ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року

м.Суми

Справа №583/4602/20

Номер провадження 22-ц/816/881/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: ОСОБА_3 , Охтирська міська рада Сумської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в режимі відеоконференції у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Калантаєнка Сергія Вікторовича

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25 березня 2021 року в складі судді Сидоренка Р.В., ухвалене в м. Охтирка,

В С Т А Н О В И В:

10 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Охтирська міська рада Сумської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за життя її чоловіку ОСОБА_4 на підставі державного акту, серії ЯИ №184799 від 20 листопада 2009 року за № 65 належала на праві власності земельна ділянка, площею 0,0250 га, розташована по АДРЕСА_1 . Так як під час складання державного акту та виготовленні технічної документації межа земельної ділянки була нанесена не рівно, як повинно бути внаслідок тривалого використання, а з виступом на їх частину, вона з чоловіком вирішили скасувати державний акт. Рішенням Сумського апеляційного суду від 20 липня 2010 року рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області скасовано, прийнято нове рішення, яким визнано недійсним державний акт ЯИ № 184799 з 20 листопада 2009 року на ім`я ОСОБА_4 на право власності на земельну ділянку, площею 0,0250 га, розташовану в АДРЕСА_1 . У схемі земельної ділянки зображеній в технічній документації, яка лягла в основу виготовлення скасованого державного акту, мається виріз. Такого роду виріз зберігався всупереч її з чоловіком волі. Адже вони бажали, щоб межа була рівна. Так було зображено і на Генеральному плані, що міститься в інвентарній справі. Внаслідок такого вирізу вона втрачає значну площу. Відступ складає близько 5 метрів. Крім того, по території проходить водогін та знаходиться погріб. Якщо лінія межі від точки А до точки Г буде не рівна, а з вирізом, це створить незручності, порушить її право, як співвласника і спадкоємця, належно обслуговувати будинок з надвірними спорудами, обслуговувати мережу водогону, буде унеможливлено до неї доступ, а також доступ до погребу. Така конфігурація земельної ділянки перекриє під`їзд до будинковолодіння. Зазначена в технічній документації та державному акті ширина дворового проїзду між тією частиною, якою користується позивач, та межею земельної ділянки по поворотним точкам Д-Е є меншою ніж 1 м, що не відповідає будівельним нормам і правилам. ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_4 помер. Згідно свідоцтва про спадщину за заповітом від 05 липня 2019 року вона є власницею 2/8 частин житлового будинку з господарчими спорудами в АДРЕСА_1 , розташованого на приватній земельній ділянці.

Вказане будинковолодіння є у спільній частковій власності її, ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ). Відповідач ОСОБА_2 чинить їй перешкоди в користуванні і розпорядженні своєю частиною домогосподарства, у встановленні твердих меж, які поділяють їх частини. Земельна ділянка позивачу була відведена належним чином, оскільки на час її відведення склався саме такий порядок відведення земельних ділянок, вона має право користуватись нею, оскільки та була їй виділена за раніше діючим законодавством, тому її право на користування земельною ділянкою підлягає захисту.

Враховуючи викладене, просила усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення прав, підтвердити тверді межі, які склались внаслідок тривалого користування по прямій рівній межі від точки А до Г, де ця пряма межує з домоволодінням мешканців, які проживають по АДРЕСА_4 .

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25 березня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Калантаєнко С.В., посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач ОСОБА_2 чинить позивачу перешкоди в користуванні і розпорядженні своєю частиною домогосподарства і конкретно у встановленні твердих меж, які поділяють їхні частини.

Позивач з цим погодитись не може, оскільки внаслідок такого вирізу вона втрачає значну площу. Відступ на її сторону складає біля 5 метрів. Крім того, по території проходить водогін, що не дозволяє їй обслуговувати вказаний водогін. Також в даному місці знаходиться погріб. Тобто, якщо лінія межі від точки А до точки Г буде не рівна, а з вирізом, то це створить позивачу незручності і порушить її право як співвласника і спадкоємця належно обслуговувати будинок з надвірними спорудами і обслуговувати мережу водогону, тобто буде унеможливлено до неї доступ, а також доступ до погрібу. Також така конфігурація земельної ділянки перекриє під`їзд до будинковолодіння.

Відзиву на апеляційну скаргу сторонами не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Калантаєнка С.В. і представника ОСОБА_2 адвоката Титаренка О.М., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що домоволодіння по АДРЕСА_1 , знаходиться у спільній частковій власності, зокрема 2/8 частини будинку позивача ( АДРЕСА_5 ), 3/10 частини будинку на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 06 листопада 2015 року ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) та 18/40 частини будинку на підставі договору дарування від 05 липня 2007 року - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ), земельна ділянка та двір знаходилися в спільному користуванні.

З технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_2 18/40, ОСОБА_4 10/40 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на території АДРЕСА_1 , вбачається, що Управлінням Держкомзему в м. Охтирка погоджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, площею 0,0450 га ОСОБА_2 та 0,0250 га ОСОБА_4 . Відділом архітектури та містобудування не заперечувалося проти надання земельної ділянки у власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; погоджено і закріплено існуючі в натурі зовнішні межі земельної ділянки та прийомки-передачі межових знаків на збереження, про що складено відповідний акт, підписаний всіма суміжними землевласниками, в тому числі й ОСОБА_4 , при цьому виходячи з того, що загальна площа земельної ділянки, яка перебувала у фактичному користуванні усіх трьох співвласників, не перевищувала максимально допустимі розміри, визначені п. «г» ч. 1 ст. 121 ЗК України, землевпорядні органи зменшили до 0,10 га її площу, яка підлягала приватизації. Рішенням 37 сесії 5 скликання Охтирської міської ради від 08 вересня 2009 року затверджено технічну документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право спільної часткової власності на земельні ділянки та безоплатно передано у спільну часткову власність земельні ділянки громадянам згідно з додатком № 2, зокрема ОСОБА_2 0,0450 га, ОСОБА_4 0,0250 га по АДРЕСА_1 (а.с. 62-74).

На підставі вказаного рішення Охтирської міської ради, ОСОБА_4 отримав державний акт від 20 листопада 2009 року, серії ЯИ №184799 на право власності на земельну ділянку, площею 0,0250 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 . (а.с. 11-14).

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку, серії ЯИ № 184765 від 20 листопада 2009 року на підставі рішення Охтирської міської ради 37 сесії 5 скликання від 08 вересня 2009 року ОСОБА_2 передано в приватну власність земельну ділянку, площею 0,0450 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 (а.с. 45).

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 20 липня 2010 року рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 03 червня 2010 року скасовано, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано недійсним державний акт, серії ЯИ № 184799, виданий 20 листопада 2009 року Управлінням Держкомзему України у місті Охтирка Сумської області ОСОБА_4 на право власності на земельну ділянку, площею 0,0250 га, розташовану по АДРЕСА_1 . В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 4-5).

20 липня 2010 року Охтирським міськрайонним судом Сумської області на підставі рішення Апеляційного суду Сумської області від 20 липня 2010 року видано виконавчий лист (а.с. 8).

Встановлено, що державний акт іншого співвласника ОСОБА_2 чинний, не скасований.

Згідно зі свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 від 27 серпня 2018 року ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. (а.с. 9).

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 05 липня 2019 року ОСОБА_1 успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_4 2/8 частин житлового будинку з господарчими спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , розташованого на приватній земельній ділянці. На вказаній земельній ділянці знаходиться житловий будинок, житловою площею 98,1 м2, загальною площею 151,9 м2, зазначений під літерою А-1ж та побутові споруди: прибудова а, прибудова а1, прибудова а2, сарай Б, погріб В, погріб Г, сарай-літня кухня Д, сарай-прибудова д, сарай Ж, убиральня 3, сарай К, убиральня Л, сарай М, сарай Н, літня баня О, убиральня 11, сарай Р, огорожа № 1, 2, належних померлому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Охтирською державною нотаріальною конторою 27 липня 1979 року за реєстровим № 1780, зареєстровано в КП «Охтирське міжміське бюро технічної інвентаризації» 07 грудня 1979 року за реєстровим номером 8323 в книзі 39 стор. 205 (а.с. 22).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 05 липня 2019 року вбачається, що 05 липня 2019 року за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної, спільної часткової власності в розмірі 2/8, номер запису про право власності 32267442 (а.с. 23).

09 червня 2020 року позивач звернулася до Відділу в Охтирському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області із заявою про виготовлення нової технічної документації на її ім`я після смерті чоловіка ОСОБА_4 на право власності на приватну земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий № :07:009:0056 по прямій (рівній) межі від точки А до точки Г, з послідуючим наданням витягу із реєстру нерухомого майна (а.с. 25).

З письмової заяви ОСОБА_3 , яка проживає по АДРЕСА_2 , вбачається, що остання не заперечує щодо видачі нового Державного акту з зазначенням прямої лінії від «А» до «Г», яка була узаконена з генеральним планом 1954 року та не змінювалася. Підтвердила, що були порушені права ОСОБА_1 з конфігурацією, яка нанесена на державному акті (а.с. 10). Доказів прийняття будь-якого рішення за даною заявою надано не було.

Рішенням Іменем Української Радянської Соціалістичної Республіки від 19 вересня 1983 року у справі 2-330/1983 в позові ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про поділ двору та присадибної ділянки відмовлено, оскільки з висновку технічної експертизи вбачається, що двір знаходиться в загальному користуванні і поділу не підлягає. Кожен із сторін, набуваючи частину домоволодіння, знав, якою частиною земельної ділянки він буде користуватися (а.с. 49).

Крім того, місцевим судом було встановлено, що в 2003 році відповідач звертався до суду з позовом про визначення порядку користування присадибною земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 27 травня 2004 року позовну заяву ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визначення порядку користування земельною ділянкою залишено без розгляду в зв`язку з наявністю рішення Охтирського міського суду від 19 вересня 1983 року у справі 2-330 за позовом тих же сторін про той же предмет спору (а.с. 46-47).

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 04 серпня 2004 року ухвалу Охтирського міськрайонного суду від 27 травня 2004 року скасовано, справу надіслано на розгляд до того ж суду (а.с. 50).

Проте, ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 07 серпня 2007 року позовну заяву ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визначення порядку користування земельною ділянкою знову було залишено без розгляду.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що він не є суб`єктом землеустрою та не має ані повноважень і права, ані реальної можливості приймати рішення про встановлення меж земельної ділянки, а тому зазначив, що відповідні дії, оскільки є елементами землеустрою, належать до компетенції розробника проекту землеустрою, а погодження, затвердження землевпорядної документації належить до компетенції відповідних органів виконавчої влади, місцевого самоврядування, тому місцевий суд прийшов до висновку, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту права, який не є ефективним засобом захисту.

Такий висновок суду узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам закону.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 125 ЗК України передбачає, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється зокрема шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; відшкодування заподіяних збитків.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи позивач як у позовній заяві так і в апеляційній скарзі посилалася на те, що відповідач ОСОБА_2 чинить їй перешкоди в користуванні і розпорядженні її частиною домогосподарства, зокрема у встановленні твердих меж, які поділяють їх частини та просила усунути перешкоди в користуванні земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення прав, підтвердити тверді межі, які склались внаслідок тривалого користування по прямій рівній межі від точки А до Г, де ця пряма межує з домоволодінням мешканців, які проживають по АДРЕСА_4 .

Суд першої інстанції зазначив, що однією з ключових підстав пред`явленого до ОСОБА_2 позову є незгода позивача з рішенням Охтирської міської ради від 08 вересня 2009 року, яким затверджена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право спільної часткової власності на земельні ділянки та безоплатно передано у спільну часткову власність земельні ділянки, зокрема ОСОБА_2 - 0,0450 га, ОСОБА_4 - 0,0250 га по АДРЕСА_1 . Як зазначила позивач під час складання технічної документації межа земельної ділянки була нанесена не рівно, як повинно бути внаслідок тривалого використання, а з виступом на її частину. В подальшому державний акт на ім`я її чоловіка в судовому порядку був скасований, доказів повторного виготовлення технічної документації та повторного прийняття рішення органом місцевого самоврядування про її затвердження позивачем надано не було. Отже в даній справі спір стосується визначення меж земельних ділянок.

Місцевим судом було встановлено, що на замовлення ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Охтирським міським відділом Сумської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», розроблено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 . Після скасування державного акту про право власності на землю на ім`я ОСОБА_4 доказів повторного розроблення Проекту землеустрою надано не було. Також суд першої інстанції зазначив, що державні акти на ім`я відповідача та третьої особи ОСОБА_3 на вказану спільну земельну ділянку є чинними.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що він не є суб`єктом землеустрою та не має ані повноважень і права, ані реальної можливості приймати рішення про встановлення меж земельної ділянки. Відповідні дії, оскільки є елементами землеустрою, належать до компетенції розробника проекту землеустрою, а погодження, затвердження землевпорядної документації належить до компетенції відповідних органів виконавчої влади, місцевого самоврядування (ст. ст. 118, 186, 186-1 ЗК України, ст.ст. 25, 30 Закону України «Про землеустрій»). Тобто, такі дії не належать до компетенції суду, оскільки суд не може перебирати на себе повноваження інших органів, установ і осіб (підміняти їх), фактично вчиняти дії із землеустрою, а тому місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку, що позивач обрав неправильний спосіб захисту права, який не є ефективним засобом захисту, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється під час розгляду справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Законодавчо визначенні способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції щодо порушення його особистих майнових або немайнових інтересів не надав.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону і це потягло ухвалення незаконного судового рішення, матеріалами справи не підтверджується.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Калантаєнка Сергія Вікторовича залишити без задоволення.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25 березня 2021 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина