Ухвала

07 червня 2021 року

м. Київ

справа № 757/24126/17-ц

провадження № 61-5727ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Ткачука О. С., розглянув касаційну скаргу Драбівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 07 грудня 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 10 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Драбівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення грошових коштів, відшкодування збитків та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

27 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до Драбівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Черкаській області та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, в якому після уточнення позовних вимог, остаточно просив суд стягнути з Драбівського районного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 в рахунок повернення грошових коштів, безпідставно отриманих відповідачем від продажу на електронних торгах квартири в розмірі 117 935,00 грн; 174 024,20 грн в рахунок відшкодування збитків, завданих вчиненням на електронних торгах купівлі-продажу квартири; 11 793,50 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди; витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2 841,32 грн.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06 серпня 2020 року змінено відповідачів: Драбівський районний відділ ДВС ГТУЮ у Черкаській області та Державу Україна в особі Державної казначейської служби України на відповідача - Драбівський районний відділ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 07 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Драбівського районного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 в рахунок повернення грошових коштів, безпідставно отриманих від продажу на електронних торгах квартири в розмірі 117 935,00 грн.

Стягнуто з Драбівського районного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 матеріальні втрати від знецінення сплачених за квартиру грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в розмірі 15 592,84 грн.

Стягнуто з Драбівського районного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1 248,70 грн.

У решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 10 березня 2021 року апеляційні скарги Драбівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 07 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Драбівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення грошових коштів, відшкодування збитків та стягнення моральної шкоди залишено без змін.

У квітні 2021 року Драбівський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 07 грудня 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 10 березня 2021 року, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати оскаржені судові рішення, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Ухвалою Верховного Суду від 22 квітня 2021 року поновлено Драбівському районному відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) строк на касаційне оскарження судових рішень, касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме запропоновано надати суду документ про сплату судового збору за подання касаційної скарги та уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України, та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

У травні 2021 року від заявника надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.

Предметом позову у цій справі є стягнення з Драбівського районного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 в рахунок повернення грошових коштів, безпідставно отриманих відповідачем від продажу на електронних торгах квартири в розмірі 117 935,00 грн; 174 024,20 грн в рахунок відшкодування збитків, завданих вчиненням на електронних торгах купівлі-продажу квартири; 11 793,50 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. Ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2021 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00 грн х 250 = 567 500,00 грн) та становить 303 752,70 грн. Справа є незначної складності, ціна позову не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та, виходячи із приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України, не входить до переліку тих справ, що підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження.

Посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга не містить.

Верховним Судом перевірено, чи мають місце підстави, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких касаційне провадження у малозначній справі підлягає відкриттю, зокрема, з урахуванням обставин, на які посилався заявник в касаційній скарзі, та зазначених підстав не встановлено.

Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не навів інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Сама по собі незгода заявника із судовими рішеннями, висновками щодо встановлених обставин та оцінкою доказів не є підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані судові рішення ухвалені у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Драбівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 07 грудня 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 10 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Драбівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення грошових коштів, відшкодування збитків та стягнення моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. А. Калараш

О. С. Ткачук