Справа № 522/2420/20
Провадження № 2/522/2936/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Лисенко А.О.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації за частки позивача у спільній частковій власності на нерухоме майно, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення компенсації за частки у спільній частковій власності на нерухоме майно, визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути компенсацію за частки позивача у спільній частковій власності на нерухоме майно, а саме, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частки права власності позивачки у квартирах, які знаходяться за адресами: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 , у розмірі 2 829 750,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 22.10.2019 року було розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Від шлюбу є спільна дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У період шлюбу сторони на праві спільної часткової власності подружжя придбали нерухоме майно, а саме:

- однокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 38,2 кв.м, житловою площею 17,7 кв.м, яка належить позивачу та відповідачу у частці 1/2; Вказувала, що середня вартість однокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 , складає 36 000 $, що в гривневому еквіваленті складає 882 000 грн., отже вважають, що компенсація у розмірі 1/2 буде складати 441 000 грн.

-двокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 87,8 кв.м, житловою площею 34,3 кв.м, яка належить позивачу та відповідачу у частці 1/2; Середня вартість двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , складає 125 000 $, що в гривневому еквіваленті складає 3 062 500 грн., отже компенсація у розмірі 1/2 буде складати 1 531 250 грн..

- однокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 46,8 кв.м, житловою площею 18,1 кв.м, яка належить позивачу та відповідачу у частці 1/2. Середня вартість однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_3 , складає 70 000 $, що в гривневому еквіваленті складає 1 715 000 грн., отже компенсація у розмірі 1/2 буде складати 857 500 грн.

Загальна сума згідно розрахунку позивача, яка підлягає компенсації половини частки вказаних квартир, за розрахунком позивача становить 2 829 750 грн..

У позові також посилались на те, що спільний син сторін проживає разом із матір`ю у квартирі, яка належить позивачу на праві спільної часткової власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , тому фактично в квартирах за адресами: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 позивачка не проживає. Згоди щодо користування квартирами, що знаходяться у спільній частковій власності за спірними адресами сторонами не досягнуто. У зв`язку із тим, що житлова площа квартир за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 , складає лише 17,7 кв.м та 18,1 кв.м відповідно та вони є однокімнатними, їх поділ у натурі не є можливим.

Позивачка вважає, що компенсація 1/2 частки вартості майна відповідачем це єдиний та найдоцільніший вихід у складеній ситуації, оскільки, по-перше, фактичний виділ частки неможливий, через маленьку площу принаймні двох квартир; по-друге, платоспроможність у відповідача, враховуючи його матеріальний стан на сьогоднішній момент, достатня для сплати визначеного розміру компенсації; по третє, позивачка квартирами за адресами: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 не користується, та на даний момент в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 - проживає та зареєстрований відповідач, до двох інших квартир доступ є лише у останнього.

До суду 19.02.2020 року надійшла відповідь щодо місця реєстрації відповідача.

Ухвалою суду від 25.02.2020 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 13.04.2020 року.

17.03.2020 року представник позивачки на електронну адресу суду надав клопотання про витребування доказів, а саме: з АБ «Південний», АТ «УкрСиббанк» та АТ КБ «ПриватБанк» відомості (виписки) про рух коштів по рахункам (поточні, депозитні, SWIFT тощо), що відкриті на ім`я ОСОБА_2 , з моменту відкриття таких рахунків по момент звернення із даною заявою.

Ухвалою суду від 26.03.2020 року у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_4 про витребування доказів відмовлено.

ОСОБА_2 19.03.2020 року звернуся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 (а.с.65-140), в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь компенсацію вартості 1/2 частки права власності позивача у квартирах, які знаходяться за адресами: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_3 у розмірі 1 404 500 грн.; визнати квартиру за адресою: АДРЕСА_2 особистою власністю ОСОБА_2 та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 повну компенсацію вартості квартири за адресою: АДРЕСА_2 у розмірі 3 312 500 грн.

В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що відповідно до позовної заяви ОСОБА_1 , зазначено та не заперечується ОСОБА_2 той факт, що в період шлюбу на праві спільної часткової власності подружжям придбано нерухоме майно, а саме: -однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , заг. пл. 38,2 кв.м; - однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_3 , заг.пл. 46,8 кв.м..Згоден, що вищезазначене майно належить подружжю на праві спільної часткової власності, а саме 1/2 частки майна.

Між тим, двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 , заг.пл. 87,8 кв.м, хоча і зареєстрована на праві спільної часткової власності, а саме 1/2 частки майна, проте зазначена квартира була придбана за рахунок ОСОБА_2 ..

Також посилався на те, що згоди на користування зазначеними квартирами, що знаходяться у спільній часткові власності сторонами не досягнуто. Посилався на те, що загальна вартість позову, враховуючи 1/2 вартості зазначених квартир складає: 477 000 + 927 000 + 3 312 500 грн. = 4 717 000,00 грн. Фактичний виділ частки Однокімнатних квартир неможливий з урахуванням розміру зазначених вище квартир. Вважає, що компенсація вартості майна буде розумним виходом із даної ситуації з урахуванням того, що у позивача на даний момент відсутній заробіток та наявні захворювання, які потребують лікування. На даний час ОСОБА_2 перебуває на обліку як шукаючий роботу в Одеському МЦЗ з 16 грудня 2019 року. Позивач не заперечує про те, що в нього наявне посвідчення моряка, строк дії якої до 14.03.2021 року. Однак, ОСОБА_2 з травня місяця 2019 року перебуває в статусі безробітного, у зв`язку із тим, що останнє місце роботи позивача - був працевлаштований на посаді судового електрика на 50 днів з 13.02.2019 року. Отже, на теперішній час позивач перебуває без роботи та постійного заробітку. Крім того, позивач має багато захворювань, які впливають не лише на працевлаштування відповідача, а взагалі на здатність жити. Проблеми із здоров`ям потребують постійного лікування та фінансових витрат. За останній рік матеріальний стан позивача дуже погіршився, а всі зароблені кошти від роботи електромеханіком за контрактом, подружжя вклали в нерухомість. Вказував, що дійсно у нього відкритті банківській рахунки в ПАТ АБ «Південний» (4 рахунки в іноземній валюті та у валюті гривня), в АТ «УкрСиббанк» (2 рахунки у валюті євро та у валюті гривня), АТ «УкрСиббанк», але станом на 05.03.2020 року на рахунках кошти відсутні. ОСОБА_2 зазначив, що на даний час перебуває у дуже скрутному матеріальному становищі.

Щодо двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 87,8 кв.м, яка зареєстрована на праві спільної часткової власності, а саме 1/2 частки майна подружжя, ОСОБА_5 зазначив, що вона була придбана за його власні кошти, та до укладання шлюбу 26.06.2009 року з ОСОБА_1 . А саме, 25.06.2009 року згідно акту приймання-передачі квартири у завершеному будівельному багато етажному житловому будинку у м.Чорноморськ (Іллічівськ) будівельна фірма «Моноліт» в особі директора Зінченко О.Г. уклали разом із інвестором, а саме ОСОБА_2 зазначений акт на предмет передачі інвестору ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_5 . Надалі, зазначену квартиру відповідно договору купівлі-продажу від 03.03.2011 року ОСОБА_2 продав та отримав грошові кошти. 03.03.2011 року ОСОБА_2 укладав договір купівлі-продажу майнових прав №МП 2к.3.14п.6с/А16, а саме на об`єкт будівництва житлове приміщення 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_6 на суму 735 045,57 грн. Відповідно до додаткової угоди №1 до договору №МП 2к.3.14п.6с/А16 від 03.03.2011 року об`єкт будівництва квартира АДРЕСА_7 . У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 вищевказану квартиру придбав за власні кошти, просив суд компенсувати йому загальну вартість зазначеної квартири.

За викладеного, ОСОБА_2 вважає, що компенсація 1/2 частки вартості майна ОСОБА_1 , а саме, однокімнатної квартира за адресою: АДРЕСА_1 , заг.пл. 38,2 кв.м та однокімнатної квартира за адресою: АДРЕСА_3 , заг.пл. 46,8 кв.м, та повної компенсації вартості двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , заг.пл.87,8 кв.м є розумним виходом із даної ситуації, а тому звернувся до суду з даним дійсним зустрічним позовом.

10.04.2020 року представник ОСОБА_1 на електронну адресу суду надав клопотання про витребування доказів із АБ «Південний», АБ «Південний», АТ «УкрСиббанк» та АТ КБ «ПриватБанк».

У підготовчому засіданні 13.04.2020 року суд протокольною ухвалою згідно вимог ст.ст.193, 197 ЦПК України прийняв до розгляду зустрічний позов ОСОБА_2 , пред`явлений до ОСОБА_1 про стягнення компенсації за частки у спільній частковій власності на нерухоме майно.

У підготовчому засіданні 13.04.2020 року був присутній представник позивача та позивачка. В обґрунтування поданої заяви та необхідності витребування вказаних доказів представник позивача посилався на те, що дані відомості надасть можливості позивачу обґрунтувати та довести підставі, які зазначені в позові, а саме належний майновий стан відповідача та наявності в нього можливості здійснити відповідну виплату по компенсації. Представник позивача просив витребувати відповідні відомості за останні три роки перед зверненням до суду з даним позовом.

Також з`явився представник відповідача адвокат Нєдов О.С., який з приводу витребування доказів висловив думку про необґрунтованість вказаного, посилаючись на те, що стороні позивача відомо про існування всіх рахунків відповідача та відповідні відомості були витребувані у рамках іншої цивільної справи за позовом про стягнення аліментів. Вказував, що майно має бути наявним на час пред`явлення позову, проте на теперішній час відповідач не працює та в нього відсутні відповідні фінанси.

Ухвалою суду від 13.04.2020 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено частково. Витребувано із АБ «Південний», АТ «УкрСиббанк» та АТ КБ «ПриватБанк» відомості, щодо відкритих на ім`я ОСОБА_2 рахунків (поточних, депозитних, SWIFT тощо) та наявності на них сум грошових коштів станом на січень 2020 року. В іншій частині клопотання відмовлено.

Розгляд справи відкладено на 15.06.2020 року.

Представник ОСОБА_1 адвокат Врона А.В. 27.04.2020 року надав суду відзив на зустрічний позов (а.с.166-200), в якому просив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 просив відмовити в повному обсязі. Представник позивача посилався на те, що відповідно до Договору купівлі-продажу від 03.03.2011 року ОСОБА_2 отримав за продаж квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_8 , грошові кошти у розмірі 450 000,00 грн.. У той час, як майнові права на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , у відповідності до додаткової угоди до договору купівлі-продажу майнових прав №МП 2к.3.14п.6с/А16 від 03.03.2011 року були придбані ОСОБА_2 за 729 789,01 грн. Тобто різниця між отриманими коштами за продаж квартири в м.Іллічівську та купівлею-продажу майнових прав квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , становить 279 789,01 грн. Таким чином, 450 000,00 грн., отриманих ОСОБА_2 за продаж квартири у м.Іллічівську є власністю його частки за купівлю майнових прав на вищевказану квартиру, але інша частина коштів, яка складає 279 789,01 грн., за які були придбані майнові права на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 є спільні кошти колишнього подружжя, тому частка зазначеної квартири є спільною сумісною власністю сторін.

Також згідно відзиву представник позивачки не погоджується з доводами ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 не переймається питаннями утримання нерухомості, яка знаходиться у спільній сумісній власності сторін, оскільки сам ОСОБА_2 не сплачує комунальні послуги за квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . В підтвердження зазначеного суду були надані квитанції щодо оплати ОСОБА_1 комунальних послуг за період з червня 2019 року по березень 2020 року. Крім того, ОСОБА_1 здійснювала оплату комунальних платежів за квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , але після того, як ОСОБА_2 змінив замки у вказаній квартирі та заборонив бухгалтеру ЖК «Гольфстрім» надавати відповідачці платіжні доручення за оплату комунальних послуг, здійснювати оплату не було можливості. Вважає, що ОСОБА_1 приймає участь в утриманні спільної нерухомості.

Щодо хвороб та вік ОСОБА_2 , за якими останній не може працювати за професією, представника позивачки у відзиві зазначив, що хвороби позивача є хронічними та розповсюдженими, не є перепоною для роботи моряком. Хвороби наявні у позивача існували ще до моменту подачі позову ОСОБА_1 , однак саме після подачі відповідного позову, ОСОБА_2 почав посилатися на них, як на причину неможливості працювати за фахом. Вважає, що факт того, що ОСОБА_2 змушений був стати на облік в центрі зайнятості, так як не знайшов роботу в морських агентствах є нікчемним та ніякими доказами не підтверджений, звернення лише до однієї компанії де зазначено вікове обмеження не є достатнім доказом неможливості працевлаштування останнього за спеціальністю. Окрім перспективної роботи за фахом, ОСОБА_2 є матеріально забезпеченою людиною, так як останньому належать 5 об`єктів нерухомості в АДРЕСА_9 ; та 1/2 частка майнових прав на квартиру у ЖК «Чотири Сезони (БК ЖКБ «Будова) в м.Одесі, що свідчить про його добре матеріальне становище. Крім того, відповідно до договору оренди від 25.03.2020 року, ОСОБА_2 здавав в оренду квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , строк дії якої складав з 25.03.2020 року по 25.09.2020 року. ОСОБА_2 належить автомобіль «Volkswagen Passat», на якому останній пересувається, та відповідно здійснює обслуговування транспортного засобу, що в свою чергу потребує значних затрат. Згідно договору найму від 13.02.2019 року, денна винагорода ОСОБА_2 становить 280 євро на день періоду рейсу, тобто 8 400 євро на місяць на період рейсу. Згідно з виписки по рахунку наданої АТ «УкрСиббанк», ОСОБА_2 за 2018 рік отримав на свій рахунок 56 549,00 євро. За період часу з 2016 року сторони не купували нерухомість та не здійснювали дорогі вартісні покупки, отже дохід, який ОСОБА_2 отримував, працюючи за фахом з 2016 року по 2019 рік, подружжям фактично не витрачався, у зв`язку з чим вважає, що зазначені грошові кошти були відкладені позивачем. 01.05.2017 року ОСОБА_2 було придбане місце на цілодобовій автостоянці-парковці, розташованій за адресою: АДРЕСА_10 , але не зважаючи на те, що дане місце було придбане на спільні подружні кошти під час шлюбу, ОСОБА_2 здає його в оренду та отримує за це грошові кошти. У зв`язку з цим, вважає, що посилання ОСОБА_2 на неможливість знайти роботу за фахом та відсутність грошових коштів є нікчемними, а платоспроможність позивача доведеною.

На виконання ухвали суду від 13.04.2020 року АБ «Південний» 06.05.2020 року була надана інформація щодо наявності рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_2 (а.с.157-162). Із відповіді вбачається, що в АБ «Південний» виявлені наступні поточні рахунки:

- № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) у євро;

- № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) у дол. США;

- № НОМЕР_5 ( НОМЕР_6 ) у гривні;

- № НОМЕР_7 ( НОМЕР_8 ) у євро, рахунок закрито 05.03.2020р..

Проте, кошти на них відсутні.

Також було надано роздруківку щодо руху грошових коштів, відкритих на ім`я ОСОБА_2 за період з 01.01.2020 року по 31.01.2020 року.

Представник ОСОБА_1 адвокат Врона А.В. 12.06.2020 року надав суду заяву про зміну предмета позову (а.с.201-205), в якій просив: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частки права власності позивачки у квартирах, які знаходяться за адресами: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 , у розмірі 2 829 750,00 грн.; визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя квартиру АДРЕСА_11 , загальною площею 69,30 кв.м.; визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частини зазначеної квартири АДРЕСА_12 , з ідентифікатором НОМЕР_9 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_13 , загальною площею 69,30 кв.м..

У підготовче засідання 15.06.2020 року ОСОБА_1 не з`явилася представником адв. ОСОБА_4 надано заяву про перенесення судового засідання. У підготовче засідання з`явився представник ОСОБА_2 адвокат Нєдов О.С., проти клопотання представника позивача про відкладення не заперечував. Розгляд справи відкладено на 20.07.2020 року.

АТ «УкрСиббанк» 14.07.2020 року на виконання ухвали суду від 13.04.2020 року надав інформації (а.с.218), в якій зазначено, що ОСОБА_2 в АТ «УкрСиббанк» 10.11.2017 року відкрито рахунки № НОМЕР_10 у валюті гривня, залишок коштів на якому станом на 01.01.2020 року складає 70,44 грн.; та № НОМЕР_11 у валюті Євро, залишок на якому складає 60,99 Євро.

Представник ОСОБА_2 адвокат Нєдов О.С. 10.07.2020 року надав суду заяву про зміну предмету зустрічного позову (а.с.220-232), в якій просив: стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості 1/2 частки права власності позивача у квартирах, які знаходяться за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 у розмірі 1 450 080,00 грн.; припинити право ОСОБА_1 на 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 : - визнати особистою власністю ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ;- визнати ОСОБА_2 єдиним новим пайовиком відповідно до «Соглашение о замене стороны в Договоре ассоциированного членства в потребительском обществе №1/162 от 08.06.2016 года»;- визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя право вимоги передачі майнового права на квартиру відповідно до специфікації квартири до Договору №1/162 від 08.06.2016 року, а саме: однокімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_14 , секція 1, 12 поверх, будівельний номер квартири АДРЕСА_15 , загальною площею 44,1 кв.м.; - визнати ОСОБА_2 пайовиком, який зобов`язується після здачі будинку в експлуатацію отримати квартиру у володіння від Товариства та підписати акт приймання-передачі квартири відповідно до «Соглашение о замене стороны в Договоре ассоциированного членства в потребительском обществе №1/162 от 08.06.2016 года».

Представником позивача 20.07.2020 року було подано письмові пояснення, згідно яких наполягав на задоволенні позову ОСОБА_1 (а.с.233-238).

У підготовчому засіданні 20.07.2020р. суд протокольно залишив без задоволенні клопотання сторін про прийняття змін до предмету позовів від 12.06.2020р. та від 10.07.2020р..

Ухвалою суду від 20.07.2020 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено до розгляду по суті на 12.11.2020 року.

Представником відповідача ОСОБА_6 12.11.2020 року подано до суду письмові пояснення (а.с.6-28, т.2), за якими з приводу квартири за адресою АДРЕСА_2 , зазначив наступне, що 25.06.2009 року відповідно до акту приймання-передачі квартири в завершеному будівельному багатоповерховому житловому будинку в м. Іллічівськ (нині - Чорноморськ) будівельна фірма «Моноліт», в особі директора Зінченко О.Г., уклали разом із інвестором, а саме ОСОБА_2 зазначений акт на предмет передачі інвестору ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_5 . Із зазначеного випливає, що ОСОБА_2 за власний кошт, не перебуваючи у шлюбі придбав зазначену вище квартиру. Дану квартиру ОСОБА_2 продав 03.03.2011 року. Отримання грошових коштів підтверджується розпискою від 03.03.2011 року, яку ОСОБА_2 склав на підтвердження отримання грошей у розмірі 71 000 доларів США від ОСОБА_7 (паспорт серія НОМЕР_12 , виданий татарбунарським РВ УМВС України в Одеській області 20.01.1997 року), за продаж квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_16 . У цей же день, 03.03.2011 року, ОСОБА_2 укладає договір купівлі-продажу майнових прав № МП 2к.3.14п.6с/А16, а саме на об`єкт будівництва житлове приміщення 2-кімнатна квартира, орієнтовною площею 88,00 кв.м, за адресою: АДРЕСА_17 , на суму: 735 045,57 грн., що еквівалентно 92 610,00 доларів США. Відповідно до акту приймання-передачі майнових прав № 133-кв/МП від 30.07.2014 року ОСОБА_2 до ОСОБА_1 прийняли нерухоме майно квартиру АДРЕСА_18 , секція: 6, площа 87,8 кв.м). Із зазначеного вище на думку представника випливає, що ОСОБА_2 самостійно, за власний кошт придбав квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до звіту про оцінку майна №4439 від 21.07.2020 року, ринкова вартість квартири становить 2 618 095, 00 грн., а тому з урахуванням суми коштів 71 000 дол. США, які були внесені відповідачем особисто, вважають, що компенсація позивачу за вказану квартиру може становити суму 311 497, 50 грн..

Суд протокольно 12.11.2020р. задовольнив клопотання представника відповідача: поновив строк на подання доказів та приєднав до матеріалів справи пояснення від 12.11.2020р. разом із долученими доказами. По справі було оголошено перерву до 15.01.2021р. для виклику свідка.

Представником позивача адв. ОСОБА_4 12.01.2021 року були подані до суду письмові пояснення (53-58), згідно яких не визнали позовні вимоги ОСОБА_2 щодо визнання квартири за адресою АДРЕСА_2 , особистою власністю, оскільки сума різниці між отриманими ОСОБА_2 грошовими коштами за продаж квартири в Іллічівську та за купівлю майнових прав на квартиру за адресою АДРЕСА_2 , складає 174 145, 57 грн.. Тому частка грошових коштів, яка не є особистою власністю ОСОБА_2 , а є спільною сумісною власністю останнього та ОСОБА_1 , була вкладена в купівлі майнових прав на квартиру за адресою АДРЕСА_2 . Додатково посилався на те, що позивачка була працевлаштована та отримувала заробітну плату, мала депозитні угоди в АТ КБ «Приватбанк» та АТ «Акцент Банк», а отже привносила у спільний бюджет зароблені кошти. Отже, вважає, що вимога щодо визнання спірної квартири особистою власністю ОСОБА_2 є необґрунтованою, адже вона була придбана за спільні кошти сторін та зареєстровано відповідно до вимог чинного законодавства. Заперечував проти звіту про оцінку майна №4439 віл 21.07.2020 року, надано відповідачем.

У судовому засіданні 15.01.2021 року надав свої пояснення як свідок ОСОБА_8 .. У судовому засіданні представники сторін підтримали свої позиції за позовами, по справі було оголошено перерву для вирішення питання про внесення коштів на депозит суду.

До суду 20.01.2021 року, 15.02.2021 року надійшли відповіді з АТ КБ «Приватбанк» із приводу виконання ухвали суду від 13.04.2020 року (а.с.70,78, т.2).

До суду 16.03.2021 року надійшло клопотання позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 , за яким просив надати йому дозвіл внести на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, грошові кошти, з призначення платежу: грошова компенсація частки у праві власності на нерухоме майно, по справі № 522/2420/20 в розмірі 311 497,50 гривень.

У судовому засіданні 16.03.2021 року представник відповідача ОСОБА_6 та відповідач подане клопотання підтримали та просили задовольнити. Представник позивача ОСОБА_4 та позивачка не заперечували проти задоволення даного клопотання, залишили його на розсуд суду.

Ухвалою суду, повний текст якої складено 18.03.2021 року, було доручено Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Одеській області прийняти на депозитний рахунок Приморського районного суду м. Одеси грошові кошти від ОСОБА_2 в розмірі 311 497,50 гривень.

Розгляд справи 21.04.2021 року, 24.05.2021 року відкладався за клопотанням представника відповідача у зв`язку з перебуванням ОСОБА_2 у лікарні.

У судовому засіданні 03.06.2021 року були присутні позивачка разом із представником адв. ОСОБА_4 та представник відповідача ОСОБА_6 .. Представник відповідача повідомив суду щодо невиконання ними ухвали суду від 18.03.2021 року, кошти не були внесені на депозит через майнову неспроможність відповідача.

Позивачка та її представник позовні вимоги первісного позову підтримали та просили задовольнити; заперечували проти зустрічного позову ОСОБА_2 та просили відмовити;

Представник відповідача первісні вимоги не визнав та просив відмовити, задовольнити зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 .. Надав до суду письмові пояснення, згідно яких вказував, що вже неодноразово зазначалось , що частина грошей, а саме 71 000 доларів США, які внесені ОСОБА_2 в оплату квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , були його особистими грошима. Враховуючи те, що відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав від 03.03.2001 року № МП 2к.3.14п.6с/А16, вартість квартири на момент продажу складала еквівалентну 92 610,00 доларів США, 71 000,00 доларів США з яких є власністю ОСОБА_2 , то вважає доречним розрахувати дану суму у долях наступним чином , .

Отже, вважає, що дольова частка у квартирі, яка повністю належить ОСОБА_2 складає 77/100. Проте, і іншу частку, яка складає 23/100, вважає, що не можна автоматично рахувати спільною сумісною власністю. Додатково посилався на майнову не спроможність відповідача сплатити ОСОБА_1 компенсацію.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, приходить до наступних висновків.

За розглядом справи судом встановлені наступні обставини.

Сторони, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.06.2009 року по 22.10.2019 року. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У період шлюбу, що визнається обома сторонами, ними на праві спільної часткової власності було придбано нерухоме майно, зокрема :

- однокімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 38,2 кв.м, житловою площею 17,7 кв.м.;

- однокімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 46,8 кв.м, житловою площею 18,1 кв.м.

Право власності на вказані квартири було зареєстровано за сторонами у рівних частках, по 1/2 частки за кожним, про що свідчать наявні у матеріалах справи витяги із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Також, згідно матеріалів справи та пояснень представника відповідача вбачається, що 25.06.2009 року відповідно акту приймання передачі квартири у завершеному будівельному багатоповерховому житловому будинку у АДРЕСА_19 на виконання інвестиційного договору №867 від 04.08.2005р. про інвестування будування житла, будівельна фірма «Моноліт» в особі директора Зінченко О.Г. уклала разом із інвестором, а саме ОСОБА_2 , даний акт на предмет передачі інвестору ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_5 (а.с.126, т.1).

За договором купівлі-продажу від 03 березня 2011 року, посвідченим приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Тисячною І.К., зареєстрованим у реєстрі за №187, ОСОБА_2 , як продавець, за згодою дружини ОСОБА_1 , продав ОСОБА_9 ,покупець, вказану квартиру АДРЕСА_5 , за ціною 450 000 грн. (а.с.127-128, т.1).

Також згідно матеріалів справи, в той же день 03.03.2011 року, ОСОБА_2 уклав з Приватним підприємством виробничо-некомерційна фірма «Мікромегас» договір купівлі-продажу майнових прав № МП 2к.3.14п.6с/А16, а саме на об`єкт будівництва житлове приміщення 2-кімнатна квартира, орієнтовною площею 88,00 кв.м, за адресою: АДРЕСА_17 , на суму: 735 045,57 грн., що еквівалентно 92 610,00 доларів США (а.с.129-133).

Відповідно до додаткової угоди № 1 до договору № МП 2к.3.14п.6с/А16 від 03.03.2011 року (а.с.134, т.1) об`єктом будівництва було визначено в наступній редакції квартира АДРЕСА_7 . Вартість майнових прав становить 729 789, 01 грн..

Відповідно до акту приймання-передачі майнових прав № 133-кв/МП від 30.07.2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 прийняли нерухоме майно квартиру АДРЕСА_18 , секція: 6, площа 87,8 кв.м).

Право власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на вказану двокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , заг.пл. 87,8 кв.м, житл. пл. 34,3 кв.м., було зареєстровано за сторонами по 1/2 за кожним 22 серпня 2014 року на підставі свідоцтва про право власності виданого 27.08.2014р.

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Визначальним при цьому є джерело набуття такого майна, яке при режимі припинення шлюбних відносин зазвичай є особисті кошти кожного з подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17, у постанові від 03 червня 2021 року по справі № 343/1116/17.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України, яка від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

У пункті 25 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статті 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Отже, вбачається, що суд постановляє рішення про стягнення компенсації за умови попереднього внесення вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 27.02.2019 року по справі № 464/7011/16-ц.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вбачає, що між сторонами не існує спору щодо чассток та визнається факт того, що однокімнатні квартири за адресою: АДРЕСА_1 , заг.пл. 38,2 кв.м, житл.пл. 17,7 кв.м., та за адресою: АДРЕСА_3 , заг. пл. 46,8 кв.м, житл.пл. 18,1 кв.м., є спільним сумісним майном подружжя, даний факт визнається а тому у відповідності до ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Звертаючись до суду з даними позовами, обидві сторони за первісним та зустрічним позовами просили стягнути компенсацію 1/2 частки зокрема вищевказаних квартир.

Також, звертаючись до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , заг.пл. 87,8 кв.м, житл. пл. 34,3 кв.м., була придбана ним за кошти, отримані ним від продажу квартири АДРЕСА_5 , придбаної за власні кошти ще до укладання шлюбу ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Отже, вважає, що кошти від продажу квартири у розмірі 71 000 дол. США були його особистою власністю та були витрачені на придбання квартири за адресою: АДРЕСА_2 , а тому остання має бути визнана його особистою власністю.

Вказана квартира за адресою: АДРЕСА_2 , заг.пл. 87,8 кв.м, житл. пл. 34,3 кв.м., була придбана за суму 735 045,57 грн., що еквівалентно 92 610,00 доларів США.

Згідно пояснень сторони відповідача, свідка за продаж квартири АДРЕСА_5 , ОСОБА_2 отримав за розпискою від ОСОБА_9 кошти у сумі 71 000 дол. США.

У судовому засіданні 15.01.2021 року надав свої пояснення як свідок ОСОБА_8 , який пояснив, що у січні 2011 року він прочитав оголошення про продаж квартири, подзвонив ріелтору, після чого зустрівся з ОСОБА_10 , тобто позивачкою по цій справі, та оглянув за її присутністю квартиру АДРЕСА_20 за торгом з нею домовились про купівлю- продаж квартири за 71 тис. дол. США. Оскільки не було хазяїна квартири ОСОБА_11 , в агентстві свідок передав лише аванс за квартиру та очікували повернення власника квартири. Коли ОСОБА_12 повернувся з рейсу, вони з дружинами пішли до банку, перевірили дійсність валюти та свідок за розпискою передав кошти ОСОБА_11 , після цього вони не бачились. У судовому засіданні надав для огляду оригінал розписки. Зазначені пояснення не було спростовано позивачкою, вона підтвердила що саме вона свідку показувала квартиру та потім вони чекали відповідача для укладання угоди та свідком передавалися по розписці кошти за квартиру.

Отже, суд вбачає, що частина грошей, а саме у сумі 71 000 доларів США, які внесені ОСОБА_2 в оплату квартири за адресою: АДРЕСА_2 , були його особистими грошима, отримані від продажу квартири АДРЕСА_5 , придбаної ще до реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 .

Таким чином, суд частково погоджується з доводами сторони відповідача та вбачає, що більша вартість квартири за адресою: АДРЕСА_2 , була сплачена саме за рахунок особистих коштів відповідача. Проте, з боку відповідача не надано доказів того, що інша частина коштів у розмірі 21 610 дол. США (92 610 дол. США 71 000 дол. США), витрачена сторонами на придбання вказаної квартири уже під час перебування у шлюбі, були його особистою власністю.

А тому суд приходить до висновку, що лише частина квартири може бути визнана особистою власністю відповідача за зустрічним позовом, а тому суд погоджується з розрахунок представника відповідача даної суми у долях:

Отже, дольова частка у квартирі, яка повністю належить ОСОБА_2 , становить 77/100, а тому в цій частині зустрічний позов ОСОБА_2 суд вважає за можливе задовольнити. У свою чергу, частку квартири у розмірі 23/100 суд вважає спільною сумісною власністю подружжя, у проте відповідних вимог про розподіл чи стягнення компенсації вартості вказаної частки квартири сторонами не заявлялись.

Між тим, судом встановлено, що жодна із сторін попередньо не внесла на депозитний рахунок коштів у розмірі вартості спірної частки майна. Окрім того, за розглядом справи судом встановлено, що сторони такої фінансової можливості (щодо внесення коштів) на час розгляду справи не мають та окрім того ними не досягнуто згоди із приводу вартості такого спірного майна.

За викладеного, суд приходить до висновку про неможливість задоволення як первісних, так і зустрічних позовних вимог у частині стягнення компенсації вартості частини спірних квартир.

Керуючись с.11, 15-16, 316, 318, 321, 328, 364-365 ЦК України, ст. 57-59, 60-63, 70, 71 Сімейного кодексу України, ст.ст.2, 4, 12, 13, 43-44, 49, 76 - 81, 82, 83, 89, 90, 95, 133, 141, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації за частки позивача у спільній частковій власності на нерухоме майно відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення компенсації за частки у спільній частковій власності на нерухоме майно, визнання права власності, задовольнити частково.

Визнати приватною особистою власністю ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_13 ) 77/100 часток квартири за адресою: АДРЕСА_2 , заг.пл.87,8 кв.м, житл.пл.34,3 кв.м..

В іншій частині позову ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 14.06.2021 року.

Суддя Домусчі Л.В.