Провадження № 22-ц/812/63/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 лютого 2021 року м. Миколаїв

справа № 484/2187/19-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Тищук Н.О.,

суддів: Данилової О.О., Лівінського І.В.,

із секретарем Лівшенком О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

фермерського господарства «Олег»

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене 16 жовтня 2020 року суддею Паньковим Д.А. в приміщенні цього ж суду (дата складання повного рішення не зазначена), у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1 до

Фермерського господарства «Олег»

про визнання договору оренди землі недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ФГ «Олег» про визнання договору оренди землі недійсним.

Позивачка зазначала, що є власницею земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,11 га, з кадастровим номером :03:000:1339, розташованої в межах території Лисогірської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. Маючи намір передати земельну ділянку в оренду, у квітні 2019 року дізналась про існування договору оренди від 03.01.2018 року, підписаного від її імені, за яким земельна ділянка передана в оренду ФГ «Олег» строком на 10 років, з правом пролонгації.

Посилаючись на те, що договору оренди не підписувала, ОСОБА_1 просила визнати його недійсним.

Представник відповідача участі у судових засіданнях не приймав, відзиву на позовну заяву не подавав, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову заперечував.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 жовтня 2020 року позов задоволено, договір оренди землі від 03.01.2018 року, укладений від імені ОСОБА_1 та ФГ «Олег» визнано недійсним, з ФГ «Олег» на користь ОСОБА_1 стягнуто 768, 40 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ФГ «Олег» просив рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову, посилаючись на обрання позивачкою неефективного способу захисту своїх прав, оскільки договір є неукладеним, тому не може бути визнаний недійсним.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 207 ЦК України встановлено загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Відповідно до частини першої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на дату, зазначену в спірному договорі) договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.

За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

У разі якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,11 га, з кадастровим номером :03:000:1339, розташованої в межах території Лисогірської сільської ради Первомайського району Миколаївської області (а.с. 5).

16.11.2018 року в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Арбузинської селищної ради Миколаївської області внесено запис про державну реєстрацію договору оренди землі без номеру, виданого 03.01.2018 року, орендар ФГ «Олег», , орендодавець ОСОБА_1 , строк дії 10 років з моменту державної реєстрації, з правом пролонгації (а.с. 8-9).

За висновком експерта № 20-323 судово-почеркознавчої експертизи, проведеної Миколаївським відділенням Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз зазначено, що підпис в графі «Орендодавець» в договорі оренди землі від 03.01.2018 року, укладеному від імені ОСОБА_1 , як орендодавця з ФГ «Олег» як орендарем, виконано не самою ОСОБА_1 а іншою особою з наслідуванням підпису (а.с. 94-98).

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво-чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

Якщо сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) вказано, що: «визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним в силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що: «кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

Тому в позові слід відмовити саме з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту. Відмова у задоволенні позову через обрання неефективного (неналежного) способу захисту не позбавляє позивача права заявити негаторний позов про повернення земельної ділянки.

Зазначене кореспондується з Постановою Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (провадження 14-499цс19).

Відтак, враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Керуючись статями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фермерського господарства «Олег» задовольнити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до фермерського господарства «Олег» про визнання договору оренди землі недійсним відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О. Тищук

Судді: О.О. Данилова

І.В. Лівінський

---------------------------------

Повну постанову складено 3 лютого 2021 року