Справа №: 398/3345/19
провадження №: 2/398/67/21
РІШЕННЯ

Іменем України

"09" червня 2021 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі головуючої судді Коліуш Г.В., з участю секретаря судового засідання Замкової Ю.С., Хілевич Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олександрії цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання розписки такою, що не супроводжувалася передачею коштів,

з участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання такою, що не супроводжувалася передачею коштів (безгрошовою) розписки від 11.10.2012 року про отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_2 коштів у розмірі 33 600 доларів США.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11 травня 2019 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області винесено рішення у справі №2/398/134/19 за позовом ОСОБА_2 до позивача про стягнення боргу за борговою розпискою, написаною ним та датованою 11.10.2012 року. Проте, позивач з рішенням не згоден та оскаржує його в Кропивницькому апеляційному суді. Зазначає, що в жовтні 2008 року, він, через свого партнера по бізнесу ОСОБА_4 , познайомився з ОСОБА_2 . Зі слів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 мав вільною значну суму грошей і міг позичити їх для розвитку їх бізнесу. Саме для потреб свого бізнесу - придбання вантажного автомобіля з причепом, вони домовились і він позичив навесні 2008 року у ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 44 000 доларів США, про що написав йому відповідну розписку. Умовами даної позики була щомісячна сплата відсотків в розмірі 2% та повернення боргу. ОСОБА_2 , постійно проживає та працює в м. Сургут РФ, до м. Олександрії періодично приїздить в час відпустки в своїх справах. У відсутність ОСОБА_2 в Україні повернення коштів, отриманих за позичкою у 2008 році, за усним розпорядженням позикодавця ОСОБА_2 , відбулося шляхом передачі грошових коштів ним ОСОБА_6 , який вів облік отриманих від нього сум. Лише в 2017 році він дізнався, що гроші, які йому позичив ОСОБА_2 , йому самому не належали, а він разом з ОСОБА_6 позичив їх у ОСОБА_7 під 1,5% на місяць, а йому дали в позичку вже під 2% і різницю що утворилась ділили між собою. Також, зі слів ОСОБА_6 , гроші позичені ОСОБА_2 у ОСОБА_7 , повернув ОСОБА_6 , тому і оригінал розписки ОСОБА_5 від 08.10.2008 року знаходився у ОСОБА_8 . Свої зобов`язання за позикою від жовтня 2008 року ОСОБА_2 він виконував частинами, повертаючи через ОСОБА_6 як тіло позички, так і відсотки за користування цією позичкою, про що на оригіналі розписки від 08.10.2008 року є записи ОСОБА_6 про дату і суму повернутих ним коштів, а також його та ОСОБА_8 підписи навпроти кожної суми повернутих коштів. Згідно записів, виконаних ОСОБА_6 на розписці, наданій ОСОБА_2 ОСОБА_7 , станом на жовтень 2008 року, ним було повернуто 27 000 доларів США тіла позички та 18 200 доларів США відсотків. Тобто, залишок тіла боргу становив 17 000 доларів США і деяку суму відсотків. Оскільки придбаний на позичені кошти автомобіль перестав приносити дохід, він не мав змоги своєчасно і в повному обсязі повернути позичені кошти, тому він запропонував ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , продавши автомобіль виконати взяті перед ними зобов`язання. Дійшовши згоди, вони узгодили остаточну суму боргу 33 600 доларів США, до якої увійшли і неповернуте тіло позички і частина нарахованих, але не сплачених відсотків. Восени 2012 року йому почав наполегливо телефонувати представник ОСОБА_2 юрист ОСОБА_9 та пропонувати під`їхати до ньогов офіс, щоб переписати раніше дану ним у 2008 році ОСОБА_2 розписку, нібито через якійсть помилки в її тексті. Приїхавши в офіс до юриста він під диктовку написав розписку про отримання ним у ОСОБА_2 33 600 доларів США, які зобов`язався повернути ОСОБА_2 . При цьому, йому повернули раніше написану ним у 2008 році розписку про позику у ОСОБА_2 44 000 доларів США. Самого ОСОБА_5 при цьому 11 жовтня 2010 року як в кабінеті юриста, так і на території України, не було і відповідно жодних коштів при написанні розписки 11 жовтня 2012 року ОСОБА_9 йому не передав. Сума 33 600 доларів США, яку він зазначив у розписці від 08.10.2012 року, складалась з неповернутого тіла позичених ним у 2008 році в Шевченка 44 000 доларів США в сумі 17 000 доларів США та 16 600 доларів США, нарахованих до цього дня йому відсотків. Зобов`язання за запозиченими ним у 2008 році у ОСОБА_2 грошима він виконав, доказом чого є його розписка від 11.10.2012 року, на якій власноруч ОСОБА_6 виконані написи про отримання 9 000 доларів США та 4 тисяч доларів США, а також інформація, що міститься у вимозі про повернення оригіналу боргової розписки, яку підписав ОСОБА_2 та адресував ОСОБА_6 .. Таким чином, пред`явлені йому на сьогодні вимоги ОСОБА_2 про повернення боргу за розпискою від 08.10.2008 року є безпідставними, оскільки її написання не супроводжувалось передачею коштів.

Ухвалою від 24.09.2018 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначений на 13.01.2020 року, провадження у справі зупиненодо виконання компетентним судом Російської Федерації процесуальних дій щодо допиту ОСОБА_2 в якості відповідача та вручення йому документів.

06.10.2020 року на адресу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від Південно-Східного міжрегіонального управління Міністрерства юстиції (м. Дніпро) доручення суду про вручення судових документів ОСОБА_2 та про допит його в якості відповідача у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 повернуто без виконання в зв`язку з неможливістю встановлення адреси відповідача та з неявкою відповідача в судове засідання до компетентного суду Російської Федерації.

Ухвалою від 07.10.2020 року відновлено провадження по справі, розгляд справи призначений на 03.11.2020 року.

03.11.2020 року розгляд справи відкладений на 09.12.2020 року в зв`язку з перебуванням судді у відпустці.

09.12.2020 року розгляд справи відкладений на 20.01.2020 року в зв`язку з задоволенням клопотання позивача про виклик свідків.

11.01.2021 року до канцелярії суду надійшов відзив ОСОБА_2 на позовну заяву про невизнання позову з підстав необґрунтованості, оскільки факт видачі ОСОБА_1 в жовтні 2012 року власноручної розписки про отримання від нього грошових коштів позики в сумі 33 600 доларів США, беззаперечно свідчить про реальність укладеного між ними договору позики та фактичну передачу ним грошей на користь позичальника. Відповідачем не заперечується, що передати дані кошти позичальнику безпосередньо 11.10.2012 року він не міг, оскільки на той момент знаходився за межами території України. Проте, до цього в вересні того ж року він перебував в м. Олександрії та саме в цей час позичив кошти в розмірі 33 600 доларів США позивачу ОСОБА_1 .. Видача останнім розписки не в момент отримання коштів, а пізніше, в жовтні 2012 року, пояснюється тим, що беручи кошти в борг ОСОБА_1 послався на брак часу для оформлення будь-яких документів в підтвердження їх із ним взаємовідносин. Оскільки на той час вони перебували у приятельських стосунках, то він погодився дати йому гроші без видачі розписки або складення договору позики. Разом з тим, трохи пізніше, отримавши консультацію юриста, він почав вимагати від ОСОБА_1 написання боргового документу в підтвердження передачі йому коштів, що і було зроблено позичальником з участю залученого ним юриста ОСОБА_9 11.10.2012 року, коли він вже перебував на території РФ. Більш того, та обставина, що ним були передані на користь ОСОБА_1 грошові кошти позики в сумі 33 600 доларів США, про що останнім була видана власноручна розписка від 11.10.2012 року, встановлена постановою Кропивницького апеляційного суду від 05.06.2020 року по справі №398/1631/18, що набрала законної сили, та якою ці кошти стягнуті з позичальника на його користь. В той же час, яким чином записи, вчинені ОСОБА_6 , про отримання від ОСОБА_1 коштів на загальну суму 13 000 доларів США можуть свідчити про повернення якихось грошових коштів йому, чи то в сумі 44 000 доларів США, позичених у нього, як зазначає позивач, в 2008 році, чи то в розмірі 33 600 доларів США, підтверджених розпискою ОСОБА_1 від 11.10.2012 року, залишається незрозумілим.

20.01.2021 року розгляд справи відкладений на15.02.2021 року за клопотанням представника позивача для можливості долучити копій судових рішень.

20.01.2021 року розгляд справи відкладений на 10.03.2021 року в зв`язку з ненадходження з Верховного Суду копій судових рішень за запитом представника позивача.

10.03.2021 року розгляд справи відкладений на 08.04.2021 року в зв`язку з необхідністю повторного виклику свідка ОСОБА_9

08.04.2021 року розгляд справи відкладений на 11.05.2021 року в зв`язку з зайнятістю представника позивача в іншій справі.

11.05.2021 року розгляд справи відкладений на 09.06.2021 року в зв`язку з зайнятістю представника позивача в іншій справі.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснив, що в 2008 році він взяв в борг кошти в сумі 44 000 тисячі доларів США у ОСОБА_2 для придбання автомобіля, при цьому написав відповідну розписку. Також між ними була домовленість, що кошти він буде повертати через його родича ОСОБА_6 28 квітня 2013 року він повернув останню частину боргу ОСОБА_6 в сумі 4000 тисячі доларів США, кошти віддавав частинами щомісячно, дати повернення вказував в розписці, яка діяла три роки. В 2012 році йому зателефонував представник ОСОБА_2 - ОСОБА_9 , з приводу написання розписки на новий термін.11 жовтня 2012 року він написав у кабінеті ОСОБА_9 нову розписку, яка діяла до першої вимоги ОСОБА_2 , стару розписку порвав і викинув. При цьому, написання розписки 11.10.2021 року не супроводжувалась передачею грошових коштів. На момент, коли він написав нову розписку, ним було повернуто 27 000 доларів США позички і 18 200 доларів США відсотків, розмір відсотків було встановлено 2% в місяць. Після написання нової розписки він ще двома платежамина прохання ОСОБА_2 віддавав борг ОСОБА_6 разом з відсотками, де один платіж складав 9 000 доларів США, а другий 4 000 доларів США. Борг він погасив 28 квітня 2013 року. Розписка не супроводжувалась передачею коштів, яка була написана 11 жовтня 2012 року у присутності ОСОБА_9 . ОСОБА_2 стягнув у судовому порядку борг за розписки, апеляційний суд залишив в силі рішення про стягнення боргу.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила, що в жовтні 2008 року ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_2 44 000 доларів США. Через деякий час з`ясувалось, що ці кошти ОСОБА_2 не належали, оскільки він позичив їх у громадянина ОСОБА_7 разом з із своїм родичем ОСОБА_6 . Між ними існувала домовленість, що ОСОБА_2 сплачує ОСОБА_7 за місяць сплачує 1,5 % з суми 50 000 доларів США. Взявши в борг ці кошти відповідач надав їх в борг вже позивачу, але вже зі сплатою відсотків в розмірі 2% на місяць. Відповідач в Україні практично не проживає, на території України за усним розпорядженням ОСОБА_2 його справами займався ОСОБА_6 ОСОБА_1 повертаві кошти ОСОБА_2 на погашення боргу ОСОБА_7 , та в 2008 році ОСОБА_2 написав розписку, де ОСОБА_6 робить власноруч в ній напис про те, що ОСОБА_1 повертає борг щомісячно частинами. Згідно записів, виконаних ОСОБА_6 в даній розписці, станом на жовтень 2012 року, ОСОБА_1 було повернуто 27 000 доларів США тіла позички і 18 200 доларів США відсотків, а залишок боргу становив 17 000 доларів США. Гроші було надано в 2008 році, в 2012 їх ніхто не давав, що підтверджує сам ОСОБА_2 в своєму відзиві, де зазначає, що розписка від 11 жовтня 2012 року не супроводжувалась передачею коштів. Залишок боргу існував на 11 жовтня 2012 року, але ОСОБА_1 продовжував повертати кошти. ОСОБА_6 цими коштами повернув борг ОСОБА_7 та з 28 квітня 2013 року жодних вимог та претензій у ОСОБА_2 до ОСОБА_1 не було. В матеріалах справи №398/163118 знаходиться вимога ОСОБА_2 до ОСОБА_6 , де він підтверджує, що всі зобов`язання перед ним ОСОБА_1 виконав. ОСОБА_2 не визнає, що кошти, які ОСОБА_1 передавав через ОСОБА_6 фактично йшли на виконання його зобов`язань перед ОСОБА_7 . Підставою звернення до суду з даним позовом є неякісна правнича допомога позивачу під час розгляду справи про стягнення з нього боргу за розпискою та неподання заяяви про застосування позовної давності та зустрічного позову. На даний час мправа про стягнення з позивача боргу за розпискою перебуває на розгляді у Верховному Суду та рішення по цій справі, у разі визнання розписки такою, що не супроводжувалася передачею коштів, може бути, зокрема, нововиявленою обставиною та вплинути на рішення по справі про стягнення з позивача боргу.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнав з підстав зазначених в відзиві на позов.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні надав показання, відповідно до якихв 2008 році до нього звернувся ОСОБА_2 з проханням знайти кошти в сумі 50 000 доларів США строком на один рік для відкриття бізнесу в Україні, який хоче відкрити разом з ОСОБА_1 . Оскільки у нього таких грошей не було, він запропонував звернутись до свого товариша ОСОБА_7 . ОСОБА_2 повідомив, що в Росії у нього є грошові кошти в банку та він зможе повернути кошти на погашення боргу. Через деякий час кошти привіз син ОСОБА_7 , заздалегідь домовившись з ОСОБА_7 , що ОСОБА_2 напише розписку, в якій зазначить суму позики та строк повернення та борг рівними частинами та відсотки в сумі 750 доларів США буде сплачувати ОСОБА_1 . В оригіналі розписки, що надав ОСОБА_2 ОСОБА_7 , ОСОБА_6 зазначав щомісячно яку суму боргу сплатив ОСОБА_1 . Через рік ОСОБА_2 привіз 13 300 доларів США ОСОБА_6 за умови написання ним розписки про отримання цієї суми. Через деякий час ОСОБА_2 приїхав знову, але віддавати відсотки в сумі 9000 доларів США відмовився. ОСОБА_6 доклав свої власні кошти в сумі 9000 доларів США і сплатив їх ОСОБА_7 в погашення боргу ОСОБА_2 . Через деякий час ОСОБА_6 викликали до суду, де він дізнався про позов ОСОБА_2 про стягнення з нього заборгованості в сумі 13 300 доларів США та відсотків за весь період. Олександрійський міськрайонний суд задовольнив позов ОСОБА_2 , яким стягнув на користь ОСОБА_2 борг з ОСОБА_6 . ОСОБА_1 борг сплачував вчасно, загальна сума боргу, яку він повернув складає 36 600 доларів США. ОСОБА_6 не знав про розписку, яку писав ОСОБА_1 ОСОБА_2 та вважав, що ОСОБА_1 сплачує борг ОСОБА_2 перед ОСОБА_7 . Перша розписка датована 2008 роком, сума боргу в повному обсязі ОСОБА_7 було повернуто в 2010 році. Після погашення боргу ОСОБА_6 з ОСОБА_2 більше не спілкувався. Розписка ОСОБА_2 ОСОБА_7 була у ОСОБА_6 оскільки ОСОБА_7 проживав в м.Києві.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні надав показання, відповідно до яких підтвердив, що розписка позивачем була написана позивачем 11 жовтня 2012 року у його присутності, він же і диктував текст розписки із даних які були надані кредитором ОСОБА_2 , та виходячи із даних, які було надано ОСОБА_1 . Написання розписки відбувалось в місті Олександрії за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 присутній не був. В його присутності під час складання розписки кошти ОСОБА_1 ОСОБА_2 не передавались. ОСОБА_1 написав розписку ОСОБА_2 , так як були певні боргові взаємовідносини, щодо передачі грошових коштів, на підтвердження цих взаємовідносин складено було відповідну розписку. Боргові відносини виникли ще до моменту написання цієї розписки. Він представляв інтереси ОСОБА_2 в іншій справі, де було надіслано вимоги ОСОБА_1 про сплату боргу. За даною розпискою з ОСОБА_1 рішенням Олександрійського міськрайонного суду було стягнуто 1 500 000 грн. ОСОБА_2 повідомив про існування боргових зобов`язань, де він передав у борг ОСОБА_1 грошові кошти. З приводу написання цієї розписки свідок спілкувався з ОСОБА_2 по телефону. У ОСОБА_1 з ОСОБА_2 існували складні взаємовідносини із залученням третьої особи - ОСОБА_6 , який був допитаний в якості свідка. Він підтверджує, що 11 жовтня 2012 року. ОСОБА_1 написав розписку добровільно без фізичного та психологічного примусу в момент написання розписки.

Вислухавши вступне слово учасників, показання свідків, дослідивши позовну заяву та письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

За письмовою розпискою від 11 жовтня 2012 року ОСОБА_1 отримав в борг 33 600 доларів США від ОСОБА_2 , які зобов`язався повернути на першу вимогу ОСОБА_2 .

На даній розписці маються записи, один з яких датований 28.04.2013 року, а інший зроблений в самому тексті розписки про отримання ОСОБА_6 від ОСОБА_1 коштів в сумі 9 000 та 4 000 доларів США.

Відповідно до виконавчого листа від 05.06.2020 року (справа № 398/1631/18, провадження №2/398/134/19), виданого на підставі рішення Кропивницького апеляційного суду від 05.06.2020 року, з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ) заборгованість за договором позики в розмірі 874 503 (вісімсот сімдесят чотири тисячі п`ятсот три) грн.. 84коп..

Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №63960500 від 18.12.2020 року, державним виконавцем Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2/398/134/19, виданого 09.09.2020 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області по заборгованості за договором позики в сумі 874503,84грн..

За письмовою розпискою від 08 жовтня 2008 року ОСОБА_2 , отримав в борг 50 000 доларів США від ОСОБА_10 , строком на один рік під 1,5% з виплатою щомісячних відсотків в розмірі 750 доларів США.

На звороті даної розписки маються записи про отримання коштів від ОСОБА_11 , в різні періоди з листопада 2008 року по серпень 2012 року. Однак хто саме отримав ці кошти незрозуміло, прізвище, ім`я та по-батькові особи не зазначено.

Згідно з фотокопією вимоги ОСОБА_2 від 21.04.2018 року, ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_6 про повернення оригіналу розписки ОСОБА_12 від 28 грудня 2004 року, в зв`язку з невиконанням ОСОБА_12 зобов`язання по поверненню грошових коштів.

Відповідно до фотокопії протоколу судового засідання від 11 травня 2019 року у справі №398/1631/18 відбулось судове засідання у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позикиа участю представника позивача ОСОБА_9 , відповідача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_13 , під час якого сторонами надавались пояснення та було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

З відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 від по справі №398/1631/18 вбачається, що дійсно розписка відс11.10.2021 року була написана ОСОБА_1 у присутності представника ОСОБА_2 , а грошові кошти в сумі 33600 доларів США були передані ОСОБА_2 . ОСОБА_1 раніше.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11.05.2019 року по справі №398/1631/18 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу задоволений, стягнуто з ОСОБА_1 на ОСОБА_14 заборгованість за договором позики в розмірі 874503грн. 84коп., заборгованість за відсотками за користування коштами заперіод з 11.10.2012 року по 09.04.2018 року на суму 682325грн. 35коп.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 05.06.2020 року рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 травня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 процентів скасовано та ухвалено щодо цієї позовної вимоги нове рішення, яким в її задоволенні відмовлено, в іншій частині рішення суду залишено без змін.

Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до норм ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, тобто вважається укладеним з моменту передачі грошей, одностороннім, оплатним або безоплатним, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передачі грошової суми позичальнику.

Частинами 1, 3 ст. 1049 ЦПК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені законом. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно із положеннями ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, яка може бути спростована заінтересованими особами.

Наявність встановленої законом презумпції правомірності договору звільняє його сторони від обов`язку доведення його дійсності. Натомість на особу, яка заперечує цю презумпцію, покладається тягар її спростування.

Одним із принципів цивільного судочинства України є принцип змагальності суть якого зводиться до того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а сторони, маючи рівні права та можливості щодо подання доказів, їх дослідженні та доведеності перед судом їх переконливості, зобов`язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК.

У постановах Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі 6-1103 цс 16, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, від 02 липня 2014 року у справі №6-79 цс 14, від 18 вересня 2013 року № 6 - 63 цс 13 висловлена правова позиція про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

За своєю суттю ця розписка ОСОБА_1 є документом, який видав боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як укладення договору, так і його умови, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми.

Відповідач визнає ту обставину, що розписку від 11 жовтня 2012 року про отримання від позивача позики склав він особисто, але при цьому заперечує факт отримання грошей.

Відповідно до ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, які він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі № 60369цс15 від 02 вересня 2015 року.

Проте, позивач не надав належних та допустимих доказів того, що передача грошових коштів в сумі 33 600 доларів США в борг не відбулася та він фактично не отримував від відповідача зазначеної суми коштів.

Крім того, факт отримання позивачем позики в сумі 33 600 доларів США був встановлений рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 травня 2019 року та постановою Кропивницького апеляційного суду від 05 червня 2020 рокуу справі №398/1631/18.

Суд зазначає, що судами першої та апеляційної інстанції у справі №398/1631/18 вже надавалася оцінка твердженням ОСОБА_15 про те, що під час написання розписки від 11.10.2012 року грошові кошти фактично йому не передавалися та відхилив доводи ОСОБА_15 про безгрошовість договору позову.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач фактично мав на меті надання судом іншої оцінки правовідносин, що склалися між сторонами щодо наявності боргових зобов`язань, ніж ті, які встановлені при розгляді справи №398/1631/18.

Також суд зазначає, що отримання грошей в борг до написання розписки про їх отримання не спростовує наявність укладеного між сторонами договору позики та наявність відповідних зобов`язань сторін договору позики.

З огляду на вищенаведене, враховуючи, що доводи сторони позивача не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та не ґрунтуються на вимогах закону, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Щодо решти доводів позивача суд також виходить із того, що Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень ("Проніна проти України", рішення від 18.07.2006, N 63566/00, п. 23; "РуїзТорія проти Іспанії", рішення від 09.12.1994, Серія A, N 303-A, § 29).

В зв`язку з відмовою в задоволенні позову, на підставі ст.141 ЦПК України судові витрати позивача відповідачем відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-83, 141, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) про визнання розписки такою, що не супроводжувалася передачею коштів відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 , адреса робочого місця: АДРЕСА_4 .

ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податкуів НОМЕР_2 , місце проживання: ісце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення суду складений 14.06.2021 року.

Суддя Коліуш Г.В.