Справа № 428/1098/20
Провадження №2/428/267/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року Сєвєродонецький міський суд

Луганської області в складі:

головуючого судді Юзефовича І.О.

при секретарі Шолковій Т.В., Гуртовій К.О., Продченко О.А.

за участю позивача - відповідача ОСОБА_1

представника позивача - відповідача ОСОБА_2

відповідача - позивача ОСОБА_3

представника відповідача - позивача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сєвєродонецька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання від 28.01.2014р., стягнення судового збору та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання від 28.01.2014р. та залишення у власності набувача 1/2 від частки квартири,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання від 28.01.2014р., стягнення судового збору, мотивуючи вимоги тим, що ОСОБА_1 мешкає в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 . В зазначеній квартирі ОСОБА_1 належить 1/3 частка, інша 1/3 частка від квартири належить дочці позивача ОСОБА_5 , та 1/3 частка - онуку ОСОБА_3 28.01.2014р. позивач ОСОБА_1 уклала з онуком договір довічного утримання. Відповідно до умов договору, позивач передала у власність відповідачу належну їй 1/3 частку від квартири, а відповідач взяв на себе обов`язок у встановленні строки та в необхідному обсязі здійснювати довічно надання ОСОБА_1 матеріального забезпечення та догляду. Після укладення договору відповідач деякий час намагався допомогати позивачу, коли вона надавала йому свої гроші з пенсії, але після його одруження, ОСОБА_3 змінив місце проживання, у нього народилася дитина і він зовсім забув про позивача. За період з 28.01.2014р. по теперішній час, відповідач ОСОБА_3 не виконав жодного зобов`язання. У зв`язку із тим, що разом з позивачем мешкала мати відповідача, ОСОБА_1 не стала вимагати розірвання укладеного договору. 11.11.2018р. ОСОБА_1 впала на вулиці та отримала перелом лівої стегнової кістки, про що повідомила відповідача, але він усунувся від догляду за ОСОБА_1 . Крім того, дочка позивача - мати відповідача почала конфліктувати з ОСОБА_1 та вчиняти відносно неї насильство. На вимогу позивача ОСОБА_1 оформити розірвання договору довічного утримання, відповідач ОСОБА_3 відповідає категоричною відмовою. Тому, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом і просить суд розірвати договір довічного утримання, укладений 28.01.2014р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , та стягнути з ОСОБА_3 сплачений судовий збір у розмірі 840,80грн.

11.03.2020р. ОСОБА_3 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання від 28.01.2014р. та залишення у власності набувача 1/2 від частки квартири, який мотивовано тим, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить йому, його матері - ОСОБА_5 , та його бабі - ОСОБА_1 , по 1/3 частці кожному. 28.01.2014р. між ним та відповідачем (позивачем за первісним позовом) укладено договір довічного утримання, за яким відповідач (позивач за первісним позовом) передала у власність ОСОБА_3 1/3 частку зазначеної вище квартири. Договір довічного утримання з моменту його укладення ОСОБА_3 старанно виконував. Обставини, на які відповідач (позивач за первісним позовом) вказує у своєму позові не відповідають дійсності. ОСОБА_1 визнавала та погоджувалась з тим, що на всі дії, які вчиняв ОСОБА_3 на виконання договору є достатніми для здійснення за нею догляду, забезпечення харчуванням, ліками, оплатою за отримані житлово - комунальні послуги, та іншим. ОСОБА_1 зловживає своїми правами відносно ОСОБА_3 , адже він більше шести років належно виконував договір, та присвятив цей проміжок свого життя догляду за ОСОБА_1 , не зважаючи на те, що останній належить лише 1/3 частка від квартири, а інші 2/3 частки - належать ОСОБА_3 та його матері. Обставини, зазначені ОСОБА_1 в позовній заяві не відповідають дійсності. Починаючи з січня 2020р. відповідач (позивач за первісним позовом) чинить ОСОБА_3 перешкоди у виконанні ним спірного договору довічного утримання, а саме: не пускає його до квартири, не надає платіжки за комунальні послуги, що в свою чергу унеможливлює оплату ОСОБА_3 комунальних послуг, чинить інші перешкоди. Ці обставини свідчать про неможливість виконання зобов`язань за договором довічного утримання. Разом з цим, ОСОБА_1 протягом шести років, з моменту укладення договору не зверталась до суду з вимогами про його розірвання, що свідчить про те, що вона погоджувалась з тим, що утримання, яке надається зі сторони ОСОБА_3 є достатнім і належним виконанням умов договору. Вважає, що за ним, як за набувачем слід залишити 1/2 частку від частки квартири ОСОБА_1 , так як за його підрахунками за шість років виконання договору довічного утримання тільки на оплату комунальних послуг ОСОБА_3 витратив понад 60000грн., що в два рази перевищує вартість частки ОСОБА_1 . А включаючи інші витрати, він витратив понад 80000грн. Тому, ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом і просить суд розірвати договір довічного утримання від 28.01.2014р., у зв`язку із неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення; залишити у власності набувача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 1/2 від частки ОСОБА_1 квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач (за первісним позовом) ОСОБА_1 у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала, надала суду аналогічні пояснення, викладеним у позовній заяві, просила задовольнити позов. Зустрічні позовні вимоги не визнала у повному обсязі. Додатково пояснила, що ОСОБА_3 - це її онук, з яким вона у 2014р. уклала договір довічного утримання. Проте, ОСОБА_3 умови договору довічного утримання не виконував. Не забезпечував її продуктами харчування, необхідним одягом, грошовою допомогою. Оплату за комунальні послуги вона робила за власні кошти. Відповідач ОСОБА_3 лише у грудні надавав їй допомогу для покриття витрат на оплату житлово-комунальних послуг, які вони ділили навпіл. У 2018р. вона впала на вулиці, отримала травму та перебувала на лікуванні у лікарні. За час її перебування в закладі охорони здоров`я, ОСОБА_3 відвідав її лише один раз. Її відвідувала невістка та ОСОБА_6 - дружина ОСОБА_3 , яка працює у лікарні. Оплату за лікування здійснювала ОСОБА_6 . Проте, грошові кошти у загальному розмірі 25000грн. належали ОСОБА_1 , яка надала їх ОСОБА_3 для оплати її лікування.

Представник позивача (за первісним позовом) ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав первісні позовні вимоги, просив розірвати договір довічного утримання, укладений 28.01.2014р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , у зв`язку із неналежним його виконанням, та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 840,80грн. У задоволенні зустрічної позовної заяви просив відмовити.

Відповідач (за первісним позовом) ОСОБА_3 у судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнав, зустрічні позовні вимоги підтримав та пояснив, що умови договору довічного утримання з моменту його укладення він старанно виконував. Забезпечував бабусю продуктами харчування, ліками, покривав витрати на оплату житлово-комунальних послуг. Всі ліки, які були виписані ОСОБА_1 він купував, проте чеки нажаль не збереглися. Одяг він намагався купувати, однак бабуся його не приймала, говорила, що їй нічого не потрібно. Замість цього він купував їй овочі та фрукти, а також забезпечував продуктами харчування із села, які були передані для ОСОБА_1 родичами його дружини ОСОБА_6 . Відвідував ОСОБА_1 кожного другого дня, приходячи питав, що їй потрібно. Особисто їжу не готував, проте купував готову. Вважає, що належно виконував свої зобов`язання за договором довічного утримання.

Представник відповідача (за первісним позовом) ОСОБА_4 у судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання від 28.01.2014р., стягнення судового збору просив відмовити.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він є рідним сином ОСОБА_1 . Відповідач ОСОБА_3 - це її онук, з яким остання уклала договір довічного утримання. Умови договору ОСОБА_3 не виконує. Після того, як ОСОБА_1 потрапила до лікарні, відповідач ОСОБА_3 їй допомогу не надавав. Іноді до матері приходила дружина ОСОБА_8 . За матір`ю доглядав він, ОСОБА_7 та його дружина. Йому відомо, що ОСОБА_3 пропонував ОСОБА_1 винайняти особу, яка буде здійснювати догляд за ОСОБА_1 , оскільки у нього не вистачало часу здійснювати догляд самому.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною сина позивача ОСОБА_1 . Їй відомо, що ОСОБА_3 не надавав допомогу ОСОБА_1 . Приблизно у листопаді 2019р. ОСОБА_1 потрапила до лікарні з діагнозом - перелом шийки стегна, після чого вони з чоловіком постійно її відвідували та надавали допомогу останній. ОСОБА_8 вона бачила лише одного разу, приблизно через місяць після виписки ОСОБА_1 . Їй відомо, що позивач ОСОБА_1 здійснювала сама та за власні кошти оплату за житлово-комунальні послуги, квитанції наявні у позивача. За вимогою ОСОБА_1 вони завжди її відвідували, зустрічали з нею свята та дні народження. Їй відомо, що ОСОБА_3 пропонував ОСОБА_1 винайняти особу, яка буде здійснювати догляд за останньою, проте ОСОБА_1 від послуг чужої людини відмовилася.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона є сусідкою цієї сім`ї, знайома з ними понад 20 років. Ій відомо, що ОСОБА_1 утримувала ОСОБА_11 за свій рахунок. ОСОБА_8 навчався, відвідував гуртки за рахунок своєї баби. Мати ОСОБА_8 постійно конфліктує з ОСОБА_1 , вчиняє відносно неї насильство. Коли ОСОБА_1 ще працювала, то ОСОБА_12 приводив до неї свою дитину, залишав її на деякий час. Потім взагалі перестав приходити до ОСОБА_13 та нічого їй не приносив.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 - це її чоловік. Їй відомо, що він уклав з ОСОБА_1 договір довічного утримання, умови договору виконував. Надавав їй матеріальну допомогу, купував необхідні ліки, продукти харчування. В період перебування ОСОБА_1 в лікарні вони постійно її відвідували. Її чоловік, ОСОБА_3 постійно надавав грошові кошти бабусі, купував їй ліки, здійснював оплату за комунальні послуги. Раніше (до перебування ОСОБА_1 у лікарні) вона ніяких родичів не бачила. З моменту одруження (11.10.2014р.) вони постійно відвідували ОСОБА_1 , приходили до неї у вихідні дні, допомогали продуктами харчування. Їй відомо, що чоловік перераховував грошові кошти бабусі, оплачував комунальні послуги. Також, ОСОБА_8 пропонував бабусі винайняти особу, яка буде здійснювати догляд за нею, проте ОСОБА_14 відмовилася від пропозиції. Коли у її чоловіка не було змоги та часу прийти до бабусі, то замість нього приходила вона.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 - це її рідна мати, а ОСОБА_3 - її син. Квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 приватизована та належить в рівних частках (по 1/3 частці від квартири) їй, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Їй відомо, що син ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_1 договір довічного утримання за ініціативою (бажанням) її матері ОСОБА_1 , оскільки її рідний брат ОСОБА_7 зловживав алкогольними напоями та виносив з квартири речі. Раніше ОСОБА_1 , вона та її син ОСОБА_3 сумісно проживали та мали спільний бюджет. Приблизно три роки тому, ОСОБА_8 одружився і став проживати окремо від них, але продовжував їм допомагати, приносив гроші,продукти харчування. Це було і у 2019, 2020р. Коли ОСОБА_1 потрапила до лікарні та перебувала там на лікуванні ОСОБА_8 допомагав останній грошима, ліками. Родичі нічим і ніколи не допомагали. Також їй відомо, що ОСОБА_8 пропонував ОСОБА_1 винайняти особу, яка буде здійснювати догляд за нею, проте вона відмовилася від запропонованої допомоги. Вважає, що відмова була через тиск на матір з боку ОСОБА_9 . Приготуванням їжі, пранням ОСОБА_1 займається сама. Особисто у неї відносини з матір`ю погані.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, а зустрічна позовна заява ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини, які склалися між сторонами, випливають із договору довічного утримання та мають регулюватися положеннями глави 57 ЦК України.

Статтею 744 ЦК України передбачено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно з ч.1 ст.745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст.748ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу.

Обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду), грошова оцінка матеріального забезпечення відчужувача встановлені нормами ст.ст. 749-751 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача.

З матеріалів справи видно, що 28.01.2014р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір довічного утримання, який зареєстровано в реєстрі за №2-102, та посвідчено державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Фесенком О.М.

Згідно умов даного договору, ОСОБА_1 передає у власність ОСОБА_3 належну їй на праві приватної власності 1/3 частку квартири, розташованої в АДРЕСА_1 , а ОСОБА_3 зобов`язується щомісячно, не пізніше 15 числа кожного місяця надавати відчужувачу ОСОБА_1 грошову винагороду в розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян; забезпечувати згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами незалежно від їх вартості; забезпечувати повний догляд, у тому числі продуктами харчування, одягом.

Підпунктом 3.2.1 договору визначений обов`язок набувача ОСОБА_3 : у встановленні строки та в необхідному обсязі здійснювати довічно надання матеріального забезпечення та догляду відчужувачеві згідно з п.2 договору.

Позивачем ОСОБА_1 умови договору довічного утримання виконані у повному обсязі. Разом з цим, як зазначає позивач ОСОБА_1 , після укладення договору довічного утримання, відповідач ОСОБА_3 , в порушення взятих на себе зобов`язань по виконанню вказаного договору, не виконав жодного зі своїх обов`язків, що змусило позивача ОСОБА_1 звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Згідно із ст.651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, а істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

В силу ч.ч.2.3 ст.653 Цивільного кодексу України, у разі розірвання договору в судовому порядку зобов`язання сторін припиняються з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Із системного аналізу положень вказаних норм та умов договору вбачається, що підставою для розірвання договору довічного утримання є: як повне невиконання набувачем взятих на себе обов`язків, так і їх неналежне виконання у порівнянні з умовами договору незалежно від вини набувача. При цьому, обов`язок з доведення факту належного виконання умов договору довічного утримання, у відповідності до ч.3 ст.12, ч.1 ст.76 ЦПК України, покладається саме на відповідача, який надає це утримання.

Відповідач ОСОБА_3 не надав суду жодного належного доказу, щодо виконання ним умов договору довічного утримання від 28.01.2014р., а саме щомісячного, не пізніше 15 числа кожного місяця забезпечення ОСОБА_1 грошовою винагородою в розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, забезпечення ОСОБА_1 продуктами харчування, одягом, необхідною допомогою та доглядом.

Крім того, щодо матеріального забезпечення, яке ОСОБА_3 щомісячно, мало надаватись позивачу ОСОБА_1 не пізніше 15 числа кожного місяця в розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян суд зазначає, що надані ОСОБА_3 копії повідомлень про призначення субсидії, суд не може взяти до уваги, оскільки вони не містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не може прийняти до уваги показання свідка ОСОБА_6 про виконання умов договору довічного утримання ОСОБА_3 , оскільки вона є дружиною ОСОБА_3 і має зацікавленість при вирішенні зазначеного спору.

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання від 28.01.2014р., стягнення судового збору слід задовольнити, оскільки відсутні докази належного виконання відповідачем ОСОБА_3 своїх обов`язків.

Стосовно зустрічних позовних вимог суд зазначає наступне.

Статтями 47,48 Конституції України гарантоване кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Згідно ст.317ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст.391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст.756 ЦК України у разі розірвання договору у зв`язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення, суд може залишити за набувачем право власності на частину майна, з урахуванням тривалості часу, протягом якого він належно виконував свої обов`язки за договором.

За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, позивач за зустрічним позовом зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог та заперечень.

Однак, оскільки позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 не доведено наявність істотних обставин, які перешкоджали йому виконувати обов`язки набувача, а надані сторонами докази свідчать про неналежне та не тривале виконання ОСОБА_3 умов договору довічного утримання, вимоги ОСОБА_3 за зустрічним позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання від 28.01.2014р. та залишення у власності набувача 1/2 від частки квартири задоволенню не підлягають.

За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України суд стягує з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 15, 43-44, 47-49, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України , суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання від 28.01.2014р., стягнення судового збору, задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання, укладений 28.01.2014р. між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ід.н. НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ід.н. НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), посвідчений державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Фесенком О.М. та зареєстрований в реєстрі за №2-102.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80грн.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання від 28.01.2014р. та залишення у власності набувача 1/2 від частки квартири, залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Луганського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя І. О. Юзефович