Справа № 495/3069/20
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

02 червня 2021 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Заверюха В.О., при секретарі - Червинській І.В.,

за участю:

представника позивача - адвоката Каланжова В.І., представника відповідача - Бережної О.В. , представника третьої особи - адвоката Шаркевича В.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Білгород-Дністровському в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , в якому просить суд:

- встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є рідними сестрами;

- встановити факт належності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 житлового будинку АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Стислий виклад позиції позивача та його представника та обґрунтування позову

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла рідна сестра позивача ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 16.10.2019 року. Родинні відносини між позивачем та померлою сестрою підтверджується свідоцтвом про народження сестри серії НОМЕР_2 від 22.12.1972 року, в якому вказано, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідною донькою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . В свідоцтві про народження позивача серії НОМЕР_3 від 23.06.1962 року вказано, що позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є рідною донькою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Згодом сестра позивача одружилась із ОСОБА_9 , що підтверджено свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_4 від 01.03.1993 року, змінивши прізвище на « ОСОБА_4 ». Позивач вийшла заміж за ОСОБА_11 , 28.01.1982 року шлюб було розірвано, що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 від 20.04.2018 року. Після розлучення, позивач одружилась із ОСОБА_12 , 05.04.1993 року шлюб було розірвано, що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_6 від 23.07.2015 року. Відповідності до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, прізвище позивача після розірвання шлюбу зазначено як « ОСОБА_2 ». Отже, родинність між позивачем та померлою сестрою підтверджено документально. Однак, у написанні по-батькові позивача « ОСОБА_2 » не збігається з написанням по-батькові сестри « ОСОБА_4 ». Після смерті сестри залишилась спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 . Позивач вчасно звернулась до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу, але 14.04.2020 року отримала письмову відмову у вигляді роз`яснення, яким нотаріус вказує про недоведеність родинних відносин, а також відсутності права власності на будинок у спадкодавця. За час життя померла сестра не встигла оформити право власності на вказаний житловий будинок, відповідно до довідки №871 від 14.04.2020 року з погосподарської книги Мологівської сільської ради особовий рахунок власника вказаного будинку відкрито саме на померлу сестру позивача ОСОБА_4 .. В довідці №872 Мологівською сільською радою зазначено факт, що на момент смерті померла сестра постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . За час життя померла ОСОБА_4 заповіт не складала, її чоловік помер, дітей не мали. Твердження третьої сторони про наявність у 1970-х роках особливого рахунку за іншими особами не впливають на вимоги ОСОБА_2 , оскільки останній запис в погосподарській книзі відносно спірного будинку вказує про те, що особливий рахунок було зареєстровано саме за померлою ОСОБА_4 , а не за ОСОБА_16 чи кимось іншим. Доказів у вигляді визнання записів в погоспадарської книзі недійсними не надано, а також не надано доказів фальсифікування або невірного чи неповного зазначення запису. Порядок реєстрації нерухомості в Українській PCP на час вчинення записів спірного будинку регулювався Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, Міністерства комунального господарства Української PCP від 31 січня 1966 року. Відповідно до п.20 цієї Інструкції, факт наявності запису у погосподарській книзі є достатнім обґрунтуванням права власності на будинок і сільській місцевості. Наявність записів в погосподарських книгах свідчать про те, що останньою особою, за якою було зареєстровано особливий рахунок є саме померла ОСОБА_4 .. Доказів того, що вказаному будинку проживає третя особа також не має. Більш того, на момент проведення технічної інвентаризації там ніхто не перебув та не проживав, як свідчить сама позивач ОСОБА_2 , яка замовляла проведення та виготовлення технічного паспорту. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селещах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31.01.1966 року. Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, затвердженої наказом Мінюсту Української PCP від 19.01.1976 року №1/5 та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 року №18/5, яка була діючою до вступу у силу Цивільного кодексу України, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської ради, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником міністра комунального господарства 31.01.1966 року та Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року №56, передбачали обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. Згідно записів в погосподарській книзі Мологівської сільської ради зазначений вище житловий будинок рахується за померлою ОСОБА_4 та остання за життя була головою власником особливого рахунку за даним будинком. Згідно пункту 1.1 Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах від 11 травня 2005 року за №487/10767, згідно пункту 1.4 Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах від 08.12.2010 року N491 голова домогосподарства - особа, яка очолює домогосподарство й несе відповідальність за нього. Вона визначається членами домогосподарства і, як правило, є господарем, людиною, яка приймає щоденні рішення стосовно діяльності домогосподарства. Здебільшого голова домогосподарства є власником житлового будинку і/або земельної ділянки (ділянок). Отже, з матеріалів справи та доданих документів в якості доказів вбачається, що дійсно померлій ОСОБА_4 належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, однак за життя останньою не було зроблено реєстрації та отримано правовстановлюючий документ. Таким чином, не визнання права на спадкування буде порушення Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та громадянина, які забезпечують особу на право мирно володіти своїм майном.

Стислий виклад позиції представника третьої особи - адвоката Шаркевича В.Т. та обґрунтування

Згідно довідки №3704 від 21.10.2019 року, виданої виконавчим комітетом Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, за даними погосподарської книги №5 по с.Випасне особовий рахунок № НОМЕР_7 значиться за ОСОБА_16 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . В житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані наступні особи: дружина ОСОБА_18 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_8 , актовий запис №49); син ОСОБА_9 , який помер у 1997 році в АДРЕСА_2 . Дочка ОСОБА_3 є третьою особою в даній справі. Згідно довідки №3703 від 21.10.2019 року, виданої виконавчим комітетом Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_16 фактично належав при житті житловий будинок АДРЕСА_1 , в якому він був зареєстрований та постійно проживав до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до актового запису №22 серія НОМЕР_9 . Третя особа ОСОБА_3 на час відкриття спадщини проживала та була зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 і та фактично прийняла спадщину, яка складається з вказаного будинку. Таким чином, у ОСОБА_3 є всі законні підстави на набуття права власності на будинок АДРЕСА_1 , який складається із житлового будинку - літ.«А», загальною площею - 44,2 кв.м., житловою площею - 27,1 кв.м.; літньої кухні - літ.«В»; сараю - літ.«Б»; споруд №1-4. 26.10.2019 року державний нотаріус Саданов О.В. письмово відмовив ОСОБА_3 в оформленні спадщини та рекомендував звернутися до суду. Свідки та ОСОБА_3 свідчать про те, що будинок АДРЕСА_1 , був закінчений будівництвом в листопаді-грудні 1948 року. На той час питання набуття права власності регулювалися Указом Президії Верховної ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом і постановою підставою виникнення права власності на житловий будинок був сам факт збудування цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Таким чином, ОСОБА_16 і його дружина ОСОБА_18 фактично вступили в право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . У випадках, коли правовідносини між сторонами спору щодо захисту права власності на житловий будинок виникли до 01 січня 2004 року, до таких правовідносин необхідно застосовувати норми Цивільного кодексу УРСР 1963 року, Закону України від 07.02.1991 року «Про власність» (втратив чинність з 20.06.2007 року на підставі Закону України від 27.04.2007 року №997-У), Кодексу про шлюб та сім`ю від 20.06.1969 року №2006-УП, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», Постанова Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування». Таким чином, після смерті власників спірного будинку згідно ст.529 ЦК України 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти ( в тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. У подружжя ОСОБА_16 на момент смерті було четверо дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , кожен з яких мав право на 1:4 частину спадщини в спірному будинку. ОСОБА_9 , як син ОСОБА_24 , міг спадкувати тільки долю матері і не міг спадкувати долю ОСОБА_16 , який був для нього вітчимом. Всі перечисленні особи звернулися до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини з заявою про прийняття спадщини і фактично вступили в управління або володіння спадковим майном згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року. У 1992 році ОСОБА_9 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб. В 1995 році ОСОБА_9 помер. Після його смерті ОСОБА_4 в спадщину на долю чоловіка ОСОБА_9 не вступала, так як не подавала заяву про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори і на порушення Закону №1878-УІ від 11.02.2010 року, яким було внесено зміни в ч.1 ст.182 ЦК України, де право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Приймаючи до уваги, що ОСОБА_4 за життя не прийняла спадщину після смерті чоловіка, а це ј частина в спірному будинку та не провела державну реєстрацію прав на нерухоме майно згідно ст.182 ЦК україни, тому у позивача відсутні законні підстави для спадкування спірного житлового будинку після смерті ОСОБА_4 ..

Рух справи у суді та процесуальні дії

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.05.2020 року позов ОСОБА_2 було залишено без руху та надано термін для усунення недоліків.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.06.2020 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.06.2020 року в порядку забезпечення доказів з Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори Одеської області витребувана належним чином завірена копія спадкової справи, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.06.2020 року в порядку забезпечення доказів від приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сминтини О.Л. витребувана належним чином завірена копія спадкової справи, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.01.2021 року клопотання представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Каланжова В.І. про об`єднання в одне провадження цивільної справи №495/3069/20 за позовом ОСОБА_2 до Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування та цивільну справу №495/10544/19 за позовом ОСОБА_3 до Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_22 , ОСОБА_2 про встановлення факту належності житлового будинку померлому, прийняття спадщини та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування - залишено без задоволення.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.01.2021 року клопотання представника ОСОБА_3 - адвоката Шаркевича В.Т. про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - задоволено та залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_2 до Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3 .

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.01.2021 року визнана обов`язковою явка в підготовче судове засідання представника Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.02.2021 року підготовче провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування, закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.04.2021 року в задоволенні клопотання представника позивача про зупинення провадження по цивільній справі №495/3069/20 за позовною заявою ОСОБА_2 до Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування до розгляду цивільної справи №495/10544/19 за позовом ОСОБА_3 до Мологівської сільської ради Білгород - Дністровського району Одеської області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_22 , про встановлення факту належності житлового будинку померлому, прийняття спадщини та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування - відмовлено.

Представник позивача - адвокат Каланжов В.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини які зазначені в позові, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Думка представника Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області щодо позовних вимоги на думку суду.

Представник третьої особи - адвокат Шаркевич В.Т. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення та просив відмовити.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та докази, суд приходить до наступних висновків.

За частиною 1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, а відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла рідна сестра позивача ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 16.10.2019 року.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 , який в цілому складається з: літ.«А» - житловий будинок, загальною площею - 44,2 кв.м., житловою площею - 27,1 кв.м.; літ.«а» - веранда; літ.«Б» - сарай; літ.«В» - літня кухня; літ.«в» - підвал; №1 - ворота; №2 - хвіртка; №3 - цистерна; №4 - огорожа.

Для реалізації свого спадкового права після померлої ОСОБА_4 , позивач ОСОБА_2 встановлений законом строк звернулась до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .. Проте, позивачу ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , в звязку з розбіжністю у написані по-батькові позивача « ОСОБА_2 » та по-батькові померлої сестри « ОСОБА_4 », а тому нотаріус не має можливості встановити родинні відносини, крім того, нотаріусом зазначено, що відсутні документи, які посвідчують право власності спадкодавця на спадкове нерухоме майно та позивачу запропоновано звернутися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів, що підтверджується листом приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області від 14.04.2020 року №95/01-16.

На підтвердження факту родинних відносин позивачем надано свідоцтво про народження померлої сестри серії НОМЕР_2 від 22.12.1972 року, актовий запис №70, з якого вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідною донькою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . В свідоцтві про народження позивача серії НОМЕР_3 від 23.06.1962 року, актовий запис №31 вказано, що позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є рідною донькою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_7 померла сестра одружилась із ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_4 від 01.03.1993 року, місце реєстрації Випасненська сільська рада Білгород-Дністровського району, Одеської області, актовий запис №18 та змінила прізвище на « ОСОБА_4 ». Позивач вийшла заміж за ОСОБА_11 , проте 28.01.1982 року шлюб було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 від 20.04.2018 року, місце реєстрації Тарутинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №13. Згодом, після розлучення, позивач одружилась із ОСОБА_12 , але 05.04.1993 року шлюб було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_6 від 23.07.2015 року, місце реєстрації відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Білгород-Дністровському району Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис №55. З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, прізвище позивача після розірвання шлюбу зазначено як « ОСОБА_2 ».

Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові N 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" (пункт 2) роз`яснив, що справи про спадкування розглядаються за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на права та обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Встановлення факту родинних відносин для позивача має юридичне значення, оскільки дає позивачу підстави для реалізації свого права на оформлення спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , таким чином, заявлені вимоги позивача ОСОБА_2 в частині встановлення факту родинних відносин є обґрунтованими, оскільки надані докази достовірно свідчать про родинні відносини між позивачем ОСОБА_2 та померлою ОСОБА_4 , тому вони підлягають задоволенню.

Щодо визнання права власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.

Як вбачається з виписки з погосподарської книги №3 Випасненської сільської ради за період 1974-1976 роки за адресою: АДРЕСА_1 , були зареєстровані: ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (глава сім`ї), син - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , син - ОСОБА_23 , 1952 року народження. Дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , змінила місце проживання та виїхала до населеного пункту Велика Долина у 1976 році; дочка - ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , виїхала до м.Одеса у 1974 році; син - ОСОБА_23 виїхав до лісозаготовки у 1976 році.

Відповідно до даних погосподарської книги №3 Випасненської сільської ради за період 1977-1979 роки за адресою: АДРЕСА_1 , були зареєстровані: ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (глава сім`ї), син - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , син - ОСОБА_23 , 1952 року народження.

Відповідно до даних погосподарської книги №8 Випасненської сільської ради за період 1980-1982 роки за адресою: АДРЕСА_1 , був зареєстрований: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_9 . ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до даних погосподарської книги Випасненської сільської ради за період 1983-1985 роки за адресою: АДРЕСА_1 , був зареєстрований ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Відповідно до даних погосподарської книги №5 Випасненської сільської ради за період 1986-1990 роки за адресою: АДРЕСА_1 , був зареєстрований ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

01.03.1993 року сестра позивача ОСОБА_4 одружилась із ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_4 від 01.03.1993 року, місце реєстрації Випасненська сільська рада Білгород-Дністровського району, Одеської області, актовий запис №18 та змінила прізвище на « ОСОБА_4 ».

Відповідно до даних погосподарської книги Випасненської сільської ради за період 1991 - 1995 роки за адресою: АДРЕСА_1 , були зареєстровані: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_9 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (дружина).

ІНФОРМАЦІЯ_11 ОСОБА_9 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_10 від 08.08.1995 року, актовий запис №98.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування» роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УPCP 1963 року, тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ст.525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Статтею 527 ЦК УРСР визначено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Згідно ч.1 ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Згідно ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийнятгя спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Після смерті ОСОБА_9 , його дружина ОСОБА_4 , відповідно до до ст.549 ЦК України, 1963 року, який був чинним на день смерті спадкодавця, фактично прийняла спадщину у вигляді житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, і що прийнята спадщина на підставі частини другої статті 548 ЦК УРСР належала ОСОБА_4 з моменту відкриття спадщини. Доказами вступу в управління та володіння спадковим майном є те, що ОСОБА_4 , як дружина була зареєстрована та спільно прожила з спадкодавцем ОСОБА_9 в спірному житловому будинку безпосередньо перед смертю, після смерті користувалась житловим будинком та проживала в ньому до дня своєї смерті, що підтверджується виписками з погосподарської книги Випасненської сільської ради за період 1991 - 1995 роки та з погосподарської книги №33 Випасненської сільської ради за період 1996-2000 роки, однак, не оформила своїх спадкових прав.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла.

Внаслідок смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок АДРЕСА_1 , який в цілому складається з: літ.«А» - житловий будинок, загальною площею - 44,2 кв.м., житловою площею - 27,1 кв.м.; літ.«а» - веранда; літ.«Б» - сарай; літ.«В» - літня кухня; літ.«в» - підвал; №1 - ворота; №2 - хвіртка; №3 - цистерна; №4 - огорожа.

Спадкодавець ОСОБА_4 за життя своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала, у зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом.

У відповідності до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України, час відкриття спадщини є днем смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

У відповідності до статті 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Правилами ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.46 Закону України «Про нотаріат» нотаріус, що вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до п.п.4.15 п.4 гл.10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 282/20595 із змінами і доповненнями, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Згідно п.1 ч.1 ст.49 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України.

При зверненні до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, позивачу було відмовлено, оскільки нотаріус не має можливості встановити родинні відносини з спадкодавцем та у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, який посвідчує право власності спадкодавця ОСОБА_4 на нерухоме майно.

В позові зазначено, що відмова нотаріуса, порушує право позивача на отримання спадкового майна, що стало підставою для звернення до суду. За життя померла ОСОБА_4 не встигла оформити право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . Проте, відповідно до довідки виконавчого комітету Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області №871 від 14.04.2020 року за даними по господарської книги №24 по селу Випасне , особовий рахунок № НОМЕР_11 на житловий будинок АДРЕСА_1 відкрито саме на ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день смерті була зареєстрована одна, інших осіб зареєстровано не було. Крім того, з довідки Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області №872 від 14.04.2020 року вбачається, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 була зареєстрована та постійного прооживала за адресою: по АДРЕСА_1 .Тобто, враховуюче вищезазначене, позивач вважає, що спадкодавцю до смерті фактично належало спірне спадкове майно на підставі записів у погосподарських книгах.

В зв`язку з вищевикладеними обставинами питання про право позивача на спірне майно (житловий будинок) не може бути вирішено в позасудовому порядку, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання за позивачем права власності на вищевказане майно.

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За даними технічного паспорту на житловий будинку АДРЕСА_1 , виготовлений станом на 23.11.2019 рік, встановлено, що рік побудови будинку - 1918 рік та зазначений будинок має такі характеристики: літ.«А» - житловий будинок, загальною площею - 44,2 кв.м., житловою площею - 27,1 кв.м.; літ.«а» - веранда; літ.«Б» - сарай; літ.«В» - літня кухня; літ.«в» - підвал; №1 - ворота; №2 - хвіртка; №3 - цистерна; №4 - огорожа.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області №871 від 14.04.2020 року за даними по господарської книги №24 по селу Випасне , особовий рахунок № НОМЕР_11 на житловий будинок АДРЕСА_1 відкрито саме на ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день смерті була зареєстрована одна, інших осіб зареєстровано не було.

З довідки Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області №872 від 14.04.2020 року вбачається, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 була зареєстрована та постійного прооживала за адресою: по АДРЕСА_1 .

Відповідно до даних погосподарської книги Випасненської сільської ради за період 1991-1995 роки за адресою: АДРЕСА_1 , були зареєстровані ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_9 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (дружина), ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_11 .

Відповідно до даних погосподарської книги №33 Випасненської сільської ради за період 1996-2000 роки за адресою: АДРЕСА_1 , була зареєстрована ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (дружина).

Відповідно до даних погосподарської книги №33 Випасненської сільської ради за період 1996-2000 роки за адресою: АДРЕСА_1 , була зареєстрована ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (дружина).

Відповідно до даних погосподарської книги №33 Випасненської сільської ради за період 2001-2005 роки за адресою: АДРЕСА_1 , була зареєстрована ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (дружина).

Відповідно до даних погосподарської книги №33 Випасненської сільської ради за період 2006-2010 роки за адресою: АДРЕСА_1 , була зареєстрована ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (дружина).

Відповідно до даних погосподарської книги №31 Випасненської сільської ради за період 2011-2015 роки за адресою: АДРЕСА_1 , була зареєстрована ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (дружина).

Відповідно до даних погосподарської книги №24 Випасненської сільської ради за період 2016-2020 роки за адресою: АДРЕСА_1 , була зареєстрована ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Проте, станом на час смерті ОСОБА_4 правовстановлюючих документів на вказаний будинок не було.

Відповідно п.3.1. листа ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Суд встановив, що між сторонами виник спір про спадкування нерухомого майна, у якому спадщина відкрилась і була прийнята після 01 січня 2004 року , тому застосуванню підлягають норми законодавства, що визначаються на час відкриття спадщини, а саме норми ЦК України та інше законодавство, яке регулювало виникнення права власності у спадкодавця, зокрема Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року №5-24-26, Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, затверджена наказом Міністра юстиції Української PCP від 31 жовтня 1975 року №45/5 та іншими нормативними актами.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до п.4 «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP» затвердженої наказом Міністерства комунального господарства УРСР від 31.01.1966 року, чинною на момент будівництва спірного будинку, реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності.

Відповідно до абз.2 п.6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, яка втратила чинність в 1996 році, не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. У сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних будинків) станом на 1991 рік здійснювалось шляхом внесення відповідного запису у погосподарській книзі сільської ради та відкриття особового рахунку на ім`я власника.

Таким чином, на час будівництва спірного будинку, який побудований в сільському населеному пункті, реєстрація права власності не передбачалася.

Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», а саме п.3.1 державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 та зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

За приписами пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах, які є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року.

Додатками №32 та №33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

Згідно зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року №105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції).

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались як акти органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Таким чином, спадкодавець ОСОБА_4 набула право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідними записами в по господарських книгах.

Щодо довідок, які надані Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області сторонам по справі, суд зазначає наступне.

Довідка виконавчого комітету Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області №3704 від 21.10.2019 року, в якій зазначалось про фактичне місце проживання та реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_16 на день смерті, тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_13, видавалась на підставі даних, які зазначені у по господарській книзі №5 за період з 1971-1973 роки.

Довідка виконавчого комітету Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області №3703 від 21.10.2019 року, в якій зазначався перлік осіб, зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_1 також на день смерті ОСОБА_16 станом на ІНФОРМАЦІЯ_13, видавалась на підставі даних, які зазначені у по господарській книзі №5 за період з 1971-1973 роки.

Що стосується довідок виконавчого комітету Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області №871 від 14.01.2020 року та №872 від 14.01.2020 року, то при видачі вказаних довідок виконавчий комітет Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області керувався відомостями, які зазначені в по господарській книзі №24 за період 2016-2020 роки, де вграфі «прізвище імя по-батькові власників/відповідального квартиронаймача, користувача житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 » вказана ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Що стосується вимоги про встановлення факту належності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 житлового будинку АДРЕСА_1 , який в цілому складається з: літ.«А» - житловий будинок, загальною площею - 44,2 кв.м., житловою площею - 27,1 кв.м.; літ.«а» - веранда; літ.«Б» - сарай; літ.«В» - літня кухня; літ.«в» - підвал; №1 - ворота; №2 - хвіртка; №3 - цистерна; №4 - огорожа, суд зазначає, що оскільки в судовому засіданні на підставі вищезгаданих доказів достовірно підтверджено факт належності померлій ОСОБА_4 житлового будинку та вказаний факт є доведеним, а тому в задоволенні в цій частині вимог суд вважає за необхідне відмовити.

Висновок суду

Враховуючи наведене та встановивши, що спадкодавець ОСОБА_4 фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_11 , однак не отримала свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_1 , зважаючи на наявність в погосподарській книзі запису про ОСОБА_4 як про власника житлового будинку, тому вказане нерухоме майно входить до спадкової маси, а позивач ОСОБА_2 є спадкоємцем другої черги за законом до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 та її право на спадщину гарантовано державою, однак та обставина, що у позивача відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, що є перешкодою у нотаріальному оформленні спадщини, суд на підставі до ст.16 ЦК України, вважає що цивільне право позивача підлягає захисту, шляхом визнання за нею права власності на вказане спадкове майно.

Керуючись ст.ст.4, 12-13, 258, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити частково.

Встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є рідними сестрами.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 .

В частині встановлення факту належності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 житлового будинку АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Заверюха В.О.