Провадження № 2/582/135/21
Справа № 582/297/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2021 р.

Недригайлівський районний суд Сумської області у складі: головуючого судді Жмурченка В. Д., за участю секретаря Коваль В. В., з участю позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Недригайлів за правилами спрощеного позовного провадження позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП,

УСТАНОВИВ:

14 квітня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з цією позовною заявою та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь 4000,00 грн., з яких 2000,00 грн. завданого матеріального збитку, та 2000,00 грн. завданої моральної шкоди.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю та пояснив, що 07.01.2021 по вул. Мічуріна в смт Недригайдів ОСОБА_2 керуючи автомобілем ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_1 , порушивши п. 12.1 ПДР України, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки та допустив наїзд на паркан його домогосподарства, що призвело до пошкодження паркану. Постановою Недригайлівського районного суду Сумської області від 22.03.2021 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. У результаті дорожньо-транспортної пригоди йому завдано матеріального збитку, який він оцінює у розмірі 2000,00 грн. Крім того, ОСОБА_1 вказав, що йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 2000 грн., розмір якої визначає з урахуванням душевних та психічних страждань, яку він поніс у результаті неправомірних дій відповідача. Оскільки ОСОБА_2 у добровільному порядку завдану йому шкоду не відшкодував, то він був вимушений звертатися до правоохоронних органів, а потім до суду для відновлення своїх втрачених прав. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути із відповідача ОСОБА_2 на його користь 4000,00 грн., з яких: 2000,00 грн. завданого матеріального збитку, та 2000,00 грн. завданої моральної шкоди, а також витрати по сплаті судового збору.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 заперечив проти позову та зазначив, що позивач ОСОБА_1 самостійно обрахував приблизну вартість пошкодженого майна та вартість матеріалів для ремонту. Окрім цього відповідач стверджує, що позивач не надав доказів щодо дійсної вартості пошкодженого майна. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди відповідач повністю заперечив позов у цій частині оскільки у матеріалах справи відсутня інформація та докази, які б підтверджували, що ОСОБА_1 зазнав психічних переживань. Просив суд у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 1статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997року № 475/97-ВР « Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судом встановлено, що 07.01.2021 об 11 год. 00 хв. в смт Недригайлів, по вул. Мічуріна, 19, ОСОБА_2 керуючи автомобілем ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_1 , порушивши п. 12.1 ПДР України, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки та допустив наїзд на паркан будинку АДРЕСА_1 , що призвело до пошкодження паркану домоволодіння належного ОСОБА_1 , у зв`язку з чим постановою Недригайлівського районного суду Сумської області від 22.03.2021 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Щодо вимог позову про відшкодування матеріальної шкоди, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено імперативний обов`язок щодо доказування і подання доказів у цивільному процесі, а саме зазначеною нормою вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із вказаної норми ст. 81 ЦПК України, зокрема, вбачається, що обов`язок доведення полягає у необхідності виконання комплексу відповідних дій, які орієнтовані на те, щоб скласти певне позитивне враження у суду про юридичні обставини у справі. Обов`язок доведення зумовлюється настанням для особи несприятливих правових наслідків у разі невиконання або неналежного його виконання, зокрема, відмовою суду визнати наявність юридичного факту у разі невиконання стороною обов`язку по доведенню фактів, якими вона обґрунтовує свої вимоги, тобто, якщо позивач не доведе підстави позову, то суд відмовить у його задоволенні.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд не може погодитись та взяти до уваги товарний чек щодо вартості робіт та матеріалів, складений ПП ОСОБА_3 , так як даний доказ не підтверджує дійсних витрат щодо відшкодування наслідків спричиненої шкоди відповідачем внаслідок пошкодження паркану. Це є лише орієнтований список вартості матеріалів та робіт для ремонту паркану. Для встановлення дійсної вартості необхідний висновок експерта.

Судом неодноразово роз`яснювалося сторонам щодо їх право на призначення відповідної експертизи, але сторони даним правом не скористалися.

Отже, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявленої матеріальної шкоди у розмірі 2000,00 грн., тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у частині відшкодування матеріальної шкоди.

Щодо вимог позову про відшкодування моральної шкоди, судом встановлено наступне.

Відшкодування моральної шкоди може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності.

При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що позивачем має бути зазначено у чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12 та 81 ЦПК України.

На думку суду, моральна шкода полягає у неправомірних діях відповідача ОСОБА_2 , які виразились у пошкодженні майна, самою бездіяльністю відповідача, який добровільно завдану шкоду не відшкодував. Як наслідком цього позивач звертався до правоохоронних органів, а потім до суду щодо відновлення своїх втрачених прав. При цьому ОСОБА_1 мав відповідні хвилювання, нервове напруження та інші негативні явища, які пов`язані з відновленням своїх прав.

Виходячи з вищевикладеного вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Визначаючи розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, суд враховує характер і тривалість спричинених йому моральних страждань, а також обставини, досліджені у судовому засіданні, і встановлює його у розмірі 1000,00 грн., що, на думку суду, відповідає вимогам розумності та справедливості.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат слід зазначити наступне.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджено, що згідно з квитанцією ОСОБА_1 було сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 908,80 грн.

Отже, беручи до уваги, що позовні вимоги задоволено судом частково, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у сумі 227 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 89, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , 1000 (одна тисяча) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та витрати по сплаті судового збору в сумі 227 (двісті двадцять сім) грн. 00 коп.

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення до Сумського апеляційного суду у встановленому законом порядку.

Повне рішення буде складено 14 червня 2021 року (13 червня 2021 року - вихідний день).

Суддя:підпис З оригіналом згідно

Суддя : В. Д. Жмурченко