Справа № 638/5785/16-ц
Провадження № 6/638/405/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Невеніцина Є.В.,

за участю секретаря Суркової М.О.,

боржника ОСОБА_1

представника боржника ОСОБА_2

стягувача ОСОБА_3 ,

представника стягувача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Харкові в приміщенні суду заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політки Харківської міської ради про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, -

ВСТАНОВИВ:

21.04.2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політки Харківської міської ради про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною. Свою заяву обґрунтовує тим, що у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) на виконанні державного виконавця Стадник С.О. перебуває виконавчий лист №638/5785/16ц про примусове виконання участі ОСОБА_3 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На час судового розгляду дитина була малолітньою, проте на теперішній час вона досягла 15 річного віку та не є малолітньою дитиною, а відтак судове рішення фактично виконане. Виконавчий документ не може бути виконаним боржником, оскільки останній фактично не створює перешкод у побаченні з дитиною, не перешкоджає стягувачу в участі у спілкуванні та вихованні доньки.

У судовому засіданні боржник та її представник підтримали заяву та просили задовольнити, стягувач та представник стягувача просили відмовити у задоволенні заяви, оскільки рішення суду не містить обгрунтування окремого порядку щодо участі батька у вихованні малолітньої та неповнолітньої дитини, в уточнених позовних вимогах позивач не використовував терміни "малолітня" чи "непнолітня" дитина, просив визначити порядок його участі у вихованні дитини; вважають, що визначення у рішенні суду "малотітня дитина" є опискою, рішення суду не виконано.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

На виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) перебуває виконавчий лист №638/5785/16-ц виданий на підставі рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 05.03.2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політки Харківської міської ради про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Відповідно до вимог ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

У постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі №755/15479/14-ц зазначено, що підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Отже, сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною встановлено ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч.1, 2 ст. 64-1 Закону України "Про виконавче провадження", виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

Таким чином обов`язковість виконання вимоги про встановлення побачень з дитиною встановлена ст. 64 Закону України «Про виконавче провадження», для виконання якої судом було видано виконавчий лист.

А відтак, посилання боржника на відсутність обов`язку щодо виконання рішення суду, є необґрунтованим.

Щодо досягнення дитиною віку неповнолітньої особи, суд зазначає наступне.

При ухваленні рішення суд першої та апеляційної інстанції посилався на норми статей 141,151,157,158,159 СК України. При цьому вказаними нормами врегульовано порядок вирішення судом спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, без конкретизації малолітньої чи неповнолітньої. Крім того, ч.1 ст.6 СК України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Таким чином зазначення в рішенні суду «малолітня» щодо дитини на час ухвалення рішення, не змінює правового статусу дитини в даному випадку.

Обставини, на які посилається ОСОБА_1 , не свідчать про відсутність у боржника виконавчого провадження, обов`язку подальшого виконання рішення суду у зв`язку з його припиненням чи добровільним виконанням.

Матеріали справи не містять даних, що вказані виконавчі листи видано помилково або що обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до абз.2 п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №11-рп/2012 від 25 квітня 2012 року повне виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави, а невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом, про що звертає увагу Конституційний Суд України (абзац другий п. 3 мотивувальної частини рішення КС України).

Право на отримання кінцевого результату є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися, як складова частина судового розгляду (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року).

Враховуючи викладене, заява ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню є необгрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.432 ЦПК України, суд, -

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політки Харківської міської ради про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текс ухвали складений 15.06.2021 року.

Головуючий Є.В.Невеніцин