зв`язку з чим, обґрунтовано захистив порушене право позивача щодо переходу права власності на нерухоме майно до відповідача шляхом скасування рішення приватного нотаріуса про реєстрацію права власності на спірне майно за ТзОВ «Вест Транс».

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16-ц (провадження № 14-22цс19).

Крім того слід зазначити, що 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Згідно з пунктом 23 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмета іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна.

Велика Палата Верхового Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19) виклала правовий висновок про те, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку», отже, зазначений договір є одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від наявності згоди іпотекодавця. Звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі) є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог, а тому такий спосіб стягнення підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Зважаючи на наведене, апеляційний суд зазначає, що відповідно до положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», тимчасова заборона примусового стягнення на майно, яке виступає як забезпечення виконання зобов`язань за кредитом в іноземній валюті, діє з урахуванням приписів Закону України «Про іпотеку» та забороняє звернення стягнення на предмет іпотеки, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті у будь-який спосіб.

Мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак, мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави).

Отже, оскільки кредит є споживчим, наданий в іноземній валюті, тому на дані правовідносини поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно загальна площа спірних іпотечних будинків, які є одним цілим майновим комплексом, не перевищує площу 250 кв.м, матеріали справи не містять доказів наявності у позивача у власності іншого житла.

Визначальним при вирішенні спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна.

Будинок, який використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнутий на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за банком як забезпечення виконання умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті до таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474 апп 19); від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45 цс 20).

Згідно з ч. 2 ст. 26 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відтак, право позивача, як власника майна, підлягає захисту в судовому порядку шляхом скасування рішення про державну реєстрацію права власності за ТзОВ « Вест Транс» на об`єкти нерухомого майна будинок АДРЕСА_3 .

Виходячи з наведеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм правильну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову та скасував рішень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, оскільки така реєстрацію була проведено з порушенням норм ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також без врахуванням ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Висновки суду ґрунтуються на повно і всебічно з`ясованих обставинах справи, перевірених належними доказами, на які є покликання в рішенні суду і яким суд дав правильну юридичну оцінку.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було враховано правові позиції викладені в постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року справа № 645/5280/16-ц не заслуговують на увагу.

Верховний Суд неодноразово викладав у своїх постановах висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в апеляційній скарзі, і суд першої інстанції розглянув справу відповідно до таких висновків (в даному випадку висновки, викладені в оскаржуваному рішенні, узгоджуються з актуальними висновками Великої Палати Верховного Суду), а доводи апеляційної скарги не спростовують їх.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування.

Участь приватного нотаріуса Базалицької О.Р. при розгляді даної справи в якості відповідача сама по собі не вплинула на правильність ухваленого судом рішення та не порушила прав та законних інтересів ОСОБА_4 , яка мала можливість брати участь в судових засіданнях та заперечувати щодо заявлених вимог.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 березня 2021 року стягнуто з ТзОВ «Вест Транс», ПАТ «Брокбізнесбанк» на користь ОСОБА_3 понесені та документально підтверджені витрати на правничу допомогу в розмірі 25 000 гривень.

Не погоджуючись з судовим рішення суду першої інстанції ТзОВ «Вест Транс» просить додаткове рішення скасувати в задоволені заяви позивача про стягнення судових витрат на правничу допомогу відмовити.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 березня 2021 року позов в даній справі задоволено. До закінчення судових дебатів представником ОСОБА_3 - ОСОБА_1 було подано до суду заяву про намір стягнення судових витрат на правничу допомогу. 10 березня 2021 року представником позивача було подано до суду докази щодо розміру судових витрат позивача на правничу допомогу в розмірір 25000 гривень, які були документально підтвердженні.

Задовольняючи заяву позивача про стягнення судових витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції правильно вважав такі вимоги обґрунтованими, з врахуванням обсягу робіт і часу витраченого на підготовку процесуальних документів, співмірністю з складністю справи та за відсутності доведеності відповідачем їх неспівмірності.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять підстав для скасування судового рішення та додаткового судового рішення.

Луцьким міськрайонним судом було допущено описку в резолютивній частині додаткового рішення суду від 19 березня 2021 року, а саме помилково зазначено разом з ТзОВ « Вест Транс» особу з якої необхідно стягнути судові витрати на правничу допомогу: ПАТ «Брокбізнесбанк», який не був стороною у справі.

З врахуванням ст. 269 ЦПК України, суду першої інстанції необхідно виправити допущену описку в резолютивній частині додаткового рішення суду від 19 березня 2021 року.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення суду від 05 березня 2021 року та додаткового рішення від 19 березня 2021 року та відсутність підстав для їх скасування.

Керуючись статтями 367-369, 375, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Транс" залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 березня 2021 року та додаткове рішення цього ж суду від 19 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: