Справа № 522/102/20
Провадження № 2/522/3663/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Чернявської Л.М.

При секретарі судового засідання Пейкова О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», треті особи приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Колейчки Володимир Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Клітченко Оксана Анатоліївна про визнання виконавчого напису таким, що не відповідає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

02 січня 2020 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», треті особи приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Колейчик Володимир Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Клітченко Оксана Анатоліївна про визнання виконавчого напису таким, що не відповідає виконанню.

Позивач просить визнати виконавчий напис Приватного нотаріуса Броварького районного нотаріального округу Колейчика Володимира Вікторовича № 5414 від 08 листопада 2019 року таким, що не підлягає виконанню.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 18 грудня 2019 року отримав поштою постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Клітченко О.А. ВП № 60738345 від 06 грудня 2019 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. З постанови від 06.12.2019 року позивач дізнався, що заборгованість у розмірі 33 929, 48 грн. стягується на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Колейчука В.В. № 5414 від 08 листопада 2019 року. Вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, так як у позивача ніколи не було договірних відносин будь-якого характеру з Відповідачем. Також зазначає, що в Постанові від 16.12.2019 року грошова сума у розмірі 33 929, 48 грн., яка стягується на підставі Виконавчого напису не є безспірною заборгованістю, а відтак є законі підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

08 січня 2020 року по справі відкрито провадження, призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 01 грудня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, шляхом зупинення стягнення та вчинення виконавчих дій по виконавчому провадженню № 60738345 відкритого приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Клітчеко О.А. з примусового виконання виконавчого напису № 5414, який вчинений 08 листопада 2019 року Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчуком Володимиром Вікторовичем.

Ухвалою суду від 11 лютого 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

В судове засідання сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Від позивача до суду надійшли заяви 12.11.2020 року, 12.11.2020 року, 09.02.2021 року, 12.02.2021 року, 01.05.2021 року про розгляд справи за відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити (а.с. 26-27, 29, 42-43, 54, 57) .

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, 06 грудня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Клітченко О.А. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (ВП № 60738345), на підставі виконавчого напису № 5414 від 08.11.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» заборгованості в розмірі 33 929, 48 гривень.

Як вбачається з позовної заяви, отримавши вказану постанову ОСОБА_1 стало відомо, що Приватним нотаріусом Броварського районного НОКО Колейчик В.В. видано виконавчий напис № 5414 виданого 08.11.2019 року.

Проте, а ні позивачем, а ні відповідачем вказаний виконавчий напис суду не надано, позбавивши суд таким чином можливості надання належної оцінки даного доказу й перевірки його законності.

Відповідно до положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі напис, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами установами та організаціями не більше одного року.

Згідно п. 1.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 р. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку встановлюється Кабінетом міністрів України.

Пунктом 3.1. глави 16 Порядку передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами установами та організаціями не більше одного року.

Згідно п. 3.2. глави 16 Порядку безспірність заборгованості підтверджують документи, що передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підстав виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінетом Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172, такими документами є нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставне майно.

Для одержання виконавчого напису подаються:

а) оригінал нотаріального посвідченої угоди;

б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення зобов`язання.

Так, відповідно до імперативних норм ст. 88 Закону України «Про нотаріат», пунктів 1.2, 3.1, 3.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 р., та пункту «б» ч. 2 п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи є достатніми та безумовно підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, які не потребують доказування.

При цьому ознакою безспірності вимоги стягувача є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу повинні бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги кредитора про усунення порушень основного зобов`язання з підписом боржника про її отримання.

Крім того, документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинного бухгалтерського обліку, оформленні відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а також Інструкції про касові операції в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 р. № 174.

В матеріалах справи відсутній також документ, який міг би відображати правові підстави для стягнення відповідних сум та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог, які б містили в розрахунку підписи позичальника про визнання ним розміру заборгованості, чим було б дотримано вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат».

Позивач вказує що заборгованість яка стягується не є безспірною, проте до позовної заяви доказів, які б підтвердили дане твердження не додано. Також з відповідними клопотання про забезпечення доказів, позивач до суду не звертався, а суд не може виходити за межі позовних вимог.

Отже, зважаючи на відсутність виконавчого напису, вважати цей документ, таким, що тягне будь-які правові наслідки (в даному випадку вчинення виконавчого напису) не вважається можливим, як і вирішити питання про його визнання протиправним.

Відтак, позивач не навів жодного переконливого доказу в обґрунтування своїх позовних вимог, в тому числі про те, що заборгованість не є безспірною.

Суд не може прийняти рішення за відсутності безпосередньо оскаржуваного документа та неможливості надати йому оцінку.

Згідно правової доктрини, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також з`ясування питання про наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорювання.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При цьому необхідно зазначити, що відповідно діючого цивільно-процесуального законодавства ( ч.7 ст. 81 ЦПК України) суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. З обгрунтованим клопотанням про витребування доказів позивач до суду не звертався.

Слід також вказати, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Так, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2020 року забезпечено позов ОСОБА_1 . Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, шляхом зупинення стягнення та вчинення виконавчих дій по виконавчому провадженню № 60738345 відкритого приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Клітчеко О.А. з примусового виконання виконавчого напису № 5414, який вчинений 08 листопада 2019 року Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчуком Володимиром Вікторовичем.

З огляду на вищевикладене, слід скасувати заходи забезпечення позову ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 158, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», треті особи приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Колейчки Володимир Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Клітченко Оксана Анатоліївна про визнання виконавчого напису таким, що не відповідає виконанню відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2020 року шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, шляхом зупинення стягнення та вчинення виконавчих дій по виконавчому провадженню № 60738345 відкритого приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Клітчеко О.А. з примусового виконання виконавчого напису № 5414, який вчинений 08 листопада 2019 року Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчуком Володимиром Вікторовичем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 11 червня 2021 року.

Суддя Л.М. Чернявська