РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Кучиної Н.Г.

секретар судового засідання - Добровчан К.Ю.

з участю

позивача - відповідача ОСОБА_1

представника позивача відповідача - Савурка О.В.

відповідача - позивача ОСОБА_3

представника відповідпача - позивача - Шендери О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне в порядку загального позовного провадження цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви, зустрічного позову, відзивів, заперечень на відзиви та їх обґрунтування

20 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя. Просила суд провести поділ майна подружжя: виділивши Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , Ѕ частину автогаража № НОМЕР_1 в м. Рівне по вул. Курчатова, 64 у власність ОСОБА_1 . Також просила провести поділ боргових зобов`язань за договором кредиту №05-09-14 від 18 вересня 2014 року, стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 35 826, 50 (тридцять п`ять тисяч вісімсот двадцять шість гривень п`ятдесят копійок).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 липня 1988 року між нею та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який 25.06.2018 року рішенням Рівненського міського суду у справі № 569/8367/18 було розірвано

Так, за договором купівлі-продажу від 17.01.2001 року № 91 ними було придбано двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 ..

31 жовтня 2006 року ними в інтересах сім`ї за договором купівлі-продажу було придбано автогараж № НОМЕР_1 в м. Рівне по вул. Курчатова, 64 (шістдесят чотири), лінія НОМЕР_4 , автогаражний кооператив «Автолюбитель», загальною площею 20,8 кв. м.

Крім того, зазначає, що 18 вересня 2014 року в інтересах сім`ї на її ім`я було взято споживчий кредит на суму 54000 (п`ятдесят чотири тисячі) грн., який було витрачено на сімейні потреби: ремонт квартири та інше.

У зв`язку з тим, що кредит вони не повернули, кредитна спілка звернулася до суду про стягнення заборгованості. Суд вирішив стягнути з неї заборгованість у розмірі 71 652,99 , яка на даний час стягується в порядку виконавчого провадження.

Просить позов задоволити повністю.

14 лютого 2020 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що дійсно перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 , який розірваний рішенням Рівненського міського суду від 25 червня 2018 року.

Під час шлюбу ними нажито спільне майно подружжя:

-квартира АДРЕСА_1 - ринкова вартість не встановлена;

-автогараж № НОМЕР_1 по вул. Курчатова, 64 в м. Рівне - ринкова вартість не встановлена;

-корпусні меблі (стінка), до складу якої входить: комод, шафа-бар, кутова шафа, шафа-пенал зі склом, шафа-сервант, шафа-пенал зі склом - ринкова вартість - 6000 (шість тисяч грн. 00 коп.) грн.;

-телевізор Тошиба LCD 40 - ринкова вартість 6000 (шість тисяч грн. 00 коп.) грн.;

-м`яка частина (диван та крісло) - ринкова вартість 3500,00 (три тисячі п`ятсот грн.) грн.;

-килимове покриття розміром 1,5х2,5м. - ринкова вартість 1700 (одну тисячу сімсот грн. 00 коп.) грн.

Зазначає, що під час перебування у шлюбі йому, його батько - ОСОБА_5 подарував незакінчений житловий будинок, що знаходився за адресою АДРЕСА_2 , процент готовності 17%, відповідно до договору від 11 травня 1993 року.

Згодом дана земельна ділянка разом з незакінченими будівництвом була продана в еквіваленті 5500,00 доларів США.,договір купівлі від 16 вересня 1997 року посвідчений приватним нотаріусом Сивоглаз С.С. та зареєстрований за № 9687. За рахунок отриманих коштів вони придбали квартиру АДРЕСА_1 .

Спільні квартира і автогараж є неподільним майном. Спільне проживання їх в одній квартирі - неможливе. Між ними постійно вчиняються сварки. ОСОБА_1 постійно скандалить, провокує його, він вимушений постійно знімати на телефон відео скандалів, щоб довести ці провокації у суді. За таких обставин вважає необхідно припинити дані скандали шляхом виплати Ѕ вартості спільного сумісного майна ОСОБА_1 по ринковій вартості за наявності її згоди.

Крім того, зазначав, що під час шлюбу і після його розірвання він здійснює повне утримання спільного майна, а саме квартири АДРЕСА_1 та автогаражу № НОМЕР_1 по вул. Курчатова, 64 в м. Рівне . Станом на 01.01.2020р. заборгованість за комунальні послуги та витрати понесені ним на утримання авто гаражу становлять - 10 927,40 (десять тисяч дев`ятсот двадцять сім грн. 40 коп.) гривень.

Просить суд визнати квартиру АДРЕСА_1 та автогараж № НОМЕР_1 по вул. Курчатова, 64 в м. Рівне - неподільним майном.

Припинити право власності ОСОБА_1 на Ѕ ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 автогаражу № НОМЕР_1 по вул. Курчатова, 64 в м. Рівне .

Виплатити ОСОБА_1 компенсацію за Ѕ ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 та Ѕ автогаражу № НОМЕР_1 по вул. Курчатова, 64 в м. Рівне .

Поділити речі домашнього вжитку. Виділивши у власність ОСОБА_3 : Корпусні меблі (стінку), до складу якої входить: комод, шафа-бар, кутова шафа, шафа-пенал зі склом, шафа-сервант, шафа-пенал зі склом вартістю 6000 (шість тисяч грн. 00 коп.) грн.; килимове покриття розміром 1,5х2,5м. вартістю 1700 (одну тисячу сімсот грн. 00 коп.) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 5 463,70 (п`ять тисяч чотириста шістдесят три грн. 70 коп.) гривень як відшкодування за утримання спільного майна подружжя.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 подав до суду відзив, в якому позовні вимоги не визнав, покликаючись на те, що вартість спільного майна становить 161 933,99 грн. Більше того, у позові вказано, що сторони погодили вартість квартири в сумі 85 281(вісімдесят п`ять тисяч двісті вісімдесят одну грн.) гривень, вартість гаража 50000,00 (п`ятдесят тисяч грн. 00 коп.) гривень.

Він не погоджував з позивачкою жодних дій в тому числі вартість спільного майна, між ними існують постійні конфлікти та суперечки, і даний позов є підтвердженням факту наявності спору між двома сторонами.

Щодо тверджень позивача про те, що вона отримала в інтересах сім`ї споживчий кредит в розмірі 54 000 (п`ятдесят чотири тисячі грн. 00 коп.) гривень. Зазначив, що дане твердження повністю спростовується рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 травня 2016 року у справі № 569/16029/15-ц, яким встановлено: «18 вересня 2014 року між Кредитною спілкою «Пріоритет» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 05-09/14, відповідно до якого остання отримала в якості кредиту грошові кошти у сумі 54 000 грн. строком на 60 місяців, тобто до 18 вересня 2019 року і зобов`язалася повернути ці кошти та сплатити проценти за їх використання у відповідності до графіку, який є невід`ємною частиною договору, у розмірі 0,0986 процентів у день, виходячи із фактичного терміну користування кредитом, включаючи дату його повернення

18 вересня 2014 року між позивачем та ОСОБА_6 було укладено договір поруки підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що ОСОБА_6 зобов`язується перед Кредитною спілкою «Пріоритет» відповідати по зобов`язаннях ОСОБА_1 , що витікають із договору кредиту №05-09/14 від 18 вересня 2014 року. Згідно з підпунктом 2.2 пункту 2 ОСОБА_1 та ОСОБА_6 несуть солідарну відповідальність перед позивачем. Відповідно до підпункту 3.1 пункту 3 порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання»

Вказаним рішенням встановлено наступна обставина, що кредит не отримувався в інтересах сім`ї, його згода на його отримання відсутня і поручителем є - ОСОБА_6 .

За таких обставин, даний кредитний договір не породжує жодних обов`язків для нього. Просить відмовити у задоволенні первісного позову.

ОСОБА_1 подала до суду відзив на зустрічний позов, в якому вказала, що ОСОБА_3 просить визнати квартиру АДРЕСА_1 та автогараж № НОМЕР_1 по вул. Курчатова, 64 в м. Рівне - неподільним майном.

При цьому зауважує, що у своєму первісному позові просить суд провести поділ, виділивши їй Ѕ частину спільного сумісного майна, яким є квартира та гараж. Частки в нерухомому майні у них як співвласників є рівними, то чому вони на думку ОСОБА_3 є неподільними, незрозуміло.

Другою та третьою позовною вимогою ОСОБА_3 вказує, що хоче припинити її право власності на Ѕ ідеальну частку квартири та авто гаражу, сплативши їй компенсацію.

Вказана вимога є незаконною, вона незгідна, на виплату їй компенсації та позбавлення її права власності на Ѕ ідеальну частку у спільному майні.

Гараж № НОМЕР_1 по вул. Курчатова, 64 м. в Рівне знаходиться в користуванні ОСОБА_3 , якщо б гараж перебував у її користуванні, то було б доречно ставити питання про стягнення витрат на його утримання.

Вказує, що після розірвання шлюбу ОСОБА_3 вивіз свою частину майна до Новоукраїнки, це - дві електробатареї, посуд, столові прибори, газонокосилку, два телевізора панасонік, шліф машинка, музикальний центр, керхер пилосос, мангал, диван шафа, масляний обігрівач, набори інструментів всього на суму 16 600 грн.

Тому вважає в частині поділу вказаного майна ОСОБА_3 : корпусні меблі, телевізор, м`яка частина, килимове покриття позивачу за зустрічним позовом просить відмовити, так як це майно, яке залишилося їй після поділу.

Стягнення з неї на користь ОСОБА_3 5 463, 70 грн., як понесених втрат за утримання квартири, не підлягає до задоволення. Витрати не можуть бути предметом поділу майна подружжя, так як вони не понесені ОСОБА_3 . Крім того, в листопаді 2019 року вона сплатила за газопостачання 100 грн., а газопостачання не здійснюється. Газ в квартиру перекрили за заявою ОСОБА_3 , 18.12.2019 року нею за електроенергію було сплачено 200 грн., фактично вона не користується світлом, так як розетки в її кімнаті знищені ОСОБА_3 . Просить суд у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 подала до суду заперечення на відзив ОСОБА_3 , в якому вказала, що відповідач посилається на те, що вартість майна занижена, таким чином він погоджується з переліком майна, що підлягає поділу. Щодо вартості, то вона взята з інтернет-ресурсу і якщо відповідач не погоджується, то його право просити про призначення експертизи. Проте її частку у спільно нажитому майні це не змінить.

Заперечення відповідача, що кошти за отриманим кредитом від спілки «Пріоритет» не були укладені в інтересах сім`ї, не відповідає дійсності, оскільки вони перебували в шлюбі, коли брався кредит. За спільною згодою робили за взяті кошти ремонт в квартирі та купівлю меблів, проте 29.11.2014 року відповідач отримав травму в побутових умовах внаслідок падіння з драбини. У нього був багато уламковий внутрішньо суглобовий перелом дистального метаеліфізу лівої в/гомілкової кістки зі зміщенням уламків. І більшу частину кредитних коштів, близько 45 тисяч грн., було використано саме на лікування відповідача, що підтверджується копіями епікризів ЦМЛ. м. Рівне № 23374, №5386, №20031.

ОСОБА_3 подав заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що позивач звернулася до суду з позовом, де вказала занижену оцінку спільного майна. Він не погоджується з вказаною оцінкою. Вважає, що обов`язок доказування вартості майна покладається на позивача.

Твердження ОСОБА_1 про отримання кредиту в інтересах сім`ї повністю спростовується рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 травня 2016 року у справі № 569/16029/15-ц яким встановлена наступна обставина, а саме, що кредит не отримувався в інтересах сім`ї, його згода на його отримання відсутня і поручителем є - ОСОБА_6 .

В судовому засіданні позивач за первісним позовом та її представник адвокат Савурко О.В. позовні вимоги за первісним позовом підтримали повністю, з підстав викладених у ньому. Просили позов задоволити, провести поділ майна подружжя: виділивши Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , Ѕ частину автогаража № НОМЕР_1 в м. Рівне по вул. Курчатова, 64 у власність ОСОБА_1 . Також просила провести поділ боргових зобов`язань за договором кредиту №05-09-14 від 18 вересня 2014 року, стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 35 826, 50 (тридцять п`ять тисяч вісімсот двадцять шість гривень п`ятдесят копійок).

В задоволенні зустрічного позову просили відмовити з підстав викладених у відзиві на зустрічний позов.

ОСОБА_3 та його представник адвокат Шендера О.М. в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом не визнали, з підстав викладених у відзиві на позов. Зустрічний позов просили задоволити, визнати квартиру АДРЕСА_1 та автогараж № НОМЕР_1 по вул. Курчатова, 64 в м. Рівне - неподільним майном.

Припинити право власності ОСОБА_1 на Ѕ ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 автогаражу № НОМЕР_1 по вул. Курчатова, 64 в м. Рівне .

Виплатити ОСОБА_1 компенсацію за Ѕ ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 та Ѕ автогаражу № НОМЕР_1 по вул. Курчатова, 64 в м. Рівне .

Поділити речі домашнього вжитку. Виділивши у власність ОСОБА_3 : Корпусні меблі (стінку), до складу якої входить: комод, шафа-бар, кутова шафа, шафа-пенал зі склом, шафа-сервант, шафа-пенал зі склом вартістю 6000 (шість тисяч грн. 00 коп.) грн.; килимове покриття розміром 1,5х2,5м. вартістю 1700 (одну тисячу сімсот грн. 00 коп.) грн.

Надходження позовної заяви до суду та рух у справі.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 21 листопада 2019 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_8 про поділ майна подружжя була залишена без руху ( а.с. 15)

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 19 грудня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено справу до розгляду на 27 січня 2020 року .( а.с. 29)

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 28 липня 2020 року було прийнято зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та вирішено розпочати підготовче судове засідання ( а.с.105)

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 28 жовтня 2020 року було закрито підготовче судове засідання, справа призначена до розгляду на 11 листопада 2020 року ( а.с.128-129)

Ухвалою Рівненського міського суду від 08.02.21 позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 5463, 70 грн як відшкодування за утримання спільного майна подружжя - залишено без розгляду на підставі ст. 257 ЦПК України. ( а.с.155-156)

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 липня 1988 року по 25 червня 2018 року.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 червня 2018 року у справі № 569/8367/18 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано ( а.с. 5)

Відповідно до договору купівлі- продажу від 17 січня 2001 року укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 останнім було придбано двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , право власності зареєстровано Рівненським РМБТІ 26.01.2001 року запис у реєстровій книзі № 133 за реєстровим номером 260-37150 ( а.с. 6)

Відповідно до договору купівлі - продажу гаража від 31.10.2006 року вбачається, що ОСОБА_10 продав ОСОБА_3 гараж № НОМЕР_1 , розташований м.Рівне, вул. Курчатова , 64, лінія НОМЕР_4 ( а.с.10)

18 вересня 2014 року між Кредитною спілкою «Пріоритет» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 05-09/14 відповідно до якоговідповідно остання отримала в якості кредиту грошові кошти у сумі 54 000 грн. строком на 60 місяців, тобто до 18 вересня 2019 року і зобов`язалася повернути ці кошти та сплатити проценти за їх використання у відповідності до графіку, який є невід`ємною частиною договору, у розмірі 0,0986 процентів у день, виходячи із фактичного терміну користування кредитом, включаючи дату його повернення . ( а.с. 11)

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 травня 2016 року стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на користь КС « Пріоритет» кредитну заборгованість в розмірі 71652, 99 грн.( а.с.96-99)

З договору дарування укладеного 11.05.1993 року, зареєстрований в реєстрі № 3-2352 вбачається, що ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 незавершений будівництвом жилий будинок, що знаходиться АДРЕСА_2 , процент готовності 17 % ( а.с.50)

З договору купівлі - продажу від 16.09.1997 року укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_11 , зареєстрований в реєстрі № 9687 вбачається, що ОСОБА_3 продав земельну ділянку , що знаходиться АДРЕСА_2 ( а.с.51)

Відповідно до договору купівлі- продажу від 12.02.2003 року , зареєстрованого в реєстрі № 595 ОСОБА_1 продала ОСОБА_12 належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_5 ( а.с. 120)

Позиція суду

Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до частини першої статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Щодо позовних вимог позивача за первісним позовом ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та виділення їй у власність 1/2 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 та 1/2 ідеальної частки авто гаража № НОМЕР_1 по вул. Курчатова, 64 в м.Рівне та позовних вимог позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 про визнання квартири АДРЕСА_1 та авто гаража № НОМЕР_1 по вул. Курчатова, 64 в м.Рівне неподільним майном та припинення права власності ОСОБА_1 на Ѕ ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 та 1/ 2 ідеальну частку авто гаражу № НОМЕР_1 по вул. Курчатова, 64 в місті Рівне та виплати компенсації ОСОБА_1 1/2 частки вартості вказаного майна суд приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_13 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 23.07.1988 року по 25.06.2018 року.

Під час шлюбу відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 17.01.2001 року була придбана квартира АДРЕСА_1 , право власності на квартиру зареєстровано Рівненським міським бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_13 , запис у реєстровій книзі № 133 за реєстровим номером 260-37150 від 26.01.2001 15 листопада 1999 року .

Крім того, судом встановлено, що під час шлюбу відповідно до договору купівлі - продажу від 31.10.2006 року сторонами також було придбано авто гараж № НОМЕР_1 по вул. Курчатова, 64 в місті Рівне , продаж вчинено за 5615 грн.

Доводи відповідача - позивача ОСОБА_3 в тій частини, що спірна квартира була придбана за рахунок коштів, які він отримав відповідно до договору купівлі - продажу від 16.09.1997 року укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_11 , зареєстрований в реєстрі № 9687 , відповідно до якого ОСОБА_3 продав земельну ділянку , що знаходиться АДРЕСА_2 , та яка була йому подарована ОСОБА_5 відповідно до договору дарування від 11.05.1993 року, реєстровий номер № 3-2352 судом не приймаються, з огляду на таке.

Аналіз вказаних договорів, договору дарування від 11.05.1993 року та договору купівлі-продажу належної йому земельної ділянки від 16.09.1997 року, а саме: ціна продажу земельної ділянки за 377 грн. 67 коп. ціна купівлі спірної квартири за 7314 грн, ціна спірного гаража за 5615 грн (майже через чотири та дев`ять років після відчуження земельної ділянки ) на переконання суду, не свідчить про безумовну спроможність позивача самостійно, за свої особисті кошти, набути спірну квартиру.

При цьому, суд звертає увагу на те, що позивачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували той факт, що квартира АДРЕСА_1 та авто гараж № НОМЕР_1 по вул. Курчатова, 64 в м.Рівне були придбані саме за кошти, отримані ОСОБА_3 від продажу 16.09.1997 року, подарованої йому земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_2 .

Таким чином, судом встановлено, що вказана квартира та авто гараж набуті сторонами за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вказані об`єкти нерухомості, а саме квартира та авто гараж є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно статті 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 65 СК України дружина і чоловік розпоряджаються спільним майном за взаємною згодою.

Статтею 69 цього ж Кодексу встановлено право кожного з подружжя ініціювати питання про поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

За відсутності згоди подружжя щодо порядку поділу спільного майна спір про його поділ може бути вирішено в судовому порядку, при поділі такого майна судом приймаються до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення відповідно до частини 1 статті 71 СК України.

За змістом частини другої статті 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки, яка обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді спорів про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Пунктом 25 цієї ж постанови передбачено, що у разі реальної неподільності речі, що є предметом спору між подружжям, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Частиною другою статті 372 ЦК України, передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Оскільки спірні квартира та авто гараж придбані під час перебування сторін у шлюбі, вони, відповідно до ч. 1 та 2 ст. 60 СК України, належать їм на праві спільної сумісної власності, тому слід визнати право власності на Ѕ ідеальної частки зазначеної квартири та авто гаражу за ОСОБА_1 та визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 , та на 1/2 ідеальну частку авто гаражу № НОМЕР_1 по вул. Курчатова, 64 в м.Рівне , та залишити вказане майно у спільній частковій власності.

Щодо вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_3 про припинення права власності ОСОБА_1 на Ѕ ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 та 1/2 автогаражу № НОМЕР_1 по вул. Курчатова, 64 в м. Рівне та виплати ОСОБА_1 компенсації за Ѕ ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 та Ѕ автогаражу № НОМЕР_1 по вул. Курчатова, 64 в м. Рівне , то в цій частині позов ОСОБА_3 не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 750/11178/17 (провадження № 61-42000св18) зроблено висновок щодо застосування пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України та вказано, що «припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку».

Судом встановлено, що відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 проживає у спірній квартирі, дані обставини ОСОБА_3 не заперечувались. Належних та допустимих доказів, що ОСОБА_1 забезпечена іншим житлом, а їй належить 1/2 частка у праві на квартиру, суд приходить до висновку про неможливість припинення права на частку у власності відповідача на квартиру, оскільки припинення такого права завдасть її інтересам істотної шкоди.

Крім того, суд зазначає, що задоволення вимоги про припинення права на частку у спірній квартирі та визнання права на цю частку за позивачем можливе лише за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Тлумачення частини другої статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що позивач повинен внести на депозитний рахунок суду суму, яка еквівалентна вартості частки спільного майна на час розгляду справи, і лише в такому випадку суд може позбавити відповідача його частки в майні. Тобто суд, втручаючись право власності особи, повинен переслідувати законну мету та, дотримуючись принципу пропорційності, визначити реальний (адекватний) розмір компенсації за позбавлення відповідача частки у праві спільної часткової власності на спірну квартиру.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Не підлягають до задоволення і вимоги позивача ОСОБА_3 про компенсацію ОСОБА_1 Ѕ автогаражу № НОМЕР_1 по вул. Курчатова, 64 в м. Рівне з огляду на таке.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Отже, якщо один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Такий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 30 березня 2016 року та від 7 червня 2017 року 6-2670цс16 від 07.06.2017 р.

У даній справі ОСОБА_1 не погодилась на присудження судом сплати грошової компенсації замість своєї частки у праві спільної сумісної власності на спірний авто гараж та, відповідно, ОСОБА_3 не вніс грошову компенсацію, що є 1/2 частиною вартості автогаража № НОМЕР_1 , розташованого вул. Курчатова, 64 в м.Рівне ,на депозитний рахунок суду.

Отже, у даному випадку слід визнати ідеальні частки подружжя в спірному майні (по 1/2) без його реального поділу і залишення майна в спільній частковій власності сторін.

Відтак вказані вимоги ОСОБА_3 не підлягають до задоволення.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ боргових зобов`язань за договором кредиту № 05-09-14 від 18.09.2014 року, стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 35826, 50 грн, то вказані вимоги не підлягають до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Згідно з частиною четвертою статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Суди повинні досліджувати, чи отримані грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї, чи підтверджено це відповідними доказами, а також з`ясовувати, чи надавав інший ж подружжя у згоду на укладення договору позики.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 20 лютого 2013 року у справі № 6-163 цс 12.

Судом встановлено, що 18 вересня 2014 року між Кредитною спілкою «Пріоритет» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 05-09/14, відповідно до якого остання отримала в якості кредиту грошові кошти у сумі 54 000 грн. строком на 60 місяців, тобто до 18 вересня 2019 року і зобов`язалася повернути ці кошти та сплатити проценти за їх використання у відповідності до графіку, який є невід`ємною частиною договору, у розмірі 0,0986 процентів у день, виходячи із фактичного терміну користування кредитом, включаючи дату його повернення (а.с.3). Додатком до цього договору визначено графік розрахунків, яким передбачено обов`язок ОСОБА_1 здійснювати щомісячні регулярні платежі до 18 вересня 2019 року .

З дослідженого в судовому засіданні рішення Рівненського міського суду Рівненської області у цивільній справі № 569/16029/15-ц за позовом Кредитної спілки « Пріоритет» до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Пріоритет» про визнання кредитного договору недісним вбачається, що 18 вересня 2014 року між позивачем та ОСОБА_6 було укладено договір поруки підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що ОСОБА_6 зобов`язується перед Кредитною спілкою «Пріоритет» відповідати по зобов`язаннях ОСОБА_1 , що витікають із договору кредиту №05-09/14 від 18 вересня 2014 року. Згідно з підпунктом 2.2 пункту 2 ОСОБА_1 та ОСОБА_6 несуть солідарну відповідальність перед позивачем. Відповідно до підпункту 3.1 пункту 3 порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання»

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що поручителем за вказаним договором був ОСОБА_6 .

Вказаним рішенням встановлено, що кредит не отримувався в інтересах сім`ї, згода ОСОБА_3 на його отримання відсутня і поручителем є - ОСОБА_6 .

В судовому засіданні належних та допустимих доказів суду не надано та в судовому засіданні не здобуто, що вказаний кредитний договір був укладений в інтересах сім`ї. Не надано доказів, що вказаний кредит був витрачений на загальні потреби чи цілі родини, а відтак суд приходить до висновку, що вказаний кредит, який отримала ОСОБА_1 є особистим, а тому позовні вимоги в частині поділу боргових зобов`язань задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги ОСОБА_3 про поділ речей домашнього вжитку підлягають до задоволення з таких підстав.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 визнала що ними дійсно під час шлюбу було придбано майно, а саме корпусні меблі (стінка), до складу якої входить: комод, шафа-бар, кутова шафа, шафа-пенал зі склом, шафа-сервант, шафа-пенал зі склом - ринкова вартість - 6000 (шість тисяч грн. 00 коп.) грн.;телевізор Тошиба LCD 40 - ринкова вартість 6000 (шість тисяч грн. 00 коп.) грн.;м`яка частина (диван та крісло) - ринкова вартість 3500,00 (три тисячі п`ятсот грн.) грн.; килимове покриття розміром 1,5х2,5м. - ринкова вартість 1700 (одну тисячу сімсот грн. 00 коп.) грн.

Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Як передбачено в ч.ч. 1, 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1 та ч. 2 ст. 71 СК України).

Таким чином, суд вважає за доцільне поділити вищевказане побутове майно між сторонами згідно варіанту, запропонованого ОСОБА_3 , а саме, виділивши йому у власність корпусні меблі (стінку), до складу якої входить: комод, шафа-бар, кутова шафа, шафа-пенал зі склом, шафа-сервант, шафа-пенал зі склом вартістю 6000 (шість тисяч грн. 00 коп.) грн.; килимове покриття розміром 1,5х2,5м. вартістю 1700 (одну тисячу сімсот грн. 00 коп.) грн

При цьому, суд зауважує, що позивач ОСОБА_1 свого варіанту розподілу майна суду не надала, на думку суду такий поділ зазначеного побутового майна не призведе до порушення прав та інтересів жодного з подружжя.

Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи, то відповідно на підставі п.9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору за подання до суду зустрічного позову, відтак суд вважає, розподіл судових витрат не здійснювати.

Керуючись ст.ст.258,259,264,265,268,273,352,354 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В :

Позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задоволити частково.

Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 та автогараж № НОМЕР_1 в м.Рівне по вул. Курчатова, 64 спільною сумісною власністю подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 , та на 1/2 ідеальну частку автогаража № НОМЕР_1 по вул. Курчатова, 64 в місті Рівне , припинивши право спільної сумісної власності.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 , та на 1/2 ідеальну частку автогаража № НОМЕР_1 по вул. Курчатова, 64 в місті Рівне , припинивши право спільної сумісної власності.

Виділити ОСОБА_3 : корпусні меблі ( стінку), до складу якої входить комод, шафа- бар, кутова шафа, шафа пенал зі склом, шафа- сервант, шафа- пенал зі склом вартістю 6000 грн та килимове покриття, розміром 1,5 на 2,5 м , вартістю 1700 грн.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ боргових зобов`язань за договором кредиту № 05-09-14 від 18 вересня 2014 року - відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 визнання квартири АДРЕСА_1 та автогаражу № НОМЕР_1 по вул. Курчатова, 64 в м.Рівне неподільним майном та припинення права власності ОСОБА_1 на 1/2 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 та 1/2 ідеальної частки автогаражу № НОМЕР_1 по вул. Курчатова, 64 в м.Рівне відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач - ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2

Відповідач - ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3

Повний текст рішення складений 10 лютого 2021 року

Суддя Н.Г. Кучина