Справа № 165/1503/19 Головуючий у 1 інстанції: Василюк А. В.
Провадження № 22-ц/802/75/21 Категорія: 47 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Данилюк В.А.,

суддів Матвійчук Л.В., Шевчук Л.Я.,

з участю:

секретаря судового засідання Опейди В.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа на стороні відповідачів, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Нововолинська міська рада Волинської області про визнання права власності на земельну ділянку недійсним, скасування рішення міської ради та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 27 жовтня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа на стороні відповідачів, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Нововолинська міська рада Волинської області про визнання права власності на земельну ділянку недійсним, скасування рішення міської ради та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 1438 від 16 грудня 2015 року вона набула право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Нерухомість успадкувала після смерті свого брата ОСОБА_5 , яким вона була придбана 01 липня 2008 року у гр. ОСОБА_6 .. Після оформлення всіх належних документів внаслідок стресу, пов`язаного з втратою близької людини та тривалого перебування у відряджені, вона не навідувалася до квартири. На даний час має можливість відчужити квартиру сусідці, однак за умови визначення меж прибудинкової земельної ділянки, що історично склалася між сусідами при її використанні. Зазначає, що при зверненні в місцеву землевпорядну організацію для виготовленої відповідної документації їй було повідомлено, що частина земельної ділянки, якою користувався її брат, була передана у приватну власність ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .. У власність відповідачів перейшла земельна ділянка, що прилегла до вікна та частини її квартири і слугувала єдиним проходом до квартири. Після приватизації земельної ділянки площею 0,06 га, відповідачі загородили дерев`яною огорожею власну територію від АДРЕСА_2 та замкнули її на замок, чим унеможливили прохід до її квартири. Враховуючи той факт, що з іншого боку власники квартири АДРЕСА_3 також скористалися своїм правом щодо приватизації земельної ділянки, то будь-якої можливості пройти до квартири, користуватися, проводити необхідні ремонтні роботи і роботи впорядкування території, неможливо. Зазначає, що відповідачі проігнорували вимоги щодо погодження меж земельної ділянки з іншими співвласниками, оскільки на момент погодження меж 10 вересня 2015 року ОСОБА_6 вже не являлася власником квартири та користувачем належної земельної ділянки. З огляду на вищевикладене, просить визнати право власності на земельну ділянку площею 0,0575 га, кадастровий номер №:02:048:0066, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 , наданої відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 для обслуговування житлового будинку та господарських споруд і належить їм на праві спільної сумісної приватної власності недійсним. Просила скасувати рішення Нововолинської міської ради №6/19 від 23 лютого 2016 року «Про розгляд заяв громадян на приватизацію та оренду земельних ділянок» в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та передачі безоплатно у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд гр. ОСОБА_3 , ОСОБА_4 площею 0,0575 га. за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер №:02:048:0066 та скасувати Державну реєстрацію права власності на вищевказану земельну ділянку.

18 липня 2019 року ОСОБА_2 уточнила позовні вимоги, про що подала уточнену позовну заяву, просила також суд стягнути з відповідачів в свою користь судові витрати у справі в сумі 6268,40 грн., що включають судовий збір та понесені нею витрати на правничу допомогу.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 27 жовтня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа на стороні відповідачів, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Нововолинська міська рада Волинської області про визнання права власності на земельну ділянку недійсним, скасування рішення міської ради та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив, що суд, розглядаючи позовну заяву ОСОБА_2 , повно і всебічно з`ясував всі обставини по справі, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що у приватній власності відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 08 квітня 2010 року перебуває квартира за адресою: АДРЕСА_4 .

Позивач ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 грудня 2015 року є власником квартири за адресою: АДРЕСА_4 , Державна реєстрація прав власності відбулася 16 грудня 2015 року (номер запису про право власності 12572009), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень.

Вищевказане нерухоме майно позивач успадкувала після смерті брата ОСОБА_5 , який набув його на підставі договору купівлі-продажу від 01 липня 2008 року у гр. ОСОБА_6 ..

Згідно витягу з протоколу сесії Нововолинської міської ради Волинської області від 14 липня 2015 року №46/10 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

10 вересня 2015 року ТзОВ «Володимир-юрист» за заявою відповідачів здійснювало виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі і вищевказаною організацією, у присутності власників спірної земельної ділянки, власників суміжних земельних ділянок ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 здійснено прийом-передачу межових знаків на зберігання відповідачам, про що складено відповідний акт. Підписами останніх було засвідчено відсутність претензій щодо існуючих меж земельних ділянок.

Нововолинська міська рада 23 лютого 2016 року прийняла рішення №6/19 «Про розгляд заяв громадян на приватизацію та оренду земельних ділянок» та затвердила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та передала безоплатно у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_3 , ОСОБА_4 площею 0,0575 га за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується дослідженим у судовому засіданні витягом з протоколу.

30 жовтня 2015 року вищевказана земельна ділянка зареєстрована у Державному земельному кадастрі за кадастровим номером :02:048:0066.

Позивач зазначає, що станом на день винесення оскаржуваного рішення міської ради, вона, а не ОСОБА_6 значилася власником суміжного нерухомого майна, при цьому межі земельної ділянки було узгоджено саме з ОСОБА_6 , яка на той час таким не являлася.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статті 122 цього кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Порядок погодження і затвердження документації із землеустрою, а також повноваження органів виконавчої влади у частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок передбачені у статтях 186, 186-1 ЗК України.

Статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

На виконання вказаної статті наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за N 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками (далі - Інструкція), пунктом 3.12 якої передбачено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті приймання-передачі межових знаків на зберігання.

Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». Із цього зовсім не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося. Видається, що погодження полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови (якщо вони озвучені). Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним.

Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачі. Не надання позивачем своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача не може бути перепоною для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справах №350/67/15-ц (провадження №14-652цс18) та №514/1571/14-ц(провадження №14-552цс18) та від 12 лютого 2020 року справі №545/1149/17 (провадження №14-730цс19).

Судом встановлено, що станом на час виготовлення технічної документації спірної земельної ділянки і погодження меж земельної ділянки, тобто станом на 10 вересня 2015 року, відомості про власника нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, були відсутні. Вперше відомості щодо об`єкта нерухомості у відповідних реєстрах з`явилися 16 грудня 2015 року, що підтверджується відповідною інформацією. Тобто немає підстав вважати, що інформація про власника вищевказаного майна була загальновідома.

З технічної документації, яка міститься в матеріалах справи убачається, що в користуванні попереднього власника ОСОБА_6 перебувала інша земельна ділянка, яка є суміжною з ділянкою відповідачів і не ввійшла в приватизацію земельної ділянки ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (а.с. 8).

Будь-які фактичні дані про користування земельною ділянкою спадкодавця ОСОБА_5 після придбання ним квартири АДРЕСА_5 у ОСОБА_6 чи домовленості між ними щодо цього в матеріалах справи відсутні та позивачем не надано доказів з приводу таких обставин.

Доводи позивача про неможливість проходу до квартири АДРЕСА_6 у даному будинку є безпідставними, так як з технічної документації убачається, що вказана квартира має вхід з провулку між вулицями Чехова і Чайковського, що відповідає технічному плану будинку. Сторони не заперечують, що у цьому місці є хвіртка, а твердження позивача про те, що дану хвіртку закрито на замок діями відповідачів нічим не доведено.

Таким чином, встановлено, що право позивача на користування квартирою в житловому будинку не є обмеженим, а під`їзд до будинку є можливим без заїзду на частину земельної ділянки, належної відповідачам.

Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У розумінні закону суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем не доведено факту порушення своїх суб`єктивних прав відповідачами, зокрема, наявність перешкод у користуванні нерухомим майном, а тому відмовив у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанції, не відповідають вимогам цивільно-процесуального законодавства та не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлене з додержанням норм процесуального права та матеріального права, а тому підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Нововолинського міського Волинської області від 27 жовтня 2020 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 лютого 2020 року.

Головуючий

Судді