Справа № 2-1068/11
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 січня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді доповідачки Готри Т.Ю.,

суддів Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.,

за участі секретарки судових засідань Міци О.-Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 1 квітня 2011 року, ухвалене суддею Семераком І.О.,

в с т а н о в и в :

У липні 2010 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», від імені якого діє Закарпатська обласна дирекція ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовувало тим, що 23.06.2008 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (далі Банк) та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №014/4070/74/39565, відповідно до якого Банк надав, а ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 53 100,00 доларів США на строк до 23.06.2028 зі сплатою 13,5% річних за користування кредитними коштами. Згідно з кредитним договором п.1.1.2 кошти ОСОБА_1 були надані на придбання нерухомості двокімнатної квартири, що розташована в АДРЕСА_1 .

Додатковою угодою до вказаного кредитного договору від 29.01.2009 було зміно строк погашення кредиту і встановлено дату остаточного погашення кредиту 23.12.2033.

На забезпечення виконання зобов`язань позичальником за укладеним кредитним договором між сторонами було укладено договір іпотеки №014/4070/74/39565 від 24.06.2008, згідно з яким ОСОБА_1 передала Банку в іпотеку вказану вище квартиру. 29.01.2009 до цього договору були внесені зміни та доповнення щодо строку повернення кредиту.

Посилаючись на те, що позичальниця ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує, і відповідно до п.9.1 та п.16.2 кредитного договору Банк має право достроково вимагати погашення заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків у випадку невиконання позичальником умов цього договору та/або договорів застави/іпотеки, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту, та в інших випадках передбачених цим договором. Таке дострокове погашення повинно бути здійснене позичальником не пізніше 30 календарного дня з дня надіслання позичальнику відповідного повідомлення від кредитора з вимогою дострокового погашення. У випадку порушення позичальником своїх зобов`язань за договором, у тому числі у випадку невиконання позичальником зобов`язань з дострокового погашення заборгованості відповідно до умов договору, кредитор має право без отримання додаткової письмової згоди позичальника за власним вибором звернути стягнення на предмет іпотеки/застави будь-яким способом, або одержати відшкодування з майна позичальника.

Банком 01.10.2009 була надіслана ОСОБА_1 претензія-вимога про повернення у 30-ти денний термін у повному обсязі кредитних коштів, сплати відсотків за користування кредитними коштами за фактичний (несплачений) період та пеню за несвоєчасне повернення кредиту і несвоєчасну сплату відсотків.

Станом на 17.06.2010 заборгованість ОСОБА_1 перед Банком за кредитним договором склала 66 430,86 доларів США, що становить 525 660,77 грн, і складається із заборгованості за кредитом у розмірі 52 463,98 доларів США, що становить 415 142,23 грн; заборгованості по відсотках в сумі 5 357,21 доларів США, що становить 42 391,07 грн; пені за кредитом за період з 23.07.2009 по 16.07.2010 в сумі 791,51 доларів США, що становить 6 263,15 грн та пені за несвоєчасне погашення відсотків за період з 23.07.2009 по 16.07.2010 в сумі 7 818,16 доларів США, що становить 61 864,33 гривень.

Посилаючись на те, що вказана заборгованість відповідачкою у добровільному порядку не погашена, позивач просив суд розірвати кредитний договір №014/4070/74/39565 від 23.06.2008 та стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 525 660,77 грн за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно : квартиру АДРЕСА_2 та інше майно боржника. Стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 700,00 грн та витрати на ІТЗ у розмірі 120 гривень.

У заяві від 09.12.2010 позивач уточнив позовні вимоги і просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/4070/74/39565 від 23.06.2008 в розмірі 199 513,27 грн та судові витрати. Вказував на те, що відповідачкою частково погашено заборгованість шляхом добровільної реалізації предмету іпотеки.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 1 квітня 2011 року уточнений позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/4070/74/39565 від 23.06.2008 в розмірі 199 513,27 грн та сплачене позивачем державне мито в розмірі 1 700,00 грн та витрати на ІТЗ у розмірі 120 гривень.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.09.2019 заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 01.04.2011 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення від 01.04.2011 і прийняти нове судове рішення, яким у позові банку відмовити. Вказує на те, що у претензії-вимозі від 01.10.2009 позивач вимагав погашення простроченої заборгованості в сумі 23 025,38 грн у строк до 02.11.2009, в якій також повідомив про дострокове розірвання кредитного договору зі стягненням усього боргу за кредитом та звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання цієї вимоги в установлений Банком строк. Таким чином, у зв`язку з невиконанням умов цієї вимоги Банк фактично розірвав кредитний договір та втратив право подальшого нарахування відсотків. Проте всупереч направленій позивачем претензії від 01.10.2009, розірванням кредитного договору 02.11.2009 та визнанням заборгованості достроковою до повернення, позивач усупереч своїм вимогам, продовжував здійснювати нарахування відсотків та пені до 17.06.2010. Також зазначала, що п.6.2 договору іпотеки передбачено умови при яких іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити всю суму зобов`язання на момент звернення стягнення. Так, п.6.5.1 договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки від імені іпотекодавця. Доказом реалізації предмету іпотеки та погашення кредитної заборгованості є нотаріально посвідчена довіреність від 27.10.2010 на підставі якої Банк відчужив предмет іпотеки ТОВ «Рек-Альфа» 29.10.2010, що стверджується відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно. Звертала увагу і на те, що надавши представнику банку довіреність на право продажу предмету іпотеки, позивач її запевнив про відсутність з їх боку будь-яких претензій до неї. Також її ніхто не повідомив про наявність судового процесу, з нею не узгоджувалась ціна продажу іпотеки тощо. Реалізувавши предмет іпотеки від її імені на підставі нотаріально посвідченої довіреності, позивач фактично скористався позасудовим способом задоволення вимог у повному обсязі, за рахунок реалізації предмету іпотеки від свого імені. А тому після завершення позасудового врегулювання будь-які вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. За наведених обставин уважає оскаржене рішення суду першої інстанції незаконним, яким із неї стягнуто 199 513,27 грн боргу, без зазначення складових цієї суми, внаслідок чого на підставі цього судового рішення з її заробітної плати в примусовому порядку стягуються присуджені судом кошти.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року залучено до участі в даній справі правонаступника позивача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» - ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал».

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 позивач ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» не скористався.

У судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Пітух В.І. апеляційну скаргу підтримав і просив задовольнити з підстав, наведених у ній.

Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» і відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому їх неявка, відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представника апелянта ОСОБА_1 адвоката Пітух В.І., перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з пунктом 9 Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позов Банку місцевий суд виходив із його обґрунтованості та доведеності, оскільки відповідачка своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує, а тому дійшов висновку про стягнення з неї на користь позивача суми боргу в розмірі 199 513,27 гривень.

Проте колегія суддів із висновком суду першої інстанції погодитись не може, оскільки такого суд дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що 23.06.2008 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №014/4070/74/39565, відповідно до якого Банк надав, а ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 53 100,00 доларів США на строк до 23.06.2028 зі сплатою 13,5% річних за користування кредитними коштами. Згідно з кредитним договором п.1.1.2 кошти ОСОБА_1 були надані на придбання нерухомості двокімнатної квартири, що розташована в АДРЕСА_1 .

Додатковою угодою до вказаного кредитного договору від 29.01.2009 було зміно строк погашення кредиту і встановлено дату остаточного погашення кредиту 23.12.2033.

На забезпечення виконання зобов`язань позичальником за укладеним кредитним договором між сторонами було укладено договір іпотеки №014/4070/74/39565 від 24.06.2008, згідно з яким ОСОБА_1 передала Банку в іпотеку вказану вище квартиру. Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д.В., реєстровий № 2830. 29.01.2009 до цього договору були внесені зміни та доповнення щодо строку повернення кредиту. Цей договір також посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д.В., реєстровий № 111.

Пунктом 6.1 договору іпотеки передбачено, що у разі порушення боргового зобов`язання, умов кредитного договору або умов цього договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом установленого строку вимога іпотекодержателя залишається без виконання, іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з п.6.3 договору іпотеки іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання за кредитним договором, забезпеченого цією іпотекою, а якщо його вимога не буде задоволена звернути стягнення на предмет іпотеки.

При цьому, п.6.5.1 договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки від імені іпотекодавця відповідно до ст.38 Закону України «Про іпотеку».

Зазначеним правом позивач скористався і на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 27.10.2010, якою ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_3 на продаж належної їй квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , Банк відчужив цю квартиру Товариству з обмеженою відповідальністю «РЕК АЛЬФА».

Згідно з відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно, позивач відповідно до договору купівлі-продажу від 29 жовтня 2010 року, на підставі пункту 6.5.1 договору іпотеки, продав квартиру, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 Товариству з обмеженою відповідальністю «РЕК АЛЬФА» (а.с. 68-69,72-73).

Відповідно до частини першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, установлених договором або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення іпотечного договору) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Отже, положення статті 36 Закону України «Про іпотеку» передбачають таку підставу припинення зобов`язання, як позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки з метою забезпечення вимог кредитора - іпотекодержателя.

У разі завершення такого позасудового врегулювання, тобто звернення стягнення на предмет іпотеки у способи, визначені статтями 37, 38 Закону України «Про іпотеку», зобов`язання припиняється, оскільки за положеннями Закону усі наступні вимоги є недійсними.

Аналогічні висновки містяться і у постанові Верховного Суду від 27.02.2019 (справа №643/18466/15ц).

Згідно з вимогами частини 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на те, що позивач скористався своїм правом, передбаченим договором іпотеки на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання спору, та продав належну відповідачці ОСОБА_1 квартиру, яка знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 Товариству з обмеженою відповідальністю «РЕК АЛЬФА», тому відсутні підстави для стягнення з неї суми заборгованості за договором позики, яка залишилася непогашеною після реалізації предмета іпотеки, оскільки такі вимоги відповідно до частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку», в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки, є недійсними.

Наведене вище свідчить про те, що судом першої інстанції при вирішені справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а саме задовольняючи уточнений позов Банку на підставі заяви від 09.12.2010, в якій Банк просив стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором від 23.06.2008 в розмірі 199 513,27 грн, та в якій указував на часткове погашення відповідачкою суми заборгованості шляхом добровільної реалізації предмету іпотеки, не перевірив цих доводів заяви, у зв`язку з чим неправильно застосував норми матеріального права, тобто не застосував до спірних правовідносин положення статті 36 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, зокрема незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Отже, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга відповідачки ОСОБА_1 підлягає задоволенню з одночасним скасуванням оскарженого рішення суду, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, та ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Банку.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з частиною першою цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме на позивача у зв`язку з відмовою йому у позові. За таких обставин на користь відповідачки підлягають стягненню з позивача судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 2 730 грн, які документально підтверджені (а.с.149).

Положеннями п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги. А тому ОСОБА_1 підлягає поверненню з державного бюджету сплачений нею судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 2 730 грн згідно з квитанцією 0.0..1 від 06.04.2019, отримувач УК у м.Ужгород/м.Ужгород/22030101, код банку отримувача (ЄДРПОУ) 38015610, кредит рахунку 0004, МФО отримувача 899998, призначення платежу :*;101; НОМЕР_1 судовий збір на рішення від 01.04.2011, - у зв`язку з поверненням їй апеляційної скарги на підставі ухвали судді Закарпатського апеляційного суду від 23.04.2019 (а.с.54, 98-97).

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 1 квітня 2011 року скасувати.

У позові Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» на користь ОСОБА_1 2 730 гривень судових витрат, понесених нею по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації : АДРЕСА_3 ) сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 2 730 грн згідно з квитанцією 0.0..1 від 06.04.2019, отримувач УК у м.Ужгород/м.Ужгород/22030101, код банку отримувача (ЄДРПОУ) 38015610, кредит рахунку 0004, МФО отримувача 899998, призначення платежу :*;101; НОМЕР_1 судовий збір на рішення від 01.04.2011.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 4 лютого 2021 року.

Суддя-доповідачка

Судді