КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №370/1226/15-ц головуючий у І інстанції: Тандир О.В.
провадження 22-ц/824/5994/2021 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 червня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сліпченка О.І., Сушко Л.П., Гаращенка Д.Р.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 05 лютого 2021 року у справі за скаргою фізичної-особим підприємця ОСОБА_2 на дії приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Наконечного Ігоря Михайловича, заінтересована особа: ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2020 року фізична особа підприємець ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ) звернувся із вищевказаною скаргою, яку обґрунтовано тим, що 17 серпня 2020 року приватним виконавцем Наконечним І.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, де боржником являється ОСОБА_1 .

Заявник вважає, що оскаржувана постанова є передчасною та незаконною, оскільки ухвала суду першої інстанції, якою визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню заявником оскаржена та остаточного рішення по ній не ухвалено. Крім того, рішення суду, на підставі якого видано виконавчий документ, є чинним, не скасованим, та станом на час закриття виконавчого провадження не виконано.

Просив скасувати постанову Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Наконечного І.М. від 17 серпня 2020 року про закінчення виконавчого провадження у виконавчому провадженні №57575997, де боржником є ОСОБА_1 з виконання виконавчого листа Макарівського районного суду Київської області № 370/1226/15-ц від 01 березня 2018 року.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 05 лютого 2021 року скаргу задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовано тим, що місцевий суд допустився порушення норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що приватним виконавцем було правомірно, в межах його повноважень та у відповідності вимог законодавства, винесено оскаржувану постанову, щодо закриття виконавчого провадження на підставі судового рішення, яке на момент подачі скарги ФОП ОСОБА_2 не було скасоване.

У відзиві на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 вказує, що ухвалу про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню було скасовано, відтак відпали правові підстави для закінчення виконавчого провадження.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав позицію викладену в апеляційній скарзі, ОСОБА_2 виступив проти її задоволення.

Інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились.

У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає в повній мірі.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що підставою винесення приватним виконавцем постанови закінчення виконавчого провадження була ухвала суду, якою було, зокрема, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист у справі №370/1226/15-ц від 01 березня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 коштів. Однак, постановою Київського апеляційного суду від 01 лютого 2021 року вказану ухвалу скасовано, ухвалено нову постанову, якою відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню.

Таким чином судове рішення, на підставі якого закінчене виконавче провадження, скасовано, тобто воно не може створювати юридичних наслідків, і відповідно відпали підстави, що зумовили закінчення виконавчого провадження, воно підлягає продовженню, а постанова приватного виконавця - скасуванню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст.451 ЦПК України у разі встановлення обгрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу ДВС усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦПК України, ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Статтею 432 ЦПК України передбачено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Частиною 5 вказаної статті встановлено, що ухвала суду за результатами розгляду заяви може бути оскаржена у порядку , встановленому цим Кодексом.

Відповідно до п. 25 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо виправлення помилки у виконавчому листі або визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Макарівського районного суду Київської області від 05 вересня 2016 року позов ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів - задоволено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки у статутному фонді товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Каміла» - відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі недійсним - відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 вересня 2016 року в частині позовних вимог ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про стягнення вищевказаних грошових коштів з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 відповідно на користь ФОП ОСОБА_2 .

У задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів - відмовлено. У решті рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 вересня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 25 квітня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення місцевого та апеляційного судів залишено без змін.

На підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року у даній справі Макарівським районним судом Київської області було видано виконавчий лист №370/1226/15-ц.

14 березня 2018 року приватним виконавцем Наконечним І.М. було відкрито виконавче провадження №57575997 за вказаним виконавчим листом про стягнення коштів у сумі 4 192 000 грн.

20 липня 2020 року ухвалою Макарівського районного суду Київської області у даній справі було зупинено виконання виконавчого листа до розгляду судом питання про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

30 липня 2020 року ухвалою Макарівського районного суду Київської області у даній справі було, зокрема, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №370/1226/15-ц від 01 березня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 коштів у сумі 4 192 000 грн.

14 серпня 2020 року до приватного виконавця звернувся представник боржника із заявою про закриття виконавчих проваджень, посилаючись на зазначену ухвалу суду від 30 липня 2020 року.

17 серпня 2020 року приватним виконавцем Наконечним І.М. була винесена постанова про поновлення вчинення виконавчих дій та постановою приватного виконавця Наконечного І.М. від 17 серпня 2020 року закінчено виконавче провадження з виконання виконавчого листа.

Підставою винесення приватним виконавцем Наконечним І.М. постанови від 17 серпня 2020 року про закінчення виконавчого провадження була вказана ухвала Макарівського районного суду Київської області від 30 липня 2020 року, якою було, зокрема, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист у справі №370/1226/15-ц від 01 березня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 коштів на суму 4 192 000 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 01 лютого 2021 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_4 , ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 30 липня 2020 року про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню - скасовано. Скасовано також постанову Київського апеляційного суду від 07.10.2020 року про залишення зазначеної ухвали без змін, та ухвалено постанову, якою відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення скарги, оскільки підставою закінчення виконавчого провадження приватний виконавець визначив ту обставину, що ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 30 липня 2020 року визнано виконавчий лист від 01 березня 2018 року на суму таким, що не підлягає виконанню.

При цьому, враховуючи, що правова підстава для закінчення виконавчого провадження відпала, оскільки судове рішення про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, було скасоване в апеляційному порядку, суд першої інстанції ухвалив в даній справі правильне по суті рішення.

Оскільки зі скасуванням судового рішення втрачаються ті правові наслідки, що з нього випливають, то підстав для закінчення виконавчого провадження немає, адже судове рішення про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає примусовому виконанню, було скасоване в апеляційному порядку.

Доводи та пояснення представника ОСОБА_1 в судовому засіданні, які ґрунтуються на порушеннях судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема, про розгляд 05 лютого 2021 року справи за відсутності представника, порушення принципу «справедливого судового розгляду» та «істотної незручності» не заслуговують на увагу, оскільки представник ОСОБА_1 був повідомлений про розгляд справи, звертався із заявою про розгляд скарги без його участі, про що свідчить заява написана 29 січня 2021 року(а.с.63).

Крім того, зазначений висновок ґрунтується і на тій обставині, що апелянтом, в особі його представника, були реалізовані всі права, передбачені цивільно-процесуальним законодавством, в суді другої інстанції.

З урахуванням наведеного, колегія суддів визнає, що правильність застосування судами першої інстанції норм матеріального та процесуального права не викликає розумних сумнівів, а апеляційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 05 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «08» червня 2021 року.

Головуючий

Судді: