Справа № 336/7199/20
Пр. № 2/336/1041/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт-Капітал», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Секістова Тетяна Іванівна, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Дмитро Юрійович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

26 листопада 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт-Капітал» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

В позові зазначає, що 22.05.2014 року між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір № 500942149, за умовами якого позивач отримав кредит у розмірі 4523,42 грн. зі сплатою щомісячного платежу не пізніше 18 числа поточного місяця.

За означеним кредитом ним було здійснено два платежі 16.07.2014 року, 20.08.2014 року на загальну суму 300 гривень.

У вересні 2020 року йому стало відомо про те, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Дмитра Юрійовича відкрито виконавче провадження № 63101404 на підставі виконавчого напису № 447 від 03 вересня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Т.І. про стягнення з нього на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт-Капітал» заборгованості в сумі 34 979 грн. 24 коп.

Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог законодавства, а тому він не підлягає виконанню, з таких підстав.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою передумовою для вчинення нотаріусом виконавчого напису, проте за умови відсутності будь-яких зобов`язань перед банком надання документів, що підтверджують безспірність заборгованості у відповідності до вимог п. 2 «Переліку документів нотаріусу для вчинення нотаріального напису», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року, вбачається сумнівною.

В порушення статті 88 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, оспорюваний напис вчинений у відсутність документів, що підтверджують безспірність заборгованості, на користь чого свідчить той факт, що у нього немає жодної заборгованості перед установою, яка ініціювала вчинення напису.

Позивач ніяких договірних відносин з товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» не має, в порушення вимог цивільного законодавства жодної інформації про заміну кредитора він не отримував.

За тих обставин, що боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора, про обсяг невиконаного зобов`язання, що було прийнято наступним кредитором, є таким, що не ґрунтується на законі вчинення виконавчого напису, а боржник вправі не виконувати свого обов`язку новому кредиторові.

До порушень законодавства при вчиненні оспорюваного напису і сплив давності пред`явлення вимог про виконання зобов`язань, в тому числі скорочена позовна давність, що не свідчить на користь безспірності заборгованості.

У зв`язку з викладеним позивач просить про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, позивач просить стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 23 000 грн.

Ухвалою судді від 11 грудня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду і в справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

11 грудня 2020 року судом застосований захід забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення за виконавчим написом, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Т.І.

В судове засідання позивач не з`явився; його представник надав суду письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову і вирішення справи без її участі.

Наведені обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України є підставою для проведення судового розгляду у відсутність позивача і його представника.

Треті особи, належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання, до суду не з`явилися; клопотання про відкладення судового розгляду, прохання про вирішення справи у їх відсутність суду не надали.

Представник відповідача, належним чином повідомленого про дату, час та місце вирішення справи, до суду не з`явився, надавши суду письмове клопотання про зменшення витрат на правову допомогу та письмові пояснення щодо позову, які містять твердження про необґрунтованість.

З письмового пояснення представника відповідача випливає, що заборгованість позивача за вказаним договором обчислена у відповідності до умов договору, з урахуванням усіх складових, які утворюють прийняте позивачем зобов`язання зі сплати кредиту, тому посилання на те, що сума заборгованості є необ`єктивною, хибні.

Посилання позивача про те, що виконавчий напис був вчинений з порушенням вимог законодавства є хибним, оскільки нотаріусу було надано всі необхідні і достатні документи для вчинення виконавчого напису. Також неспроможними є і твердження про пропуск давності для звернення відповідача до нотаріуса, оскільки виконавчий напис вчинено в межах строку позовної давності з дотриманням 30-денного строку з моменту повідомлення боржника про заборгованість у відповідності до положень ст. 1050 ЦПК України.

У зв`язку з викладеним представник відповідача просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову (а. с. 36-36, 47-52).

Вказані обставини у відповідності до ст. 223 ЦПК України є підставою для розгляду справи без участі приватного нотаріуса та представника відповідача.

З`ясувавши обставини справи і перевіривши їх наданими позивачем доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань.

Судом встановлено, що 22.05.2014 року між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір № 500942149, за умовами якого позивач отримав кредит у розмірі 4523,42 грн. (а.с.10-13).

03 вересня 2020 року приватним виконавцем Київського міського нотаріального округу Секіствою Т.І. на підставі заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» вчинено виконавчий напис про стягнення з позивача на користь фінансової установи заборгованості за кредитним договором №500942149 від 22.05.2014 року. Розмірі 34 479 грн. 24 коп. (а.с.9)

На підставі означеного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценком Дмитром Юрійовичем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 63101404 від 22.09.2020 року (а.с.8).

Відповідно до ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Перелік таких документів встановлений Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29.06.1999 року, згідно з яким для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин, подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів);

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

З наведеної норми Закону України «Про нотаріат» витікає, що лише безспірна заборгованість може стати підставою для вчинення виконавчого напису нотаріуса.

З семантики прикметника «безспірна» випливає, що така заборгованість є прийнятною для сторін, жодною з яких вона не оспорюється.

Між тим твердження позивача полягають в тому, що він оспорює не лише розмір заборгованості, а взагалі факт укладення з товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт-Капітал» будь-якого кредитного договору.

При вирішенні спору суд погоджується з твердженнями позивача про те, що всупереч вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29.06.1999 року нотаріусу не було надано належних документів на підставі яких можливо встановити безспірність заборгованості.

Їхнє надання є необхідним як в інтересах дотримання вимог «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку», так і задля перевірки наявності складових, що утворюють грошове зобов,язання, а також їх величини, підстави їх стягнення, у відсутність інформації про які неможливо обчислити вірність нарахування неустойки у вигляді пені, встановити підстави для виникнення обов`язку сплати штрафів, перевірити вірність їх нарахування.

Про те, що заборгованість позивача не є безспірною, свідчить також відсутність інформації у боржника про відступлення права вимоги кредитором у правовідносинах наступному кредиторові, яке (відступлення) характеризується необхідністю дотримання встановленої законом процедури.

Зокрема, новий кредитор отримує права первісного кредитора в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав (ст. 514 ЦК України).

Ризик настання несприятливих для нового кредитора наслідків у разі неповідомлення боржнику у письмовому вигляді про заміну кредитора встановлений статтею 516 ЦК України.

Право боржника не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні внормовано статтею 517 ЦК України.

Право боржника висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, внормовано статтею 518 ЦК України.

Як вбачаєтья з виконавчого напису (а.с.9) з моменту укладення кредитного договору № 500942146 від 22.05.2014 року між АТ «Альфа-Банк» та позивачем, на підставі договорів відступлення прав вимоги за означеним договором тричі переходило право вимоги до нового кредитора, останнім є відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт-Капітал». Докази належного повідомлення позивача про неоднаразову зміну кредиторів в матеріалах справи відстуні.

Наведені міркування не також дають підстав для констатації безспірності заборгованості позивача за кредитним договором, а це виключає вчинення виконавчого напису, оскільки саме безспірність заборгованості і є підставою для його здійснення.

Вирішуючи спір на користь позивача, враховує суд і доводи позову про недотримання вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» в частині спливу строку, на який простирається право стягувача звернутися до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису.

Заборгованість, яка підлягає стягненню на підставі виконавчого напису охоплює період більше шести років з моменту виникнення у фінансової установи вимоги договору № 500942149, що означає підстави для пред`явлення вимоги про застосування строків давності. Між тим до нотаріуса банк звернувся після спливу такого строку, тому і ця передумова для вчинення виконавчого напису є недотриманою.

Наведені судом міркування підкріплює зміст правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 20.05.2015 року у справі № 6-0158цс15, відповідно до якої можна говорити про правильність вчиненої нотаріальної дії у вчиненні виконавчого напису лише за умов, що 1) нотаріусу надані всі необхідні документи, визначені Переліком, що підтверджують безспірність заборгованості; 2) за наявності доказів належного направлення відповідачем письмової вимоги про усунення порушень; та 3) наявності доказів належного отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень.

Сукупності умов, які свідчили б про правильність здійснення виконавчого напису, фінансовою установою дотримано не було, що є підставою для ухвалення рішення на користь позовних вимог позивача.

Вирішуючи вимоги позивача щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, відносяться витрати на професійну правничу допомогу, а в силу ч. 2 ст. 137 ЦПК розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Правова допомога позивачем отримана на підставі договору про надання правової допомоги адвоката від 15.12.2017 року (а. с.16); його предметом є ті види послуг, які зазначені в п. 1.2. Договору і фактично надані позивачу; докази здійснення відповідних витрат підтверджені наданими суду атком наданих послуг від 05.04.2021 року, квитанцією до прибуткового касового ореду № 4 від 05.04.2021 року, тому суд вважає пред`явлення цієї вимоги таким, що грунтується на законі.

Разом з тим суд не знаходить підстав для задоволення цієї вимоги у повному обсязі, враховуючи таке.

За змістом ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України основними засадани (принципами) цивільного судовчинства є, зокрема, верховество права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судовог процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивністб; пропорційнйсть; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалено сужове рішення.

Принцип змагальності знайшов своє втілення у положеннях ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язов обгрунтування наявності підстав для зменьшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх співмірності.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу самостійного вирішення зазначеного питання.

Такий висновок викладений у додатковій Постанові Великої палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 775/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19.

Представником відповідача надано письмове клопотання за яким він просив відмовити в стягнення витрат на правничу допомогу у зазначеному позивачем розмірі, посилаючись на те, що зазначена сума є неспівмірною зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг в сід, не відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їх розміру.

Суд вважає, що наведені обставини є підставою для зменшення розміру витрат на отримання правничої допомоги, як про це клопоталася представник відповідача.

Зменшуючи розмір грошових коштів, що підлягають присудженню позивачу з відповідача, суд бере до уваги, що тривалість виконаних представником позивача робіт і відповідно вартість таких робіт, які полягали у наданні правових послуг, зазначених у акті про надання послуг за договором про надання правової допомоги від 15.12.2017 року і склали 7 годин, не відповідає критерям обгрутованості та пропорційності до предмета спору з урахуванням ціни позову (34 979 грн. 24 коп.) у розумінні приписів ч. 3 ст. 141 ЦПК України з огляду на вимоги, які ставлять до адвоката, а саме наявносту у такої особи повної вищою юридичної освіти, стажу роботи в галузі права, у зв`язку з чим такі дії не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи при складанні певних документів.

У зв`язку з викладеним суд, керуючись Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», виходить з засад розумності та виваженості і доходить висновку, що стягненню на користь позивача належить сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, яка відповідтеме критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розмумності становить 6500 грн., яка складається з консультації та узгодження правової позиції 1000 грн., підготовки та подання зави про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 250 грн., ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 1000 грн., підготовка та поданя заяви про ознайомлення з нотаріальною справою 250 грн., підготовка та подання позовної заяви 3000 грн., підготовка та поданя заяви про забезпечення позову яка за змістом є подібною до позовної заяви 800 грн., підготовка та подання клопотання про витребування доказів 200 грн.; вартість судових засідання у розмірі 9000 грн. суд взагалі не приймає до уваги, оскільки судове засідання 25.02.2021 року відкладено за заявою представника позивача (а.с. 66-67), судове засідання 07.04.2021 року, повередно без участі представника позивача за її заявою, як випливає з матеріалів справи.

Враховуючи викладене, а також обумовлену між позивачем та його представником вартість роботи однієї годи, суд вважає, що обумовлена сума є достаньою для наданого обсягу правових послуг, наданим представником позивача адвокатом Тягуновою Г.В.

Відповідно до правил цивільного процесуального законодавства стягненню з відповідача на користь позивача підлягають і судові витрати, попередньо понесені позивачем.

Керуючись ст. ст. 15, 16 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 77-81, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , який зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (ЄРДПОУ 36799749), задовольнити.

Визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Тетяною Іванівною, про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» за договором кредитування № 500942146 від 22.05.2014 року таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1261 грн. 20 коп.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати правничої допомоги у розмірі 6500 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду Шевченківського районного суду м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Щаслива