Справа № 467/259/21
24.05.2021 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого - судді Явіци І.В.
за участю секретаря судового засідання - Савчук О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі - продажу дійсним,-
Вимоги позивача та доводи на їх обґрунтування
Звернувшись до суду із зазначеним вище позовом, позивач через свого представника посилався на те, що 18 січня 2000 року уклала із відповідачкою договір, за умовами якого остання продала, а позивачка придбала житловий будинок разом із надвірними господарськими спорудами та будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який був зареєстрований на товарній біржі «Українська».
26 січня 2000 року право власності на будинок було зареєстроване за позивачкою.
Проте, на цей час позивачка позбавлена можливості в повній мірі реалізувати свої права як власник житлового будинку через невідповідність форми правовстановлюючого документу вимогам закону, у той час, як відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу.
Процесуальні дії у справі
Спрощене провадження у справі було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 31 березня 2021 року після отримання інформації про зареєстроване у встановленому порядку місце проживання відповідача - фізичної особи.
Позиція учасників справи та вступне слово сторін
Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явились, про його дату, час і місце були повідомлені належно, причин свого неприбуття не вказували.
Однак, представник позивача надав заяву, якою просив розглядати справу за його відсутності та за відсутності позивача, паралельно вказавши, що проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явилась, про його дату, час і місце повідомлялась шляхом направлення судових повісток за адресами, що наявні у матеріалах справи.
Крім цього, відповідач викликалась в судове засідання шляхом публікації оголошення на офіційному веб - сайті судової влади України, яке було розміщене не пізніше, ніж за десять днів до дня судових засідань, а тому в силу положень ч. 11 ст. 182 ЦПК України, з урахуванням норми ч.9 ст. 10 того ж Кодексу, вважається такою, що належно повідомлена про дату, час і місце судового засідання.
При цьому, відповідач причин своєї неявки не вказувала, будь - яких заяв, у тому числі й заяв по суті справи, або ж клопотань до суду не направляла, у зв`язку із чим суд вважає наявними одночасно існування всіх умов, визначених ч.1 ст. 280 ЦПК України, і необхідних для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач двічі повідомлена про дату, час і місце судового засідання, проте, на розгляд справи не з`явилась, причин своєї неявки не вказала, відзив на позов не подала, у той час, як позивач не заперечує проти такого порядку вирішення справи.
За такого, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, позаяк, жоден із учасників справи у судовому засіданні присутнім не був.
Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами, з посиланням на докази і застосовані правові норми
У свою чергу, суд, дослідивши надані докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а також достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні доказів, керуючись законом, виходив із такого.
Зокрема, суд установив, що 18 січня 2000 року ОСОБА_2 , як продавець, та ОСОБА_3 , як покупець, уклали договір купівлі - продажу, за умовами якого продавець продала, а покупець купила житловий будинок АДРЕСА_2 загальною площею 39,4 кв.м, житловою площею 17,0 кв.м та господарськими спорудами.
Згідно реєстраційного напису, що міститься на договорі, житловий будинок зареєстрований Арбузинським БТІ за ОСОБА_3 26 січня 2000 року (реєстр №15).
Технічний паспорт на будинок знаходиться у позивачки.
Тож, при вирішенні спору, з огляду на правовідносини, що виникли між сторонами, судом застосовані наступні правові норми.
Зокрема, згідно п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01.01.2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Однак, договір було укладено між сторонами 18 січня 2000 року, а тому на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року.
Відповідно до статті 49 Закону України «Про власність», чинної на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.
За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР 1963 року право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
У свою чергу, відповідно до статті 224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Та як установив суд, сторони повністю виконали умови укладеного між ними договору купівлі - продажу, як то, позивач сплатив за придбаний жилий будинок гроші, а відповідач отримала їх і передала у розпорядження покупця нерухоме майно, що становить предмет договору.
Договір купівлі - продажу був зареєстрований Южноукраїнською філією Товарної біріж «Українська» відповідно до ст. 15 Закону України «Про Товарну біржу».
Зокрема, згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі.
Але статтею 227 ЦК УРСР 1963 року передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування.
Таким чином, у період укладання спірного договору купівлі-продажу існувала колізія у чинному на той час законодавстві, оскільки згідно зі статтями 224, 227 ЦК УРСР у редакції 1963 року договір купівлі-продажу житлових будинків, квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Проте, згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню.
За загальним правилом право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (частина перша статті 128 ЦК УРСР 1963 року), а відповідно до статті 153 ЦК УРСР 1963 року договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору.
Отже, положення статті 227 ЦК УРСР 1963 року спрямовані безпосередньо на встановлення форми договору купівлі-продажу житлового будинку. Тобто, правові норми, закріплені цією статтею, мають спеціальний характер по відношенню до відповідних договорів, тоді як стаття 15 Закону України «Про товарну біржу» закріплює умови, за наявності яких угоду можна вважати біржовою. З цього випливає, що положення статті 15 Закону України «Про товарну біржу» по відношенню до угод про відчуження нерухомого майна житлового призначення мають загальний характер. Тобто, закон спеціальний переважає закон загальний.
Таким чином, договір купівлі-продажу (міни) житлового будинку (квартири), укладений на біржі в простій письмовій формі, може бути визнаний дійсним.
Згідно зі статтею 47 ЦК УРСР у нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.
Згідно ч.2 ст. 47 ЦК УРСР якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Але судом установлено, що сторони досягнули усіх істотних умов угоди і виконали їх повністю, тобто продавцем отримано узгоджену суму грошових коштів в рахунок оплати вартості нерухомого майна та передано зазначене нерухоме майно покупцеві. Покупець в свою чергу прийняв дане нерухоме майно та до цього часу правомірно ним володіє.
Уклавши договір купівлі-продажу нерухомості у 2000 році у відповідності до законодавства, яке діяло на той час, і повністю виконавши всі умови договору, сторони не мали претензій щодо виконання його суттєвих умов. Укладений договір був зареєстрований в Арбузинським БТІ саме за позивачем і на підставі спірного договору.
Тобто, незважаючи на відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу, держава, здійснивши його реєстрацію, тим самим визнала право на придбане нерухоме майно за покупцем, у даному випадку за позивачем.
Проте на даний час позивач позбавлена можливості реалізувати свої права у повній мірі як власник, у зв`язку з невідповідністю форми правовстановлюючого документу вимогам закону.
Відповідач ухилялась від нотаріального посвідчення договору.
І як наслідок, суд вважає наявними правові підстави, за яких він має визнати укладений між сторонами договір купівлі - продажу дійсним.
А тому права позивача підлягають захисту у спосіб, що ним запропонований у позовній заяві, як то, шляхом визнання спірного договору дійсним в судовому порядку.
Щодо розподілу судових витрат
За правилася ч.1 ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн., сплачений останньою при зверненні до суду із цим позовом.
З цих мотивів, керуючи ст.ст. ст.ст. 258, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі - продажу дійсним - задовольнити повністю.
Стягнути із ОСОБА_2 ( зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Форма і зміст заяви про перегляд заочного рішення повинні відповідати вимогам ст. 285 ЦПК України.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, тобто шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя І.В. Явіца