Справа № 357/7017/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Кривенко О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом Білоцерківської міської ради до Білоцерківської районної державної адміністрації, ФОП ОСОБА_1 про визнання недійсними і скасування розпорядження, договору купівлі-продажу земельної ділянки та державної реєстрації, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що при опрацюванні документів було встановлено порушення вимог земельного законодавства під час ведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,2103 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :01:023:0602. В 2012 poці Білоцерківською міською радою було прийнято рішення №703-29-VI «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду та передачі земельних ділянок в оренду» яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду та передано земельну ділянку загальною площею 0,2103 га в АДРЕСА_1 в оренду строком на 5 років під розміщення автостоянки. Ця земельна ділянка була сформована відповідно до вимог чинного ст. 79-1 Земельного кодексу України. На підставі вище зазначеного рішення, між позивачем та відповідачем ФОП ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі від 09 жовтня 2012 року №116. 02.04.2018 року до Білоцерківської міської ради звернувся ОСОБА_1 із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості під розміщення автостоянки площею 0,2103 га. Однак, на підставі рекомендацій правління містобудування та архітектури міської ради, позивач мав намір відмовити ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що наміри щодо забудови земельної ділянки суперечать наявній містобудівній документації, але 25.04.2018 року ОСОБА_2 подав заяву про залишення без розгляду його звернення.

В лютому 2019 року позивачем виявлено відсутність на Публічній кадастровій карті відомостей про земельну ділянку з кадастровим номером: :03:051:0036, але виявлено нові відомості про земельну ділянку площею 0,2103 га з кадастровим номером: :01:023:0602, яка згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, знаходиться у власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 20.07.2018 року. Проте, Білоцерківською міською радою розпорядчих рішень, зокрема щодо продажу земельної ділянки не приймалося. З Інформаційної довідки вбачається, що між Білоцерківською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 20.07.2019 року було укладено договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки кадастровий номер :01:023:0602, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 204, який в подальшому був посвідчений державним нотаріусом другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак А.П. за №3-2304. Цього ж дня державним нотаріусом Приймак А.П. було прийнято рішення за індексним номером: 42160960 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:023:0602 за ОСОБА_1 стверджує, що Білоцерківською районною державною адміністрацією продано земельну ділянку кадастровий номер :01:023:0602, яка попередньо була сформована саме як земельна ділянка комунальної власності територіальної громади міста Біла Церква, тобто одна і та сама земельна ділянка. Білоцерківська міська рада такі дії Білоцерківської районної державної адміністрації вважає незаконними та такими, що порушують права територіальної громади міста Біла Церква, відповідачем Білоцерківською районною адміністрацією порушено ст.12, 78, 80, 83, 92, 122, 123, ч.6 ст.149 Земельного кодексу України внаслідок відчуження частини земельної ділянки що сформована в межах державного акту на право користування земельною ділянкою серія Б за №086970 (з подальшими змінами згідно постанови Верховної Ради України від 30.01.1992 року №2072-ХІІ) площею 20,0 га під забудову житлового масиву, а тому позивач просить суд : визнати недійсним розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації від 18 липня 2018 року за №339 «Про затвердження звіту про експертно- грошову оцінку і продаж земельної ділянки ФОП ОСОБА_1 в адміністративних межах Шкарівської сільської ради»; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, який укладений " 2018 року між Білоцерківською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 загальною площею 0,2103 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :01:023:0602, який посвідчений державним нотаріусом другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак А. П. за №3-2304 та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) №42160960 державного нотаріуса Приймак А.П. від 20.07.2018 року і реєстрацію права власності номер запису 27135103; вирішити питання відшкодування судових витрат.

22.07.2019 року відкрито провадження у даній справі в загальному порядку, призначено підготовче засідання на 12.09.2019року.

18.07.2019 року забезпечено позов, шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку.

06.09.2019 року відповідачем ОСОБА_1 оскаржено до апеляційної інстанції ухвалу про відкриття провадження у справі та 17.01.2020 року апеляційну скаргу відповідача на ухвалу про відкриття провадження у справі визнано неподаною та повернуто скаржнику.

26.02.2021 року закрито підготовче провадження у справі.

Представник позивача, згідно довіреності в справі ОСОБА_3 , в судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Відповідач - Білоцерківська районна державна адміністрація Київської області, до суду не направили свого представника, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, неодноразово направляли суду заяву про розгляд справи без участі їхнього представника, суду надано письмово викладені пояснення (Т. 2 а.с. 192-197).

Представник відповідача ОСОБА_1 , адвокат Кузьменко С.В., в судовому засіданні позов не визнала.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно Державного Акту на право користування землею 1989 року /серія Б за №086970 з подальшими змінами згідно постанови Верховної Ради України від 30.01.1992 року №2072-ХІІ/ Білоцерківському міськвиконкому було передено у користування земельну ділянку загальною площею 20,7 га під забудову житлового масиву (Т. 1 а.с. 85-88).

Вище зазначеним Державним Актом було спочатку закріплено право користування землею, за виконавчим комітетом Білоцерківської міської Ради депутатів трудящих в безстрокове і безплатне користування, площею 0,7 гектарів землі під забудову 233-х квартирного житлового будинку. А в подальшому, постановою Верховної Ради України від 30 січня 1992 року №2072- XII «Про вилучення і надання земельних ділянок для несільськогосподарських потреб та попереднє погодження місць розташування об`єктів», вилучено з радгоспу «Білоцерківський» Білоцерківського району Київської області (20,0 га земель з них 19,4 га ріллі) та надано в постійне користування під будівництво житлового масиву виконкому Білоцерківської міської Ради депутатів Київської області (Т. 1 а.с. 139-141).

Актом перенесення в натуру меж наданої земельної ділянки виконкому Білоцерківської міської Ради депутатів Київської області під будівництво житлового масиву від 23 березня 1992 року, на виконання постанови Верховної Ради України від 30 січня 1992 року №2072-ХІІ, перенесено в натуру межі наданої ділянки виконкому Білоцерківської міської ради народних депутатів за рахунок землеволодіння радгоспу «Білоцерківський» Білоцерківського району Київської області загальною площею 20,0 га, з них: ріллі 19,4 га, лісосмуг 0,6 га. (Т. 1 а.с.88 зворот).

В підтвердження позиції за позовом, як на доказ, позивач посилається на Генеральний план міста Біла Церква, де відображена межа міста. Генеральний план міста Біла Церква, затверджений рішенням Білоцерківської міської ради від 03.11.2016 року № 319-18-VІІ з відображенням межі міста згідно з «Проектом планіровки», затвердженого рішенням виконкому Білоцерківської міської ради депутатів трудящих від 21.10.1964 року №570 та рішенням Київського облвиконкому від 19.02.1966 р. №97. Також, на даному Генплані відображені межі міста згідно з «Проектом планіровки» міста Біла Церква, затвердженого рішенням виконкому Білоцерківської міської ради від 30.07.1955 р. за № 358. Крім цього, на Генеральному плані міста відображені, як існуючі, так і проектні межі міста (Т. 1 а.с.145).

Судом встановлено, що 27 вересня 2012 poкy Білоцерківською міською радою було прийнято рішення №703-29-VI «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду та передачі земельних ділянок в оренду» яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду та передано земельну ділянку загальною площею 0,2103 га, в тому числі: під проїздами, проходами та площадками - 0,2103 га, в АДРЕСА_1 в оренду строком на 5 років під розміщення автостоянки, кадастровий номер земельної ділянки: :03:051:0036. Наведене підтверджено копією архівного витягу з рішення №703-29-VI (Т.1 а.с.20).

Матеріали даної справи містять копію Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування на умовах оренди ФОП ОСОБА_1 для обслуговування автостоянки в районі житлового будинку АДРЕСА_1 (Т. 1 а.с.30-84).

Встановлено, що між Білоцерківською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі від 09 жовтня 2012 року №116, який зареєстрований Управлінням Держкомзему у місті Біла Церква Київської області у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельними ділянками, договорів оренди землі 04 грудня 2012 року за №00915 (Т.1 а.с.21-22).

Як слідує зі змісту позовної заяви, що 02.04.2018 року до Білоцерківської міської ради через Центр надання адміністративних послуг надійшла заява від ФОП ОСОБА_1 про надання йому дозволу на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості під розміщення автостоянки площею 0,2103 га. Та за результатами розгляду заяви на засіданні постійної комісії з питань земельних відносин та земельного кадастру, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою, 22.05.2018 року було рекомендовано сесії міської ради відмовити ОСОБА_1 в наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі, у запропонованому розмірі, та за вказаною адресою, на підставі рекомендацій правління містобудування та архітектури міської ради у зв`язку з тим, що наміри щодо забудови земельної ділянки суперечать наявній містобудівній документації . Заява ОСОБА_1 про надання йому дозволу на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості під розміщення автостоянки, за його ж клопотанням, була залишена без розгляду.

Встановлено, що Управління регулювання земельних відносин Білоцерківської міської ради проінформувало Білоцерківську міську раду про виявлені факти, зокрема, про відсутність на Публічній кадастровій карті відомостей про земельну ділянку з кадастровим номером: :03:051:0036, та наявність відомостей про земельну ділянку площею 0,2103 га з кадастровим номером: :01:023:0602, яка згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, знаходиться у власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 20.07.2018 року (Т. 1 а.с. 27,28).

Встановлено, що між Білоцерківською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 20.07.2018 року було укладено договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки кадастровий номер :01:023:0602, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 204, який в подальшому був посвідчений державним нотаріусом другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак А.П. за №3-2304. Наведене підтверджено копією Договору купівлі-продажу земельної ділянки (Т. 2 а.с.23-24).

Встановлено, що 20.07.2018 року державним нотаріусом Приймак А.П. прийнято рішення за індексним номером: 42160960 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:023:0602 за ОСОБА_1 . Наведене підтверджено Інформаційною довідкою З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (Т.1 а.с.144).

Згідно інформаційної довідки від 02.09.2019 року за № 14/370-19, наданої Головним управлінням Держгеокадастру в Київській області, - земельна ділянка з кадастровим номером :01:023:0602, площею 0,2103 га, розташована в адміністративних межах Шкарівської сільської ради. Межі м. Біла Церква на сьогоднішній день не встановлені та не внесені до Державного земельного кадастру (Т. 2 а.с.125).

Відповідно до наданого стороною відповідача ОСОБА_1 . Висновку експерта за результатами проведеної земельно-технічної експертизи від 12.1.2019р. за № 100/09/-2019, - встановити місцеположення, або місцерпрозташування земельної ділянки площею 20,0 га, яка відведена Білоцерківській міській раді, що підтверджено Державним актом (серія Б № 086970) на плані землекористування під №2 не можливо, оскільки інформація про координати поворотних точок, дирекційні або внутрішні кути, що дають змогу точно встановити конфігурацію земельних ділянок, у документах, що підтверджують виникнення прав на них не відображаються. Не можливо встановити місцеположення земельної ділянки, згідно генерального плану, а саме чи знаходиться земельна ділянка площею 0,2103 га за кадастровим номером :01:023:0602 в межах міста Біла Церква згідно копії з Генерального плану, (проектний план2019), оскільки відповідно до ст. 1 Закону України «Про планування і забудову територій», генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, яка визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту і не містить інформацію про координати поворотних точок межі міста Біла Церква, за допомогою яких можливо її встановити (Т. 2 а.с. 127-139)

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги зазначає, що 22.10.1958 року було прийнято Рішення виконкому Білоцерківської міської Ради депутатів трудящих №658 «Про віднесення приєднаних околиць Заріччя і Роток в смугу міста Біла Церква по нарахуванню земельної ренти». Враховуючи значні зміни території міста внаслідок включення нових територій, 21.10. 1964 року було прийнято рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської Ради депутатів трудящих №570 «Про погодження генерального плану міста» та передано до виконавчого комітету Київської обласної Ради депутатів трудящих. 19.02.1966 року було прийнято рішення виконавчого комітету Київської обласної Ради депутатів трудящих №97 яким затверджено Проект планіровки м. Біла Церква.

Площа міста згідно цих документів зросла, зокрема за рахунок земель: 1)Білоцерківської дослідно-селекційної станції (відділення „Роток") Всесоюзного науково-дослідного інституту цукрових буряків - 511,0 та; 2)сільськогосподарської артілі ім. Дімітрова с. Піщана - 238,0 га; 3) Білоцерківської птахофабрики - 32,0 га; 3) радгоспу „Білоцерківський": а) центральної садиби площею - 56,0 га; б) відділення „Заріччя" площею - 430,0 га; 4)Учбового господарства Білоцерківського сільськогосподарського інституту ім.Погребняка - 438,0 га; 5) сільськогосподарської артілі ім. Ватутіна с. Шкарівка - 520,0 га; 6)експериментальної бази „Терезине" - 78,0 га; 7) Державного лісного фонду - 136,0 га.

Отже, міська межа встановлювалась на той час на підставі пунктів 146-156 Земельного кодексу УССР від 29.11.1922 року (який діяв до 30 вересня 1971 року), тобто на підставі генеральних планів, та планів забудови територій, в тому числі проектів забудови територій за межами населених пунктів.

Також, підтримуючи позов, представник позивача зазначив, що відповідачем Білоцерківською РДА, в липні 2018 року було продано земельну ділянку з кадастровим номером :01:023:0602, яка попередньо була сформована саме як земельна ділянка комунальної власності територіальної громади міста Біла Церква Київської області за кадастровим номером :03:051:0036, тобто одна і та сама земельна ділянка. Позивач такі дії вважає незаконними та такими, що порушують права територіальної громади міста Біла Церква, оскільки Білоцерківська районна державна адміністрація не належний розпорядник земель в межах земель, що були передані виконкому Білоцерківської міської Ради народних депутатів Київської області за Державним Актом на право користування землею / серія Б за №086970.

Представник відповідача ОСОБА_1 , заперечуючи позов, суду зазначила, що позов є недоведеним, оскільки відсутні докази щодо ідентифікації земельної ділянки площею 20,0 га, яка була передана місту на підставі Державного Акту на право користування землею / серія Б за №086970/, не встановлені межі такої земельної ділянки, не можливо визначити місце її розташування. Очевидним є, лише, що спірна земельна ділянка перебувала у державній власності. Позивач надав до суду Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування на умовах оренди ФОП ОСОБА_1 для обслуговування автостоянки, який виготовлений ТОВ «Експертцентр», але в даному проекті не зазначено, що земельна ділянка, яка відводилася ОСОБА_1 , була відведена за рахунок земельної ділянки без кадастрового номеру площею 20,0 га яка згідно Державного акту /серія Б №086970/, перебуває у користуванні Білоцерківської міської ради. А в наданому позивачем Технічному звіті з комплексу топографо-геодезичних робіт по інвентаризації земель та встановлення (відновлення) меж земельних ділянок, Виконавчому комітету Білоцерківської міської ради для будівництва житлового масиву «Піщаний» та будівництва 233-х квартирного житлового будинку за адресою: житловий мікрорайон «Піщаний» м.Біла Церква Київської області, відсутнє посилання на замовника цього звіту, мету його виготовлення, відсутній орган, який затвердив даний звіт, відсутні вихідні дані для інвентаризації земель (координати), відсутня інформація, що за наслідками цього звіту було сформовано земельну ділянку і відомості про неї внесено до Публічної Кадастрової карти. Законом не передбачено такого виду документації із землеустрою як «ТЕХНІЧНИЙ ЗВІТ». В матеріалах справи відсутній проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 20,0 га Білоцерківській міській раді. Сам позивач визнає, що проблемою для міста Біла Церква є те, що станом на початок 2016 року місто не має відповідної до дійсності, офіційно затвердженої міської межі. На даний час межі міста Біла Церква, лише, запроектовані. Земельна ділянка з кадастровим номером :01:023:0602, площею 0,2103 га розташована в адміністративних межах Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, а тому позивачем не доведено порушення його права користування земельною ділянкою.

При вирішенні даної справи суд виходить з наступного.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ст. 3 Земельного кодексу України).

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: а) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; б) неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров`ю населення) в строки, встановлені вказівками (приписами) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі; в) конфіскації земельної ділянки; г) примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності; ґ) примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов`язаннях власника цієї земельної ділянки; д) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до п.3 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 11.02.2010 року № 1878-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» встановлено, що до 01.01.2013 року державна реєстрація права власності, права користування (сервітут) земельними ділянками, права постійного користування земельними ділянками, договорів оренди земельних ділянок; права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); права забудови земельної ділянки (суперфіцій) проводиться територіальними органами земельних ресурсів.

Згідно ч.2, 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1)реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Відповідно до п.2 Розділу VІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або їхніх спадкоємців чи особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом або іншої, визначеної законом особи. Державна реєстрація таких земельних ділянок може бути здійснена також без подання заяв зазначених осіб центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. У разі відсутності у зазначеного органу документації із землеустрою з визначенням координат поворотних точок меж земельних ділянок цей орган забезпечує організацію проведення робіт з розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок і здійснення державної реєстрації таких земельних ділянок. Абзац другий пункту 2 із змінами, внесеними згідно із Законом № 1533-VIII від 20.09.2016; в редакції Закону № 340-IX від 05.12.2019.

Внесення інших змін до відомостей про ці земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок.

У разі якщо до 1 січня 2013 року була розроблена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність або надання в користування, у тому числі на умовах оренди, а відомості про таку земельну ділянку не внесені до Державного реєстру земель, державна реєстрація такої земельної ділянки здійснюється на підставі зазначеної технічної документації із землеустрою в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про державний земельний кадастр» ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Держателем Державного земельного кадастру є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Адміністратором Державного земельного кадастру є державне підприємство, що належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, і здійснює заходи із створення та супроводження програмного забезпечення Державного земельного кадастру, відповідає за технічне і технологічне забезпечення, збереження та захист відомостей, що містяться у Державному земельному кадастрі.

Стороною позивача не надано копії проекту відведення виконкому Білоцерківської ради народних депутатів Київської області у постійне користування для будівництва житлового масиву земельної ділянки площею 20,0 га, зокрема, копії матеріалів перенесення меж вищезазначеної земельної ділянки на місцевості. При цьому, Міськрайонним управлінням у Білоцерківському районі та в м. Біла Церква ГУ Держгеокадастру у Київській області надано інформацію, що копія Державного акту, який посвідчує право постійного користування виконавчого комітету Білоцерківської Ради народних депутатів Київської області земельною ділянкою 20,0 га та копії матеріалів перенесення меж вказаної земельної ділянки в архіві відділу відсутні.

Позивач стверджує, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:023:0602, площею 0,2103 га перебуває в межах міста Біла Церква відповідно до Генерального плану міста, затвердженого рішенням Білоцерківської міської ради від 03.11.2016р. за № 319-18-V 2016 року.

Генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, яка визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту.

Згідно ст. 173 Земельного Кодексу України, межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій.

Межі району, села, селища, міста, району у місті встановлюються і змінюються за проектами землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць.

Проекти землеустрою щодо зміни меж населених пунктів розробляються з урахуванням генеральних планів населених пунктів. Частина друга статті 173 в редакції Закону № 5003-VI від 21.06.2012\

Включення земельних ділянок у межі району, села, селища, міста, району у місті не тягне за собою припинення права власності і права користування цими ділянками, крім земельних ділянок, визначених частиною четвертою цієї статті. Частина третя статті 173 в редакції Закону № 5245-VI від 06.09.2012\

Землі та земельні ділянки державної власності, включені в межі населеного пункту (крім земель, які не можуть передаватися у комунальну власність), переходять у власність територіальної громади. Рішення про встановлення меж населеного пункту та витяги з Державного земельного кадастру про межу відповідної адміністративно-територіальної одиниці та про відповідні земельні ділянки, право власності на які переходить до територіальної громади, є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки. Статтю 173 доповнено частиною четвертою згідно із Законом № 5245-VI від 06.09.2012\

Статтею 123 ЗК України передбачено випадок коли непотрібно складати документацію із землеустрою. Так, надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно ч.1,2 ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Частина перша статті 55 із змінами, внесеними згідно із Законом № 497-VIII від 02.06.2015\

Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Частина друга статті 55 із змінами, внесеними згідно із Законом № 497-VIII від 02.06.2015. Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.

Відповідно до положень ст. 55 ЗУ «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає:

а) завдання на складання технічної документації із землеустрою;

б) пояснювальну записку;

в) рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом);

г) згоду власника земельної ділянки, а для земель державної та комунальної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на відновлення меж земельної ділянки користувачем;

ґ) довідку, що містить узагальнену інформацію про землі (території);

д) копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців;

е) копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у разі проведення робіт щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);

є) копію правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за умови якщо права власності на такі об`єкти зареєстровані);

ж) матеріали польових топографо-геодезичних робіт;

з) план меж земельної ділянки, складений за результатами зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками на межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів);

и) кадастровий план земельної ділянки;

і) перелік обмежень у використанні земельної ділянки;

ї) у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при встановленні (відновленні) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);

й) акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, що включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Слід зазначити, що вказана норма ст. 55 /в редакції станом на листопад 2016 року/, тобто станом на час затвердження рішенням Білоцерківської міської ради від 03.11.2016р. Генерального плану міста Біла Церква, також, передбачала, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на

місцевості) здійснюється на основі технічної документації із

землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж

земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються

межовими знаками встановленого зразка.

Проект землеустрою вважається затвердженим шляхом прийняття рішення щодо встановлення або зміни меж населеного пункту, відповідно до компетенції, Верховною Радою України, Верховною Радою АР Крим, рішенням обласної ради.

Постанова Верховної Ради України про затвердження проекту землеустрою міста Біла Церква відсутня.

Отже, наданими позивачем доказами, зокрема, копією рішення виконкому Білоцерківської міської ради від 30.07.1955 р. за № 358, та копією рішення виконкому Білоцерківської міської ради депутатів трудящих від 21.10.1964 року №570, дійсно, підтверджено, що відбулося розширення меж міста Біла Церква за рахунок населених пунктів Заріччя та Роток, однак відсутні докази, що межі міста Біла Церква розширювалися за рахунок земель Шкарівської сільської ради. При цьому слід зазначити, що межі Шкарівської сільської ради встановлені Формування території населеного пункту.

Таким чином, оскільки позивачем не доведено включення спірної земельної ділянки в масу земель, що перебувають в постійному користуванні за Державним Актом на право користування землею /серія Б за №086970/ місту Біла Церква, то є не встановленим, що оскаржуваним розпорядженням Білоцерківської районної державної адміністрації від 18.07. 2018 року за №339 «Про затвердження звіту про експертно- грошову оцінку і продаж земельної ділянки ФОП ОСОБА_1 , були порушені права та інтереси позивача.

Згідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.215 ЦК якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідно до статтей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

В даному випадку, позивач не є стороною договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20.07.2018р., але оспорює цей договір, оскільки зазначає, що цей правочин порушує його встановлене переважне право на спірну земельну ділянку.

Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом України в постанові від 23.11.2016 року у справі № 6-2540цс16.

Однак, як було зазначено вище, позивачем недоведене порушене його право.

Ні в 1955 році в межі міста, згідно з «Проектом планіровки» міста Біла Церква, затвердженого рішенням виконкому Білоцерківської міської ради від 30.07.1955 р. за № 358, Ні в 1964 році, в межі міста Біла Церква, згідно з «Проектом планіровки», затвердженого рішенням виконкому Білоцерківської міської ради депутатів трудящих від 21.10.1964 року №570 та рішенням Київського облвиконкому від 19.02.1966 р. №97, - спірна земельна ділянка не входила.

Крім того, з проектного Генерального плану міста Біла Церква, затвердженого рішенням Білоцерківської міської ради від 03.11.2016 року за № 319-18-VІІ вбачається, що спірна земельна ділянка, що перебуває у власності ОСОБА_1 входить в межі міста за проектною межею, а не за існуючою межею міста, яка встановлювалася в різні періоди відповідно до чинного на той час законодавства.

Згідно наданого суду Генерального плану вбачається, що позивач позначив фактичне місце розташування спірної земельної ділянки з кадастровим номером :01:023:0602, площею 0,2103 га.

Цей план містить умовні позначення, згідно яких пунктирна червона лінія - це існуюча межа міста, а жирна червона лінія - проектна межа міста.

В судовому засіданні було встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:023:0602, площею 0,2103 га, фактично знаходиться за існуючою межею міста Біла Церква, тобто в межах запроектованого.

Так, наразі місто Біла Церква не має відповідної до дійсності, офіційно затвердженої міської межі. Докази надані суду у даній справі підтверджують, що міська межа не встановлювалася в натурі (на місцевості), не закріплювалася на території межовими знаками та відомості про неї не внесені до державного земельного кадастру (АС ДЗК) після отримання Білоцерківським міськвиконкомом Державного акту на право користування землею /серія Б за №086970/.

На Генеральному плані вбачається проектна і існуюча межа міста (Т. 1 а.с.145). В судовому засіданні було досліджено даний Генплан міста в більшому масштабі. Спірна земельна ділянка знаходиться поза встановленою існуючою межею міста, а рішення Білоцерківської міської ради про затвердження інших меж міста Біла Церква, на час розгляду даної справи судом, не прийняте. З наведеного слідує, що неможливо беззаперечно стверджувати про порушене право позивача. Даний позов є передчасним. Оскільки є недоведеним твердження позивача, що передана у власність ОСОБА_1 земельна ділянка площею 0,2103 га з кадастровим номером :01:023:0602 входить в межі земельної ділянки, переданої в постійне землекористування позивача за Державним Актом на право користування землею /серія Б за №086970/.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. (ч.2 статті 78 ЦПК України)

Згідно ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

За ухвалою судді від 18.07.2019 року було забезпечено даний позов Білоцерківської міської ради та накладено арешт на спірну земельну ділянку. Оскільки, суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі, то підлягають до скасування й заходи забезпечення даного позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст.121,122,1254,143 ЗК України, ст. 15,16,204, 387, 388 ЦК України, ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», 2, 5, 12, 13, 19, 76, 77, 79 - 81, 89, 131, 141, 158, 259, 263 - 265,267, 273, 353, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову Білоцерківської міської ради до Білоцерківської районної державної адміністрації, ФОП ОСОБА_1 про визнання недійсними і скасування розпорядження, договору купівлі-продажу земельної ділянки та державної реєстрації - відмовити.

Скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду від 18.07.2019 року про забезпечення позову по даній справі про арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :01:023:0602, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 204.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду виготовлено 05.02.2021 року.

СуддяО. Я. Ярмола