Справа №443/1471/19
Провадження №2/443/498/21
РІШЕННЯ

іменем України

14 червня 2021 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

представника позивача адвоката Цюмрака М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду із позовом, у якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивує тим, що станом на 30.06.1990 року згідно витягу з погосподарської книги смт.Гніздичів, Жидачівського району, Львівської області, членами колгоспного двору АДРЕСА_1 були: ОСОБА_7 - голова колгоспного двору, дід позивача, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_8 - бабця позивача, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_6 - мати позивача, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_2 - батько позивача; ОСОБА_3 - сестра позивача; ОСОБА_5 - дядько позивача; ОСОБА_4 - дядько позивача, кожному із членів колгоспного двору умовно належало 1/7 частки у майні двору. Право власності на вищевказаний будинок було зареєстроване Стрийським МБТІ 09.02.1994 року під реєстровим № 236 за колгоспним двором, головою якого був дідо позивача ОСОБА_7 . Стверджує, що після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , їхні частки в майні колгоспного двору в порядку спадкування за законом фактично отримала матір позивача - ОСОБА_6 , яка стала власником 3/7 частин спадкового майна.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивача ОСОБА_6 , яка за життя склала заповіт, посвідчений 26.12.2017 року за реєстровим №282 секретарем виконкому Гніздичівської селищної ради, за яким заповіла все майно позивачу. Позивач вказує, що відповідачі відмовляється від своєї частки у майні колгоспного двору на користь нього. Після смерті матері позивач вирішив оформити спадщину на своє ім`я, однак, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом. Тому, позивач змушений звертатися до суду із вказаним позовом, з метою захисту свої майнових прав.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 21.09.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 18.02.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. Крім того, в порядку витребування доказів вирішено зобов`язати Жидачівську державну нотаріальну контору в особі завідувача в строк до 01 квітня 2021 року надати до Жидачівського районного суду Львівської області інформацію про те, чи заводились спадкові справи після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , і якщо так, то надати спадкові справи для огляду в судовому засіданні.

19.03.2021 року через канцелярію Жидачівського районного суду Львівської області Жидачівською ДНК Матусеком В.В. надіслано оригінали спадкових справ: №334/2015 від 20.07.2015 рок, яка заводилася смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та №128/2018 від 16.03.2018 року, яка заводилась після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та інформаційної довідки, якою повідомлено, що після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 спадкова справа не заводилася.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав з з мотивів викладених в позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилися, однак подали заяви про визнання позову та просили проводити розгляд справи без їх участі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 04 липня 1988 року, виданого виконкомом Жидачівської районної Ради народних депутатів, жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_7 (а.с.20).

Зазначений у свідоцтві про право власності жилий будинок зареєстрований Стрийським міжміським бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_7 , та записаний в реєстровій книзі №2 за реєстровим номером № 236 від 09 лютого 1994 року.

Згідно з витягом від 13.11.2018 року за № 1252 з будинкової книги смт.Гніздичів, що станом на 30.06.1990 року, будинок АДРЕСА_1 відносилось до категорії "колгоспний двір" та були зареєстровані: ОСОБА_7 - голова колгоспного двору; ОСОБА_8 - дружина; ОСОБА_6 - дочка; ОСОБА_2 - зять; ОСОБА_3 - внучка; ОСОБА_5 - син; ОСОБА_4 - син (а.с.24).

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла баба позивача - ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області від 02 червня 2014 року (актовий запис за № 36) ( а.с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер дідо позивача - ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим виконавчим комітетом Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області від 08 червня 2015 року (актовий запис за № 37) ( а.с. 5).

ІНФОРМАЦІЯ_7 померла матір позивача - ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим виконавчим комітетом Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області від 09 січня 2018 року (актовий запис за № 02) ( а.с. 7).

За життя ОСОБА_6 було складено заповіт, який посвідчений секретарем виконкому Гніздичівської селищної ради та зареєстрований в реєстрі за № 282, згідно якого остання заповіла усе своє майно - ОСОБА_1 (а.с. 18).

Згідно довідки виконавчого комітету Гніздичівської селищної ради №726 від 24.06.2019 року ОСОБА_8 була зареєстрована і проживала в АДРЕСА_1 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 . Разом із нею до дня смерті проживали: чоловік - ОСОБА_7 ;дочка - ОСОБА_6 ; зять - ОСОБА_2 ; внук - ОСОБА_1 ; син - ОСОБА_5 .. Заповіт від ОСОБА_8 у селищній раді посвідчувався 21.06.2002 року за №258 в користь дочки ОСОБА_6 (а.с.22).

Згідно довідки виконавчого комітету Гніздичівської селищної ради №725 від 24.06.2019 року ОСОБА_7 був зареєстрований і проживав в АДРЕСА_1 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 . Разом із ним до дня смерті проживали: дочка - ОСОБА_6 ; зять - ОСОБА_2 ; внук - ОСОБА_1 ; син - ОСОБА_5 .. Заповіт від ОСОБА_7 у селищній раді посвідчувався 16.11.1999 року за №102 в користь дочки ОСОБА_6 (а.с.21).

Згідно довідки виконавчого комітету Гніздичівської селищної ради №727 від 24.06.2019 року ОСОБА_6 була зареєстрована і проживала в АДРЕСА_1 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом із нею до дня смерті проживали: чоловік - ОСОБА_2 ; син - ОСОБА_1 ; брат - ОСОБА_5 .. Заповіт від ОСОБА_6 у селищній раді посвідчувався 26.12.2017 року за №282 в користь сина ОСОБА_1 (а.с.23).

Оскільки після смерті ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 відкрилася спадщина на майно колгоспного двору, що знаходиться у АДРЕСА_1 , а інші спадкоємці - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від своїх часток в майні колишнього «колгоспного двору» відмовились на користь позивача, тобто не претендують на майно колгоспного двору, що підтверджується їхніми заявами (а.с.87-90,101-104), тому єдиним спадкоємцем першої черги є ОСОБА_1 .

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 04.08.2000 року, 04.08.2000 року, актовий запис №9, зареєстровано шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_3 (а.с.19).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на майна, а саме: житловий будинок «А-1», загальною площею 193 кв.м., господарські будівлі і споруди: сарай - "Б", сарай - "В", сарай - "Г", сарай - "Д", сарай - "Ж", гараж - "З", що розташовані по АДРЕСА_1 (а.с.25-29).

Постановою від 18.06.2019 року завідувачем Жидачівської ДНК Матусеком В.В. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті його матері, оскільки частки житлового будинку вказаного вище не визначені, а померла не є його останнім членом (а.с.4).

Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із вимогами ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Згідно ст.ст.41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (ч.1 ст.392 ЦК України). Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Згідно роз`яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір.

Як видно з матеріалів спадкової справи померлої ОСОБА_6 , із заявою про прийняття спадщини після її смерті звертався лише її син ОСОБА_1 .

Оскільки, син ОСОБА_6 - ОСОБА_1 позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса, вимога ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на спадкове майно за заповітом підлягає до задоволення.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідачі позов визнали дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) право власності в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16 червня 2021 року.

Головуючий суддя С.І Сливка