ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року

м.Суми

Справа №579/2200/20

Номер провадження 22-ц/816/800/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

сторони:

позивач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»

на рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 10 березня 2021 року, в складі судді Кибець І.А., ухвалене у м. Кролевець, повний текст якого складено 10 березня 2021 року,

в с т а н о в и в:

30 грудня 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 06 травня 2015 року між банком та відповідачем шляхом підписання анкети-заяви укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого на платіжну картку кредитного ліміту. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав, надавши кредит у встановленому договором розмірі.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором, станом на 29 жовтня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 13125 грн 86 коп, з яких: 8728 грн 46 коп заборгованість за простроченим тілом кредиту, 2520 грн 94 коп заборгованість за простроченими відсотками, 1876 грн 46 коп заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України, 00 грн нарахованої пені та комісії, яку банк просив стягнути на свою користь, а також 2102 грн судових витрат.

Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 10 березня 2021 року у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 06 травня 2015 року відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Доводить, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитом, оскільки під час підписання анкети-заяви відповідач пройшов ідентифікацію та уклав договір приєднання, ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг. У день отримання кредитної картки та отримання можливості користування кредитними коштами також відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту, в якому він особистим підписом підтвердив ознайомлення з основними умовами кредитування з використанням кредитної картки, у тому числі з процентною ставкою в межах та поза межами пільгового періоду, процентною ставкою, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту. Саме на підставі анкети-заяви та паспорта споживчого кредиту відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку «Універсальна» з встановленим кредитним лімітом, яка ним була активована та здійснювалося користування картковим рахунком, що свідчить про укладення сторонами кредитного договору.

Вважає, що за обставин підтвердження належними доказами факту укладення сторонами кредитного договору (паспорт споживчого кредиту, розрахунок заборгованості, виписка по рахунку, довідка про видані картки, довідка про зміну умов кредитування) та неповернення відповідачем наданих банком кредитних коштів, суд не мав підстав для відмови у стягненні тіла простроченого кредиту та відсотків.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову 13125 грн 86 коп не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 06 травня 2015 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який було збільшено до 4000 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом (а.с. 14).

Друкованим текстом анкети-заяви передбачено, зокрема, наступне: «Я згоден (-на) з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, становить між мною та банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився із договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом самостійного роздрукування з з офіційного сайту www.privatbank.ua. Я зобов`язуюсь виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.

У вказаній анкеті заяві не визначено тип кредитної картки, не зазначено її номер, термін дії, сума бажаного кредитного ліміту, розмір відсотків за користування кредитом та інші умови кредитування.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 18-60).

Із довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вбачається, що на підставі кредитного договору б/н ОСОБА_1 надані кредитки: № НОМЕР_1 дата відкриття 09 жовтня 2017 року з терміном дії до 10/2; № НОМЕР_2 дата відкриття 12 травня 2018 року з терміном дії до 01/22 року (а.с. 12).

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої ОСОБА_1 , кредитний ліміт було збільшено до 4000 грн (а.с. 13).

12 травня 2018 року ОСОБА_1 підписаний Паспорт споживчого кредиту (а.с. 15-16).

Відповідно до розрахунку позивача, станом на 28 жовтня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором становить 13125 грн 86 коп, з яких: 8728 грн 46 коп заборгованість за простроченим тілом кредиту, 2520 грн 94 коп заборгованість за простроченими відсотками, 1876 грн 46 коп заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України, 00 грн нарахованої пені та комісії (а.с. 9-11).

Із виписки за картковим рахунком ОСОБА_1 вбачається, що він користувався встановленим кредитним лімітом, банком постійно здійснювалося автоматичне списання коштів на погашення заборгованості по карті (а.с. 69-71).

Відмовляючи позивачу у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що всупереч вимогам ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивачем не було доведено належними та допустимими доказами отримання відповідачем у 2015 році на підставі підписаної анкети-заяви будь-яких карток та надання в його розпорядження кредитних коштів на умовах цього конкретного кредитного договору. При цьому зазначив, що надані банком докази на підтвердження досягнення між сторонами у справі домовленості у належній формі щодо істотних умов такого договору, у своїй сукупності не визначають умови кредитного договору між сторонами.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Підставами позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є неналежне виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, укладеного шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку та стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, простроченими процентами та процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно із ст.625 ЦК України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України йдеться про те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Як передбачено ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту, простроченими відсотками та відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 06 травня 2015 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору, а також підписаний відповідачем 12 травня 2018 року паспорт споживчого кредиту.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог, та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Також, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період з часу виникнення спірних правовідносин (06 травня 2015 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (30 грудня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підписаний ОСОБА_1 12 травня 2018 року паспорт споживчого кредиту, не може свідчити про його ознайомлення з такими умовами кредитування при підписанні анкети-заяви від 06 травня 2015 року.

Як вбачається, банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 06 травня 2015 року, укладеним шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій не зазначені ніякі умови кредитування.

Обґрунтовуючи наявність між сторонами кредитних відносин та розмір заборгованості за кредитним договором б/н від 06 травня 2015 року, банк посилався на узгодження сторонами основних умов кредитування у паспорті споживчого кредиту, який підписаний відповідачем 12 травня 2018 року, тобто аж через три роки, після підписання анкети-заяви, без зазначення якого саме споживчого кредиту стосується інформація, викладена у цьому паспорті споживчого кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Забороняється обмежувати споживача в часі для ознайомлення з інформацією, зазначеною у паспорті споживчого кредиту.

Тобто, Законом встановлено обов`язок кредитодавця до укладення договору про споживчий кредит надати споживачу необхідну актуальну інформацію про умови кредитування. У даному випадку підписання позивачем паспорту споживчого кредиту через три роки після підписання самої анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, не може бути доказом підтвердження погодження з позичальником умов договору кредиту, з якими він ознайомлювався при підписанні анкети-заяви. У період з часу підписання анкети-заяви 06 травня 2015 року, до підписання паспорту споживчого кредиту 12 травня 2018 року, умови кредитування у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» могли неодноразово змінюватися.

Також позивач, обґрунтовуючи отриманням відповідачем кредитних карток із встановленим кредитним лімітом на підставі договору б/н від 06 травня 2015 року та надання йому можливості користування кредитними коштами, посилався на довідку (без зазначення дати її видачі) про надання на підставі кредитного договору б/н ОСОБА_1 кредиток № НОМЕР_1 дата відкриття 09 жовтня 2017 року з терміном дії до 10/2; № НОМЕР_2 дата відкриття 12 травня 2018 року з терміном дії до 01/22 року (а.с. 12). При цьому у довідці не зазначено дати кредитного договору, на підставі якого здійснювалася видача цих кредитних карток, чи будь-яких інших ідентифікуючих ознак договору.

Крім того, із довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 вбачається, що старт карткового рахунку № НОМЕР_1 відбувся 09 жовтня 2017 року (тобто, більше, ніж через два роки з дня підписання анкети-зави), а кредитний ліміт встановлено 12 серпня 2018 року, що викликає обґрунтовані сумніви про те, що ці документі відносяться саме до цього конкретного кредитного договору б/н від 06 травня 2015 року, а не стосуються якихось інших кредитних відносин між сторонами.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимог банку і про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України, у розмірі 1876 грн 46 коп.

Крім того, позовні вимоги в цій частині мотивовані банком посиланням на п 2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг, положеннями якого встановлено домовленість сторін про розмір процентів, які нараховуються на прострочену суму заборгованості у порядку ст. 625 ЦК України, однак у наданому суду витягу з Умов та правил надання банківських послуг зазначений пункт врегульовує дії клієнта та банку при закінченні строку дії картки, і не містить ніяких положень щодо нарахування відсотків на прострочену заборгованість (а.с. 48 зв.). За відсутності доказів погодження цих Умов та правил надання банківських послуг з позичальником, підстави для покладення на відповідача такої відповідальності відсутні.

В анкеті-заяві від 06 травня 2015 року, підписаній відповідачем, нарахування відсотків на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України не обумовлено.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції, перевіривши та проаналізувавши розрахунок заборгованості, наданий банком, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимог банку про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, простроченими відсотками та відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України, з підстав, наведених вище, і доводи апеляційної скарги про протилежне не спростовують висновків місцевого суду.

Таким чином, доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367 369, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 10 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О.Ю.Кононенко

Судді: О.І. Собина

Т.А. Левченко