Справа № 495/5108/20
№ провадження 2-зз/495/30/21
УХВАЛА

про скасування заходів забезпечення позову

"09" червня 2021 р. м. Білгород - Дністровський

Білгород Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі головуючої одноособово судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря Іванченко А.С.,

справа № 495/5108/20,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському Одеської області клопотання адвоката Бороденко Михайла Сергійовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі № 495/5108/20 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб Затоківської селищної ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до Державного підприємства «Сетам» Міністерства юстиції України та ОСОБА_1 про визнання недійсним електронних торгів,-,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Білгород Дністровського міського суду Одеської області від 09.02.2021 року, заяву адвоката Довженка Олексія Юрійовича в інтересах позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про забезпечення позову по цивільній справі № 495/5108/2020 за позовною ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за участю третіх осіб Затоківської селищної ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до Державного підприємства «Сетам» Міністерства юстиції України та ОСОБА_1 про визнання недійсним електронних торгів задоволено частково.

Накладено арешт у вигляді заборони суб`єктам реєстраційних дій та будь-яким іншим особам здійснення будь-яких реєстраційних дій щодо державної реєстрації переходу права власності на ім`я будь-яких осіб на земельну ділянку кадастровий номер: :02:012:0226, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 103.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

01.06.2021 року від представника відповідача до суду надійшло клопотання про скасування заходів забезпечення позову, в якому ОСОБА_9 вказує, що при вирішенні 09.02.2021 року питання про забезпечення позову у вигляді накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :02:012:0226 суд не був обізнаний щодо існування декількох інших цивільних справ щодо зазначеної земельної ділянки та декількох винесених вироків в кримінальних провадженнях, що мають значення для вирішення справи.

Так, зазначає, що заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.10.2017 року по справі №495/9132/16-ц, що залишено в силі постановою Одеського апеляційного суду від 03.04.2019 року, позов виконуючого обов`язки першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури до Затоківської селищної ради, ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача - виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради про визнання незаконним рішення, недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку - задоволено. Визнано незаконним рішення Затоківської селищної ради від 29.12.2014 № 2685 «Про передачу гр. ОСОБА_3 у власність земельної ділянки площею 0,0930 га (кадастровий номер :02:012:0178) для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 »; визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії, індексний номер 32219352 щодо земельної ділянки площею 0,093 га для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :02:012:0178); стягнуто з ОСОБА_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 на користь прокуратури Одеської області (65026, м. Одеса. Вул. Пушкінська, 3) сплачений судовий збір за подачу позову на розрахунковий рахунок № 0546 в ДКСУ м. Київ МФО 820172, у розмірі 2756,00 грн..

Між тим, подібне рішення прийнято і по справі № 495/9130/16-ц, яким позов виконуючого обов`язки першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури до Затоківської селищної ради, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача - виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради про визнання незаконним рішення, недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку - задоволено.

Визнано незаконним рішення Затоківської селищної ради від 29.12.2014 № 2685 «Про передачу гр. ОСОБА_2 у власність земельної ділянки площею 0,0930 га (кадастровий номер :02:012:0177) для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_3 »; визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії, індексний номер 32216710 щодо земельної ділянки площею 0,093 га для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_3 (кадастровий номер :02:012:0177); стягнуто з ОСОБА_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 на користь прокуратури Одеської області (65026, м. Одеса. Вул. Пушкінська, 3) сплачений судовий збір за подачу позову на розрахунковий рахунок № 0546 в ДКСУ м. Київ МФО 820172, у розмірі 2756,00 грн.

Дане заочне рішення по справі № 495/9130/16-ц набрало законної сили та по теперішній час не скасовано.

Наразі відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , що надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення строку на апеляційне оскарження, тобто з вимогою про поновлення строку, однак ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.03.2018 року про поновлення строку та відкриття провадження дія заочного рішення Білгород-Дністровського суду Одеської області від 23.10.2017 року не зупинялася, окрема ухвала про зупинення дії даного рішення не приймалося.

Зазначене, на думку відповідача, свідчить про відсутність порушених прав ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та безпідставність заявлених ними вимог щодо застосування будь-яких заходів забезпечення позову в рамках даної справи.

Крім того, відповідачем звернута увага на деякі вироки судів з приводу злочинних дій депутатів Затоківської селищної ради, які були зацікавлені у незаконному поділі земельних ділянок /в т.ч. до яких входять і земельні ділянки які виділялись ОСОБА_3 та ОСОБА_2 /, винесення на розгляд очолюваної депутатської комісії з земельних питання відчуження земельних ділянок, в тому числі позивачам, та встановлення перевищення їх службових повноважень при цьому.

Таким чином, вважає незаконність відведення земельних ділянок у власність громадян, в тому числі позивачам встановлена.

До того ж, позивачами заявлені вимоги немайнового характеру щодо предмета спору, що свідчить про те, що накладення арешту на вказане нерухоме майно не має на меті забезпечення реального виконання рішення.

Тож, позивачі отримали спірні ділянки в порушення вимог законодавства, що встановлено як в кримінальних справах, так і цивільних, про які йшла мова вище, в результаті чого їх право власності на ці земельні ділянки було скасовано.

Таким чином, відповідач вважає, що забезпечення позову у вигляді накладення арешту не є співрозмірним заявленим вимогам позивачів, а тому доцільно заходи забезпечення позову скасувати.

В судове засідання представник позивача не з`явився, був повідомлений належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні своє клопотання підтримав та наполягав на його задоволенні з підстав наведених у клопотанні.

Інші учасники справи не з`явилися, про день та час судового розгляду справи повідомлялися належним чином, причину неявки суду не повідомили.

Зі згоди представника відповідача, суд розглядає клопотання за відсутність належним чином повідомлених учасників справи.

Вислухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступних висновків.

Матеріалами справи, встановлено, що дійсно ухвалою Білгород Дністровського міського суду Одеської області від 09.02.2021 року було накладено арешт у вигляді заборони суб`єктам реєстраційних дій та будь-яким іншим особам здійснення будь-яких реєстраційних дій щодо державної реєстрації переходу права власності на ім`я будь-яких осіб на земельну ділянку кадастровий номер: :02:012:0226, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 103.

Відповідно до ч.1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 158 ЦПК України, за результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.

Ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, або про відмову в скасуванні забезпечення позову може бути оскаржена.

Як вбачається із поданої 27.08.2020 року позовної заяви позивачі просять суд: визнати електронні торги від 19.05.2020 року, оформлені протоколом проведення електронних торгів № 480942 від 19.05.2020 року, щодо примусового продажу земельної ділянки площею 0,186 га, кадастровий номер :02:012:0226, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 недійсними; витребувати у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,186 га, кадастровий номер :02:012:0226, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; та встановити що це рішення є підставою для державної реєстрації права спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,186 га, кадастровий номер :02:012:0226, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ; стягнути з відповідачів судові витрати.

Отже, предметом спору в даній справі є протокол проведення електронних торгів № 480942 від 19.05.2020 року.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Під час оцінки такої співмірності необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до частини третьої ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони здійснювати певні дії.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Слід звернути увагу, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків.

Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини.

Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав.

Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права.

Згідно з ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 386 ЦК України закріплено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Між тим, як зазначає представник відповідача, вжитим заходом забезпечення позову у вигляді арешту у вигляді заборони суб`єктам реєстраційних дій та будь-яким іншим особам здійснення будь-яких реєстраційних дій щодо державної реєстрації переходу права власності на ім`я будь-яких осіб на земельну ділянку кадастровий номер: :02:012:0226, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 103 порушуються права законного власника даної земельної ділянки, відповідача по справі ОСОБА_1 , який шляхом проведення електронних торгів, на яких було реалізоване іпотечне майно, а саме земельна ділянка площею 0,186, кадастровий номер :02:012:0226 придбав за 2 590 746,90 грн дане нерухоме майно.

Наразі він позбавлений можливості у отриманні Свідоцтва про право власності з електронних торгів земельну ділянку, щоб дійти кінцевого результату оформлення своїх прав власника, про що свідчить лист Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори № 545/01-16 від 09.04.2021 року.

Суд враховує, що спір в даному разі виник саме з підстав проведених електронних торгів.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Як зазначено в Постанові Великої Палати ВС від 15 вересня 2020 року, справа № 753/22860/17, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення.

Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Позов забезпечується, зокрема, шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1 частини першої статті 150 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Відповідно до Постанови Верховного Суду справа № 755/5333/20 провадження № 61-17180св 20, Верховний Суд зазначив, що "предметом позову у цій справі є позовні вимоги немайнового характеру про визнання недійсними договорів.

В разі задоволення позову рішення суду не підлягатимуть примусовому виконанню, а тому суди помилково вважали, що незабезпечення позову в обраний спосіб ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду. Отже, такий захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими вимогами в цій справі. За таких обставин рішення судів про накладення арешту на нерухоме майно підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні вимог заяви про забезпечення позову".

Тож, з урахуванням позиції та практики Верховного Суду України, щодо застосування закону у подібних правовідносинах, задля забезпечення єдності судової практики та обов`язкового застосування висновків судів, суд резюмує, що оскільки позивачем заявлені вимоги немайнового характеру щодо предмету спору, а тому накладення арешту на вказане нерухоме майно не має на меті забезпечення реального виконання рішення суду

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

На підставі ч.1, ч.7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Між тим, про жодні дії направленні на обставини ухилення можливого виконання рішення чи намагання відповідачем реалізації такої земельної ділянки кадастровий номер: :02:012:0226, матеріали справи не містять.

Як вбачається зі змісту ухвали про забезпечення позову від 09.02.2021 року, підставою для накладення арешту на земельну ділянку стало те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, якщо відбудеться подальше відчуження земельної ділянки.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України у Постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Проте, судом не вбачається того факту, що у разі скасування заходів забезпечення позову у вигляді арешту буде утруднено чи унеможливлено виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Більш того, скасовуючи заходи забезпечення позову, суд виходить із заявлених вимог позивача про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 вже звертала увагу на те, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюгу договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Подібні за змістом висновки сформульовані, зокрема, у пункті 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 1 жовтня 2019 року у справі № 911/2034/16 (провадження № 12-303гс18).

Вказане свідчить про те, що у разі відчуження спірного нерухомого майна його набувачем, власник має право витребування такого з чужого незаконного володіння від останього набувача.

Це право власника захищено безпосередньо законом, та має на меті повернення у попереднє становище, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця), з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.

Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, прийнявши до уваги співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позивачами вимогами, з урахуванням того, що позивачами заявлені вимоги немайнового характеру, права позивача /у разі потенційно можливого задоволення позову/ будуть відновлені шляхом віндикації, конструкція правових елементів якої не вбачає практичну втрату речі та не зумовлює порядку невідворотності дій у випадку дійсного підтвердження позовних вимог, та безпосередньо призводить до відновлення попереднього становища, що існувало до моменту порушення прав власника речі, що вказує на відсутності підстав утруднення чи неможливості виконання рішення суду, у разі задоволення позову, та необхідності захисту майнових інтересів позивача шляхом вжиття заходів забезпечення позову, тому, за таких обставин, суд вважає доцільним скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 09.02.2021 року у вигляді арешту на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:012:0226, а отже клопотання адвоката Бороденко Михайла Сергійовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову є обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню .

Керуючись ст. ст. 158, 258, 260, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката Бороденко Михайла Сергійовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі № 495/5108/20 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за участю третіх осіб Затоківської селищної ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до Державного підприємства «Сетам» Міністерства юстиції України та ОСОБА_1 про визнання недійсним електронних торгів задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 09.02.2021 року та скасувати арешт у вигляді заборони суб`єктам реєстраційних дій та будь-яким іншим особам здійснення будь-яких реєстраційних дій щодо державної реєстрації переходу права власності на ім`я будь-яких осіб на земельну ділянку кадастровий номер: :02:012:0226, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 103.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Повний текст ухвали складений 11 червня 2021 року.

Суддя: