Справа № 146/211/19
Провадження № 22-ц/801/62/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Скаковська І. В.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 рокуСправа № 146/211/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Берегового О.Ю. (судді - доповідача),

суддів: Сала Т.Б., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Куленко О.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: фермерське господарство «Садівник-А», фермерське господарство «Нива»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 ,

розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фермерського господарства «Садівник-А», фермерського господарства «Нива», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 про відшкодування збитків шляхом стягнення коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 07 жовтня 2020 року, ухвалене в залі судових засідань місцевого суду під головуванням судді Скаковської І.В., дата складення повного тексту рішення 13 жовтня 2020 року,

встановив:

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фермерського господарства «Садівник-А», фермерського господарства «Нива», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 про відшкодування збитків шляхом стягнення коштів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу на праві власності належить Ѕ частина земельної ділянки площею 4,7625 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області.

Власником суміжної земельної ділянки є син позивача - ОСОБА_2 .

Починаючи з 2015 року позивач, спільно з сином використовують належні їм земельні ділянки для вирощування сільськогосподарських культур.

В 2017 року на вказаних земельних ділянках було засіяно кукурудзу.

22 листопада 2017 року працівником відповідачів ФГ «Садівник-А» та ФГ «Нива», комбайнером ОСОБА_3 з використанням власного комбайну було самовільно зібрано 40 тонн кукурудзи на належних позивачу та його синові земельних ділянках.

Вказане зерно кукурудзи було завантажено на автомобілі марки «Камаз», що належать відповідачам, під керування ОСОБА_4 (21,5 тонни) та ОСОБА_5 (18,5 тонн), після чого вивезено до ТОВ «Крижопільський елеватор» з метою подальшого збуту.

Позивач вважає, що вказаними неправомірними діями відповідачів йому було завдано збитків на суму 128000 грн.

У зв`язку з вищенаведеним ОСОБА_1 звернувся до суду та просив пропорційно стягнути з відповідачів на його користь збитки в сумі 128000 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 07 жовтня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до фермерського господарства «Садівник-А», фермерського господарства «Нива», третя особа на стороні позивача ОСОБА_2 про відшкодування збитків шляхом стягнення коштів - відмовлено в повному обсязі. Судові витрати залишено за позивачем ОСОБА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що наявні в матеріалах справи докази не свідчать про завдання відповідачами шкоди позивачу.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Поряд з цим, окрім задоволення позовних вимог, просив стягнути з відповідачів на його користь моральну шкоду в розмірі 50000 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на ті ж самі обставини, що викладені ним у позовній заяві.

Відповідачі та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направили, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Апеляційним судом встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Немирівської державної нотаріальної контори 26 серпня 2012 року на праві приватної власності належить Ѕ частина земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,7625 га, що розташована на території Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (а.с. 5-7 т. 1).

Згідно повідомлення ТОВ «Крижопільський елеватор» № 333 від 07 червня 2019 року за період з 22 листопада по 12 грудня 2017 року поступлення та відвантаження зерна по ФГ «Нива» та ФГ «Садівник-А» не було (а.с. 92 т. 1).

Відповідно до копії звіту про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2017 року, виданої 25 лютого 2019 року відділом статистики у Томашпільському районі Головного управління статистики у Вінницькій області вбачається, що ФГ «Садівник-А» у 2017 році було засіяно кукурудзою площу 40,33 га (а.с. 72 т. 1).

З інформації наданої ДГУС у Вінницькій області відділу статистики у Томашпільському районі вбачається, що середня ціна кукурудзи на зерно по Вінницькій області в 2017 році становила 3716,4 грн за 1 тонну (а.с. 234 т. 1).

Відповідно до копій товаро-транспортних накладних, виданих ФГ «Садівник-А» та ФГ «Нива» вбачається, що останні здійснювали перевезення зерна кукурудзи з с. Ракова Томашпільського району Вінницької області до ТОВ «Крижопільський елеватор» смт. Крижопіль Крижопільського району Вінницької області (а.с. 138-145, 152-153, 158-159, 162-163, 166-173 т. 1).

Відповідно до положень ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, серед іншого, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, а згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Відшкодування збитків є мірою відповідальності, в зв`язку з чим слід відрізняти обов`язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, що випливає з договору (ст. 611, 623 ЦК України), від позадоговірної шкоди, тобто від зобов`язання, що виникає внаслідок заподіяння шкоди (глава 82 ЦК України).

На відміну від договірної відповідальності, деліктна відповідальність є наслідком порушення загального правила - не завдавати шкоди іншому, тобто абсолютного права особи. Наслідком реалізації деліктної відповідальності є відновлення первинного стану потерпілого. Зобов`язання з відшкодування завданої шкоди - це позадоговірні зобов`язання, що виникають внаслідок порушення особистих немайнових і майнових прав потерпілого. Такі зобов`язання мають абсолютний характер і спрямовані на забезпечення найбільш повного відновлення цих прав за рахунок заподіювача шкоди або за рахунок інших осіб, на яких законом покладено обов`язок її відшкодування.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст.1166 ЦК України, за якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Враховуючи наведені законодавчі приписи, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: - неправомірність поведінки особи; - наявність шкоди; - причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, а також вину завдавача шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини, тобто особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини.

Між тим, обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою покладається саме на потерпілу особу, в даному випадку на позивача.

Положеннями ст. 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати завдану шкоду в натурі, (передати річ того самого роду й такої самої якості чи полагодити пошкоджену річ) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, або реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що фізична чи юридична особа має право на відшкодування в повному обсязі майнової шкоди, завданої її майну, а також на відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна особою, яка її завдала, у разі якщо дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, в обґрунтування своїх вимог позивач ОСОБА_1 зазначив, що він та його син ОСОБА_2 мають у власності суміжні земельні ділянки, які ними використовувались для вирощування сільськогосподарських культур.

У 2017 році на вказаних земельних ділянках ними було засіяно насіння кукурудзи, вирощений урожай якої в кількості 40 тон, 22 листопада 2017 року, з використанням власного комбайну, за позицією позивача, було самовільно зібрано працівником відповідачів ФГ «Садівник-А» та ФГ «Нива», завантажено на належні їм автомобілі марки «Камаз» та вивезено на ТОВ «Крижопільський елеватор» з метою подальшого збуту. Вважає цими діями відповідачів йому завдано збитки на суму 128000 грн.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів неправомірних дій саме відповідачів ФГ «Садівник-А» та ФГ «Нива» щодо збору урожаю кукурудзи з належної позивачу на праві власності земельної ділянки, як і будь-яких документальних підтверджень спільної діяльності сторін при вирощуванні та зборі вказаного урожаю кукурудзи на ній.

Доводи позивача щодо вивезення 22 листопада 2017 року належного позивачу зерна кукурудзи до ТОВ «Крижопільський елеватор» спростовується наданим на вимогу суду листом за № 333 від 07 червня 2019 року, відповідно до якого за період з 22 листопада по 12 грудня 2017 року поступлення та відвантаження зерна фермерськими господарствами «Садівник-А» та «Нива» не було (т. 1 а.c. 92).

Надаючи оцінку показам свідків, які були допитані судом першої інстанції, зокрема ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які зазначали про те, що в 2017 році за проханням ОСОБА_2 , вони власним транспортом здійснювали перевозку зерна кукурудзи з поля с. Рожнятівка Томашпільського району на елеватор смт. Крижопіль, то їх свідчення не підтверджують доводів позивача щодо причетності до вивезення належного йому зерна кукурудзи відповідачів у справі ФГ «Садівник-А» та ФГ «Нива», або ж їх працівників та не містять конкретних дат події.

Поряд з цим, позивачем ОСОБА_1 в ціну позову включено загальну суму заподіяних на його думку збитків, в тому числі, за його твердженнями, і завданої неправомірним збором урожаю і з земельної ділянки його сина ОСОБА_2 , який є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору і окремих вимог з вказаного приводу не заявляв.

Всі інші наявні в справі матеріали, зокрема копії товаро-транспортних накладних, копії звіту про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2017 року, тощо не містять доказової інформації у підтвердження завдання позивачу збитків саме відповідачами у справі, а тому апеляційним судом не приймаються до уваги.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що хоча й суд попередньої інстанції належним чином не оцінив зібрані у справі докази, однак дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідачів на користь позивача збитків в сумі 128000 грн., оскільки ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що внаслідок неправомірних дій відповідачів ФГ «Садівник-А» та ФГ «Нива», йому були завдані вказані збитки.

Доводи викладені в апеляційній скарзі повторюють обґрунтування вимог позову та вказаних висновків суду не спростовують.

Разом з тим, колегія суддів апеляційної інстанції не приймає до уваги письмові пояснення ОСОБА_6 , які ним надіслано на адресу Вінницького апеляційного суду, оскільки останній не є стороною у справі, не був допитаний безпосередньо в суді в якості свідка, не був попереджений судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве свідчення та за відмову від давання показань та не був приведений до присяги. Надання письмових пояснень у такий спосіб не передбачено нормами діючого цивільно-процесуального законодавства.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними вимоги апеляційної скарги позивача про стягнення з відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 середньої вартості кукурудзи, а також моральної шкоди у розмірі 50000 грн., оскільки з такими позовними вимогами до вказаних осіб ОСОБА_1 до місцевого суду не звертався, а згідно з положеннями ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 07 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: Т.Б. Сало

Т.М. Шемета

Згідно з оригіналом

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Помічник судді А.К. Константинов

03.02.2021