РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року, місто Новоград-Волинський Житомирської області

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого - судді Мозгового В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Горбатюк І.О.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника органу опіки і піклування Козаченко Н.Ф.

представника позивача ОСОБА_3

(Справа № 285/4787/20, провадження у справі № 2/0285/231/21)

розглянув у судовому засіданні у загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки і піклування Новоград-Волинської міської ради про зміну місця проживання неповнолітньої дитини

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 в якому просить змінити місце проживання неповнолітньої дитини : доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначене заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 26.08.2015 року у справі №285/2872/15-ц, та визначити місце проживання доньки ОСОБА_4 разом з ним.

В обґрунтування позову зазначив, що вони з відповідачкою перебували в шлюбі, від якого у них народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 26.08.2015 року №285/2872/15-ц шлюб було розірвано, а ОСОБА_4 залишено на виховання матері. Наданий час відповідачка не працює, зловживає спиртними напоями, влаштовує постійні сварки та бійки зі своїм співмешканцем, навчанням дитини не цікавиться, належної уваги дитині не приділяє, що свідчить про виконання свої батьківських обов`язків неналежним чином. При цьому зазначає, що він працює, спиртними напоями не зловживає, для дитини у нього створені всі умови для її проживання, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, з донькою у нього склалися чудові взаємовідносини та порозуміння.

Позивач посилаючись на те, що оскільки відповідачка наданий час належним чином не виконує своїх батьківських обов`язків, просить суд позов задовольнити.

Відповідачка своїм правом на подачу відзиву не скористалась.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала та просила у його задоволенні відмовити.

Представник органу опіки і піклування в судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши пояснення сторін, та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступного висновку.

Встановлена, що з 01 листопада 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, якій заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 26 серпня 2015 року було розірвано /а. с. 8/.

Від шлюбу мають дитину: доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку згідно зазначеного рішення суду було залишено на вихованні з матір`ю /а. с.7/.

Дитина наданий час проживає з матір`ю, що в судовому засіданні сторонами визнавалось.

Згідно висновку органу опіки та піклування Новоград-Волинської міської ради від 03 листопада 2020 року№02-25/1804, місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 треба визначити за місцем проживання батька (а.с.21, 22).

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 наданий час не працює, що нею в судовому засіданні визнавалось, належним чином своїх батьківських обов`язків не виконує, про що свідчать наступні докази : заява від мешканців села Чижівка, яка адресовані начальнику служби у справах дітей, згідно якої ОСОБА_2 веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, влаштовує бійки, дитиною не займається (а.с.14); довідка Чижівської загальноосвітньої школи від 05.10.2020 року №7, згідно якої мама ОСОБА_2 навчанням дочки не цікавиться (а.с.15); характеристика видана Чижівською сільською радою на ОСОБА_2 , згідно якої остання зловживає спиртними напоями, не працю та не надає дитині належного догляду (а.с.16).

В той же час, позивач ОСОБА_1 офіційно працевлаштований, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, має житло, заборгованості по аліментах, які з нього стягуються на утримання дитини, не має, до дитини прихильний, займається її вихованням, має можливості створити для цього належні матеріальні та духовні умови (а.с.9-13, 17-20).

Статтями 12-15 Конвенції про права дитини визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою).

Відповідно до статті 3 Конвенції про здійснення прав дітей 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року, дитина має процесуальне право бути поінформованою та висловлювати свою думку під час розгляду справи, що стосується її.

Згідно висновку психолога, яка проводила бесіду з ОСОБА_4 , оскільки вона не досягла десятирічного віку, остання виявила бажання проживати, і з мамою і з татом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що проживання малолітньої ОСОБА_4 з батьком буде відповідати найкращому забезпеченню її інтересів. Відповідач не надала суду переконливих доказів, що проживання доньки разом з нею буде найкраще відповідати інтересам дитини.

Таким чином, суд, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, з огляду на наведені норми права, з урахуванням встановлених обставин, вважає, що проживання ОСОБА_4 з батьком буде відповідати принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетним при вирішенні цієї справи, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ч. 6 ст. 259, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (1983 року народження, РНОКПП НОМЕР_2 , мешканка АДРЕСА_2 ), третя особа орган опіки і піклування Новоград-Волинської міської ради про зміну місця проживання неповнолітньої дитини - задовольнити повністю.

Змінити місце проживання неповнолітньої дитини : доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначене заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 26.08.2015 року у справі №285/2872/15-ц, та визначити місце проживання доньки ОСОБА_4 разом з батьком ОСОБА_1 за його місцем проживання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК (від 03.10.2017 року) апеляційна скарга подається учасниками справи до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області.

Повний текст рішення складено 04 лютого 2021 року.

Головуючий