ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 лютого 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/10242/20

Головуючий у першій інстанції Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/360/21

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді - Бобрової І.О.,

суддів Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

за участю секретаря Зіньковець О.О.

сторони:

позивач Акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на ухвалу Деснянського районного суду м.Чернігова від 16 грудня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності,

місце постановлення ухвали судом першої інстанції м.Чернігів,

дата складання повного тексту ухвали 16.12.2020,

У С Т А Н О В И В:

10 листопада 2020 року АТ «УкрСиббанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просило визнати недійсним договір дарування від 29.01.2016 нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , укладений між боржником ОСОБА_1 та його дружиною ОСОБА_2 , та скасувати рішення приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Белової О.С. про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на дану квартиру.

11 грудня 2020 року АТ «УкрСиббанк» подало заяву про забезпечення позову, в якій просило забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , та заборонити вчинення дій щодо відчуження квартири АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01), що находиться у АДРЕСА_4 (а.с.56-57).

Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 16 грудня 2020 року у задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «УкрСиббанк», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду від 16.12.2020 та ухвалити нове рішення про задоволення заяви АТ «УкрСиббанк» про забезпечення позову.

Скаржник, з посиланням на правову позицію, що викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, зазначає, що цивільний процесуальний закон вимагає аби обраний вид забезпечення позову був співмірним із заявленими позивачем вимогами (положення ч.3 ст.150 ЦПК України). Умовою застосування заходів забезпечення позову є обгрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднути чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Заходи забезпечення позову, про які просив Банк у вигляді накладення арешту на квартиру та заборони вчиняти дії щодо відчуження даної квартири є співмірними із заявленими АТ «УкрСиббанк» позовними вимогами. Невжиття зазначених заходів забезпечення позову у разі його задоволення може істотно ускладнити виконання рішення, оскільки може призвести до зміни власника зазначеної квартири.

У своєму відзиву на апеляційну скаргу відповідачі просили відмовити банку у задоволенні апеляційої скарги, посилаючись на те, що скаржник не зазначив докази, які підтверджують існування реальної загрози подальшого відчуження квартири з метою утруднення або доведення до неможливого виконання рішення в майбутньому. Вважають апеляційну скаргу необгрунтованою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачів, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, за умови, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, проте позивачем таких доказів не надано.

Колегія суддів не може погодитися із зазначеним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно із частинами 1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Приписами ст. 150 ч.1 п. 1, 2 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Пунктом 4 ч. 1 ст.151 ЦПК України встановлено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Згідно з п.п.1,4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4ст.151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

Дані положення судом першої інстанції під час вирішення питання про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову враховані не були.

АТ «УкрСиббанк» пред`явлено позов про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 . Вимоги мотивовані тим, що між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 16.02.2007 укладено договір про надання кредиту № 0, за умовами якого Банк надав, а ОСОБА_1 отримав кредит у формі поновлювальної кредитної лінії в межах ліміту 82000 доларів США, які позичальник зобов`язався повернути не пізніше 15.02.2018. Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 14.03.2017, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 22.05.2020, позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 16.02.2007 заборгованість по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом у розмірі 29836 доларів 87 центів США та пені в розмірі 57718 грн 78 коп. Рішення суду станом на 16.10.2020 не виконано, заборгованість не погашена.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, АТ «УкрСиббанк» зазначило, що в межах відкритих виконавчих провадження про стягнення з боржника заборгованості, було з`ясовано, що після направлення 25.05.2015 боржнику вимоги про погашення простроченої заборгованості та звернення у жовтні 2015 року з позовом про стягнення заборгованості, боржник ОСОБА_1 29.01.2016 здійснив відчуження квартири АДРЕСА_1 на користь своєї дружини ОСОБА_2 шляхом укладення договору дарування. Будь-якого іншого рухомого та нерухомого майна за рахунок якого можна здійснити примусове виконання судового рішення у боржника не має. Враховуючи викладені обставини, Банк вважає, що існує реальна загроза подальшого відчуження вищезазначеної квартири.

Колегія суддів, аналізуючи приписи частин першою та другою статті 149, частин сьомої та восьмої ст. 158 ЦПК України, вважає, що за змістом даних норм права умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

З огляду на наведене та беручи до уваги те, що між сторонами виник спір щодо законності відчуження під час розгляду справи про стягнення заборгованості квартири, за рахунок якої мала бути погашена визначена в подальшому судом сума до стягнення в розмірі 29836,87 доларів США та 79814,56 грн, колегія суддів вважає, що позивач навів обґрунтовані припущення щодо можливого відчуження відповідачами спірної квартири й під час розгляду даної справи.

Визначаючи захід забезпечення позову, колегія суддів виходить з того, що кожен із заявлених видів забезпечення позову - накладення арешту на квартиру та заборона вчиняти дії щодо її відчуження - фактично мають на меті унеможливити зміну власника спірного нерухомого майна. Одночасне застосування двох заходів забезпечення позову буде надмірним тягарем для власника нерухомого майна. З огляду на це, відповідно до ст.149,150 ЦПК України, позов слід забезпечити накладенням арешту на спірну квартиру. Такий захід колегія суддів вважає співмірним із заявленими позивачем вимогами. Він відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав визначених п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нової постанови про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ч.1 п.4, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» - задовольнити частково.

Ухвалу Деснянського районного суду м.Чернігова від 16 грудня 2020 року - скасувати.

Заяву Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про забезпечення позову у справі за позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування квартири від 29 січня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Беловою Ольгою Степанівною.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

Н.В.Висоцька

Н.В.Шитченко

Повний текст постанови складений 10.02.2021.