Постанова

Іменем України

29 січня 2021 року

м. Київ

справа № 731/262/19

провадження № 61-23105св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Управління поліції охорони в Чернігівській області

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 29 серпня 2019 року в складі судді Семенченка О. М. та постанову Чернігівського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року в складі колегії суддів: Бечка Є. М., Євстафіїва О. К., Іванової Г. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління поліції охорони в Чернігівській області (далі - УПО в Чернігівській області) про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов обґрунтовано тим, що з 03 липня 2018 року ОСОБА_1 працював на посаді охоронника взводу охорони об`єктів та публічної безпеки Прилуцького міжрайонного відділу УПО в Чернігівській області (далі - Прилуцький МВ УПО в Чернігівській області). Наказом УПО в Чернігівській області від 11 квітня 2019 року № 86 о/с його звільнено з роботи за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України (у зв`язку з закінченням дії договору).

Позивач вважав цей наказ незаконним, оскільки договір між УПО в Чернігівській області та Управління поліції охорони в Дніпропетровській області (далі - УПО в Дніпропетровській області) на послуги охорони на умовах субпідряду укладений на період із 21 червня 2018 року до 20 червня 2019 року, позивача прийнято на посаду охоронника на період дії зазначеного договору, тому звільнення з 11 квітня 2019 року є неправомірним. Також позивач зазначав, що його було звільнено в період перебування його у черговій відпустці за 2019 рік, що суперечить нормам КЗпП України.

Позивач просив визнати незаконним та скасувати наказ відповідача від 11 квітня 2019 року № 86 о/с в частині його звільнення з роботи за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України (у зв`язку з закінченням дії договору); поновити його на посаді охоронника взводу охорони об`єктів та публічної безпеки Прилуцького МВ УПО в Чернігівській області з 11 квітня 2019 року; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 29 серпня 2019 року у позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що договір про надання послуг з охорони від 19 червня 2019 року № 1255/43/23/Д-2018/111/1642, на період дії якого позивач ОСОБА_1 був прийнятий на посаду, втратив чинність з 00:00 год. 11 квітня 2019 року, що підтверджується додатковою угодою та наказом від 11 квітня 2019 року № 1504/д, тому саме з цього моменту виникає правова підстава для припинення строкового трудового договору, укладеного між відповідачем та позивачем ОСОБА_1 . Оскільки суд не знайшов підстав для поновлення позивача на роботі, то відсутні також і підстави для виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що строковий трудовий договір може укладатися на будь-який строк, визначений за погодженням сторін. При укладенні трудового договору на певний строк цей строк встановлюється угодою сторін і може визначатися не тільки конкретним періодом, але також і настанням певної події.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання незаконним та скасування наказу УПО в Чернігівській області від 11 квітня 2019 року в частині звільнення позивача з роботи за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України, оскільки ОСОБА_1 прийнято на роботу саме на період дії договору № 1255/43/23/Д-2018/111/1642 на послуги охорони нафтоперекачувальної станції «Гнідинці» акціонерного товариства «Укртранснафта» (далі - НПС «Гнідинці» АТ «Укртранснафта»), який закінчено за заявою замовника.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 29 серпня 2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року, справу передати на новий розгляд.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У лютому 2020 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що суди неправильно встановили фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, неповно та неналежно оцінили наявні в матеріалах справи докази, внаслідок чого дійшли помилкових висновків про законність його звільнення на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Доводи особа, яка подала відзив на касаційну скаргу

У січні 2020 року УПО в Чернігівській області подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило скаргу залишити без задоволення, рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

19 червня 2018 року між УПО в Дніпропетровській області та УПО в Чернігівській області укладений договір № 1255/43/23/Д-2018/111/1642, згідно з умовами якого УПО в Чернігівській області, як виконавець послуг, зобов`язувалось з 21 червня 2018 року до 20 червня 2019 року включно на свій ризик та своїми силами, а також необхідними засобами, на умовах субпідряду надати послуги з охорони особливо важливих об`єктів трубопровідного транспорту Філії «ПДМН», що полягають у охороні НПС «Гнідинці» (с. Гнідинці Варвинського району Чернігівської області). Всього для охорони задіяний 1 працівник поліції охорони.

Наказом УПО в Чернігівській області від 26 червня 2018 року у зв`язку з підписанням договору субпідряду від 19 червня 2018 року № 1255/43/23/Д-2018/111/1642 на забезпечення охорони НПС «Гнідинці» наказано начальнику Прилуцького МВ УПО в Чернігівській області забезпечити виставлення поста, належну організацію та контроль за несенням служби нарядом воєнізованої охорони, сталий контроль за своєчасним проведенням розрахунків за надані охоронні послуги, призначено відповідальну особу, а командиру взводу наказано скласти облікову карту на пост охорони, укомплектувати літерну справу, розробити та забезпечити пост службовою документацією тощо (а. с. 42).

ОСОБА_1 25 червня 2018 року подав заяву на ім`я в. о. начальника УПО в Чернігівській області про прийняття його з 03 липня 2018 року на посаду охоронника взводу охорони об`єктів та публічної безпеки Прилуцького МВ УПО в Чернігівській області на період дії договору на послуги охорони Філії «ПДМН» НПС «Гнідинці» АТ «Укртранснафта» (с. Гнідинці Варвинського району Чернігівської області (а. с. 47).

Згідно з копією витягу з наказу УПО в Чернігівській області від 27 червня 2018 року № 147о/с ОСОБА_1 прийнято охоронником взводу охорони об`єктів та публічної безпеки Прилуцького МВ УПО в Чернігівській області на період дії договору від 19 червня 2018 року № 1255/43/23/Д-2018/111/1642 на послуги охорони НПС «Гнідинці» АТ «Укртранснафта» з випробувальним терміном 1 місяць, з посадовим окладом 1 985,00 грн в місяць (а. с. 50)

Наказом УПО в Чернігівській області від 20 грудня 2018 року № 32о/с ОСОБА_1 надано щорічну відпустку за період роботи з 03 липня 2018 року до 03 липня 2019 року, тривалістю 14 календарних днів з 24 грудня 2018 року до 06 січня 2019 року (а. с. 53).

ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції (далі - Чорнобильська АЕС, а. с. 14).

Відповідно до копії заяви ОСОБА_1 останній звертався про надання йому додаткової відпустки, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 14 лютого 2019 року за 2019 рік (а. с. 49).

Наказом УПО в Чернігівській області від 04 лютого 2019 року № 30о/с ОСОБА_1 надана відповідна додаткова оплачувана відпустка тривалістю 16 календарних днів з 14 лютого до 01 березня 2019 року (а. с. 51).

Згідно з копією заяви ОСОБА_1 від 14 березня 2019 року, він у зв`язку зі станом здоров`я просив надати йому чергову відпустку за 2019 рік з 19 березня 2019 року та зазначав, що станом на 14 березня 2019 року перебуває на лікуванні в Державній установі «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Чернігівській області» (а. с. 48).

Наказом УПО в Чернігівській області від 20 березня 2019 року № 64о/с ОСОБА_1 надано відповідну щорічну відпустку тривалістю 12 календарних днів з 19 до 30 березня 2019 року (а. с. 52).

Згідно з листом начальника УПО в Дніпропетровській області від 11 квітня 2019 року № 929/43/23/01-2019, начальника УПО в Чернігівській області повідомлено, що з 11 квітня 2019 року об`єкт АТ «Укртранснафта» НПС «Гнідинці», с. Гнідинці Варвинського району Чернігівської області перейде під охорону УПО Дніпропетровської області (а. с. 137).

11 квітня 2019 року між УПО в Дніпропетровській області та УПО в Чернігівській області укладена додаткова угода № 1, відповідно до умов якої сторони погодили, що з 00:00 год. 11 квітня 2019 року договір про надання послуг з охорони на умовах субпідряду від 11 квітня 2019 року припиняє свою дію та вважається таким, що втратив чинність.

Наказом УПО в Чернігівській області від 11 квітня 2019 року у зв`язку з письмовим зверненням керівництва УПО Дніпропетровської області (листи від 11 квітня 2019 року № № 929/43/23/01-2019 та 934/43/23/01-2019) з 00:00 год. 11 квітня 2019 року договір від 19 червня 2018 року № 1254/43/23/Д-2018/111/1642 на послуги охорони об`єкта НСП «Гнідинці» АТ «Укртранснафта» наказано вважати таким, що втратив чинність, а начальникові Прилуцького МВ УПО в Чернігівській області ОСОБА_2 забезпечити зняття поста воєнізованої охорони (а. с. 139).

Наказом УПО в Чернігівській області від 11 квітня 2019 року № 86о/с ОСОБА_1 звільнено з займаної посади з 11 квітня 2019 року та вирішено утримати заробітну плату за використану наперед відпустку за 3 календарних дні (а. с. 141).

11 квітня 2019 року за підписом т. в. о. начальника відділу кадрового забезпечення УПО в Чернігівській області на ім`я ОСОБА_1 направлений лист про отримання трудової книжки (а. с. 11).

Згідно з актом інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № 25-01-104/0532, складений інспектором праці Управління держпраці у Чернігівській області 02 серпня 2019 року, порушень дотримання УПО в Чернігівській області законодавства про відпустки не виявлено.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження доводів позивача про те, що його звільнено з займаної посади під час перебування у черговій відпустці.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 травня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження у справі за його позовом до УПО в Чернігівській області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з тих підстав, що такий спір має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За приписами частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі статтею 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється за погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт).

Строк, на який працівник наймається на роботу, обов`язково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором. У трудовій книжці робиться запис без посилання на строковий характер трудових відносин.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення його строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частиною першою статті 36 КЗпП України.

Чинним трудовим законодавством України не передбачено обов`язку власника повідомляти працівника про закінчення дії строкового трудового контракту.

Закінчення строку трудового договору (контракту) припиняє трудові відносини тоді, коли вимогу про звільнення заявила одна зі сторін трудового договору - працівник чи власник або уповноважений ним орган. При такому волевиявленні однієї зі сторін друга сторона не може перешкодити припиненню трудових відносин.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Стаття 81 ЦПК України зобов`язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказами, згідно з вимогами статті 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Оцінка доказів проводиться судом на підставі вимог статті 89 ЦПК України, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Системний аналіз наведених процесуальних норм дозволяє дійти висновку, що кожна сторона зобов`язана вжити заходів та надати докази на підтвердження тієї обставини, на яку вона посилається як на підставу для задоволення вимоги чи навпаки на заперечення існування такі обставини, а суд, виходячи з наданих сторонами доказів здійснює їх оцінку.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, обґрунтовано виходив із того, що роботодавець, звільнивши позивача у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору, діяв у межах та відповідно до норм чинного трудового законодавства, а позивачем не доведено порушення відповідачем вимог законодавства під час його звільнення.

Посилання позивача на те, що його звільнення відбулося з порушенням трудового законодавства не заслуговує на увагу з тих підстав, що, як правильно враховано судами попередніх інстанцій, позивач був прийнятий на роботу охоронником взводу охорони об`єктів та публічної безпеки Прилуцького МВ УПО в Чернігівській області на період дії договору від 19 червня 2018 року про надання послуг з охорони на умовах субпідряду, зазначений договір відповідно до пункту 6.2.3 на вимогу замовника був достроково розірваний з 11 квітня 2019 року, а тому саме з цього моменту є таким, що припинив свою дію укладений з позивачем строковий трудовий договір.

Доводи касаційної скарги по те, що суди неправильно встановили фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, неповно та неналежно оцінили наявні в матеріалах справи докази, внаслідок чого дійшли помилкових висновків про законність звільнення позивача на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України, не заслуговують на увагу, оскільки по своїй суті зводяться до необхідності переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій, а суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Суд касаційної інстанції вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вимогам закону та не суперечать обставинам, що мають значення для справи, судами правильно застосовано закон, який підлягав до застосування, а тому підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями401, 409, 416 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги), Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 29 серпня 2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв С. О. Карпенко І. М. Фаловська