КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2021 року

м. Київ

справа № 373/498/20

провадження № 22-ц/824/7934/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач)

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

за участю помічника судді, який за дорученням головуючого судді здійснює повноваження секретаря судового засідання - Виноградової А.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 09 березня 2021 року у складі судді Опанасюка І.О.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з АТ «Державний ощадний банк України» на користь позивача 474 962 грн моральної шкоди, завданої смертю сина внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 16 000 грн судових витрат, пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 16 січня 2019 року близько 17 год. 20 хв. на 8 км автодороги Бориспіль-Дніпро, водій ОСОБА_3 , який перебував у трудових відносинах з АТ «Ощадбанк», керуючи автомобілем марки «ВІДІ VD СЗ/МЗ FT», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку м. Бориспіль, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який перебігав дорогу у невстановленому місці. Внаслідок ДТП ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.

Стверджував, що кримінальне провадження стосовно ОСОБА_3 закрито за відсутністю складу злочину на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Вказував, що станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу ОСОБА_3 була зареєстрована у ПрАТ «СК «Брокбізнес», з огляду на що, 10 липня 2019 року представник позивача повідомив страховика про настання страхового випадку та звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 25 038 грн - відшкодування моральної шкоди; 150 228 грн - відшкодування, пов`язане з втратою годувальника.

26 листопада 2019 року страховик погодився на виплату страхового відшкодування лише в частині моральної шкоди, що на думку позивача є недостатнім.

Зауважував, що позивачу було завдано значну моральну шкоду. Внаслідок смерті єдиного сина, позивач втратив нормальний спокійний сон, у зв`язку з чим погіршився його стан здоров`я. Окрім того, син був єдиною дитиною в сім`ї, надією батьків на допомогу в старості.

У зв`язку з тим, що ПрАТ «СК «Брокбізнес» виплачено ОСОБА_1 25 038 грн, вважав за необхідне стягнути з відповідача на свою користь 474 962 грн моральної шкоди.

Також зазначав, що позивач є особою з інвалідністю та відноситься до непрацездатних осіб, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК №326173 від 13 липня 2009 року та свідчить про те, що ОСОБА_1 у відповідності до п.3 ч.1 ст. 1200 ЦК України, втратив єдиного годувальника, з яким проживав в одному дворі.

Рішенням Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 09 березня 2021 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 07 квітня 2021 року представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення з АТ «Ощадбанк» на користь позивача 474 962 грн моральної шкоди, завданої смертю сина внаслідок джерела підвищеної небезпеки; 16 000 грн витрат на професійну правничу допомогу за звернення до суду з позовом; 15 000 грн витрат на професійну правничу допомогу за оскарження рішення суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим.

Зазначає, що суд не взяв до уваги того, що різка втрата батьком своєї дитини є психотравматичною подією, яка викликала надзвичайний стрес. Позивач відчуває пригніченість, депресію, страждання, які кожен день підсилюються. Окрім того, втрата єдиного сина зруйнувала нормальний життєвий устрій позивача.

Відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 000 грн є розумним, справедливим та таким, що зможе хоча б частково допомогти в організації життя після важкої втрати.

24 травня 2021 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив представника АТ «Ощадбанк» - Литвина А.В., в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив залишити скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки не сповістили, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що позивачем не доведено позовних вимог, оскільки останній не зміг пояснити суду з чого він виходить у визначенні моральної шкоди в сумі 474 962 гривень. Посилання позивача на те, що він є особою з інвалідністю з 2009 року та відноситься до непрацездатних осіб, втрату єдиного годувальника, з яким разом проживав в одному дворі, не пояснюють суду глибину «перенесених позивачем моральних страждань та нескінчених страждань, що будуть переслідувати» ОСОБА_1 , а також які істотні зміни у його життєвих стосунках відбулися.

Проте, колегія не погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2020 року у справі №373/486/20 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «СК «Брокбізнес» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, відмовлено.

Вказаним рішенням установлено, що 16 січня 2019 року близько 17 години 20 хвилин на 8 кілометрі автодороги Бориспіль-Дніпро, в межах Бориспільського району Київської області, водій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки «ВІДІ VD C3/C3 FT», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись в напрямку м. Бориспіль, проявив неуважність та безпечність, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який перебігав дорогу з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля, у невстановленому для цього місці. Внаслідок ДТП ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.

Постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГН Національної поліції в Київській області капітана поліції Іванюка О.О., кримінальне провадження №0000031 за ч.2 ст.286 КК України закрито за відсутністю складу злочину на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, оскільки в діях водія «ВІДІ VD C3/C3 FT», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , відсутні порушення ПДР України, та встановлено, що останній не мав можливості уникнути наїзду на ОСОБА_4 .

Встановлено, що станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «ВІДІ VD C3/C3 FT», реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована у відповідача відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/6388617.

Листом від 26 листопада 2019 року представнику позивача було повідомлено, що ПАТ «СК «Брокбізнес» у відповідь на заяву про виплату страхового відшкодування від 10 липня 2019 року, вважає, що пенсія ОСОБА_1 забезпечувала йому прожитковий мінімум, встановлений законом, він не може вважатись особою, яка потребує матеріальної допомоги, а отже ПАТ «СК «Брокбізнес» не має підстав для здійснення страхового відшкодування на утримання ОСОБА_1 . Разом з викладеним, представником відповідача було повідомлено представника позивача про виплату страхового відшкодування по вищевказаному страховому випадку лише в частині моральної шкоди у розмірі 25 038 гривень.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади АР Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоду завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно зі статтею 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.

Отже, право членам сім`ї померлого на компенсацію моральної шкоди у зв`язку зі смертю особи, спричиненої професійним захворюванням, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності професійного захворювання, або трудового каліцтва і причинного зв`язку між смертю і трудовим каліцтвом, а тому правовідносини щодо компенсації моральної шкоди членам сім`ї померлого виникають лише після його смерті та регулюються законодавством, яке діє на цей момент.

Розмір моральної шкоди, яка підлягає компенсації, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягaють такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди.

Отже, суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За таких обставин та зважаючи на те, що внаслідок ДТП ОСОБА_4 , який є сином позивача ОСОБА_1 , загинув на місці пригоди від отриманих тілесних ушкоджень, завданих джерелом підвищеної небезпеки, а саме автомобілем «ВІДІ VD C3/C3 FT», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю його сина.

Відповідно до вимог статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

У справі, яка переглядається, місцевим судом установлено, що ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з АТ «Державний ощадний банк України», тому відповідач зобов`язаний відшкодувати батьку померлого ОСОБА_4 моральну шкоду, завдану смертю сина, незалежно від своєї вини, що узгоджується з положеннями статті 1167 ЦК України та 173 КЗпП України.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини четвертої статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (частина друга статті 1193 ЦК України).

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Під час розгляду справи судом не було встановлено грубої необережності пішохода ОСОБА_4 .

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_4 перебігав дорогу з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля, у невстановленому для цього місці. Водночас, водій транспортного засобу «ВІДІ VD C3/C3 FT», реєстраційний номер НОМЕР_2 , не мав технічної можливості попередити наїзд на пішохода шляхом застосування екстреного гальмування в момент виникнення небезпеки руху.

При зверненні до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого, ОСОБА_1 зазначав, що страховик погодився на виплату страхового відшкодування лише в частині моральної шкоди, що на думку позивача є недостатнім.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Згідно з пунктами 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Матеріалами справи встановлено та не заперечувалось під час розгляду справи сторонами, що ПрАТ «СК «Брокбізнес» повідомило ОСОБА_1 про виплату страхового відшкодування по вищевказаному страховому випадку в частині моральної шкоди, заподіяної смертю сина, у розмірі 25 038 гривень.

Отже, дослідивши та надавши оцінку наявним у справі доказам як у цілому, так і кожному доказу окремо, колегія суддів доходить висновку про наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення, що дає ОСОБА_1 право на отримання від АТ «Ощадбанк» відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого внаслідок ДТП.

Таким чином, колегія суддів, виходячи з характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивача, пов`язаних з втратою єдиного сина, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, часткового відшкодування моральної шкоди страховою компанією у сумі 25 038 грн, враховуючи вимоги розумності і справедливості, доходить висновку про стягнення з АТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, завданої смертю сина, у розмірі 150 000 грн.

З урахуванням наведеного, колегія вважає, що суд першої інстанції на вказані положення законодавства, обставини справи та подані позивачем докази уваги не звернув, належним чином не дослідив матеріали справи, неправильно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 374 ЦК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про задоволення позову частково.

Відповідно до ч. 6, 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях на підставі пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Отже, з АТ «Ощадбанк» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 500,88 грн та апеляційної скарги у сумі 2 251,32 грн, а всього - 3 752,20 грн на користь держави.

Під час розгляду справи судом першої інстанції представник позивача заявляв клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000 грн.

Відповідно до частини першої пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтувати наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі №14-382цс19.

На підтвердження надання та отримання послуг з правничої допомоги представник позивача долучив до матеріалів справи копію Договору про надання професійної правничої допомоги №0159-ц від 06 квітня 2020 року, укладеного ОСОБА_1 з АО «Автопоміч»; копію Замовлення №1 на надання професійної правничої допомоги від 09 квітня 2020 року; Акт виконаних робіт (наданих послуг) від 13 квітня 2020 року; копію рахунку-фактури від 13 квітня 2020 року на суму 16 000 грн.

Відповідно до пункту 3.2 Договору №0159-ц від 06 квітня 2020 року вартість однієї нормо-години адвокатського об`єднання по наданню правничої допомоги за цим договором встановлено у розмірі 2 000 грн.

За змістом пунктів 2,3 Замовлення №1 на надання професійної правничої допомоги вартість правничої допомоги адвокатського об`єднання, вказаної у пункті 1 цього замовлення, визначається шляхом множення кількості затрачених адвокатським об`єднанням годин на вартість однієї нормо-години роботи, визначеної пунктом 3.2 Договору на надання професійної правничої допомоги №0159-ц від 06 квітня 2020 року.

Клієнт зобов`язаний здійснити оплату послуг адвокатського об`єднання, визначених пунктом 1 цього Замовлення, у розмірі, вказаному у пункті 2 цього Замовлення, протягом 5 календарних днів з дня отримання рахунку-фактури.

Відповідно до Акту виконаних послуг адвокатом на підготовку та ведення справи було затрачено всього 8 годин, за які передбачено сплату у розмірі 16 000 грн.

Відповідач виклав у відзиві на позовну заяву свої заперечення щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, зазначивши, що стягнення з відповідача 16 000 грн витрат на правову допомогу є неспівмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, а відтак необґрунтованим.

Зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено частково, розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути визначений із розрахунку пропорційності задоволених позовних вимог.

Отже, з АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 056 грн (16 000 * 31,6%).

Щодо вимог про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

До апеляційної скарги представником позивача долучено копію Замовлення на надання професійної правничої допомоги від 01 квітня 2021 року; Акт виконаних робіт (наданих послуг) від 07 квітня 2021 року та рахунок-фактура від 07 квітня 2021 року на суму 15 000 грн.

Згідно Акту виконаних робіт адвокатом під час підготовки та подання апеляційної скарги було затрачено 7,5 годин, вартість яких визначена у 15 000 грн.

Таким чином, зважаючи на часткове задоволення апеляційної скарги, розмір витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції становить 4 740 грн (15 000 * 31,6%).

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 09 березня 2021 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну смертю потерпілого, у розмірі 150 000 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги всього у розмірі 3 752,20 грн на користь держави.

Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 5 056 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 4 740 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено «15» червня 2021 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик