441/1172/20 2/441/89/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2021 р. Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Перетятько О.В.,

за участі секретаря Сорока М.В.,

відповідачки ОСОБА_1 ,

представника відповідачки ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Магерус Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Городку справу за позовом представника позивача ОСОБА_3 адвоката Кульчицького Олександра Сергійовича до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей Львівської районної державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення порядку побачень з дитиною, -

в с т а н о в и в :

Представник позивача ОСОБА_3 адвокат Кульчицький О.С. звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення порядку побачень з дитиною, а саме, просить зобов`язати відповідачку не чинити перешкод ОСОБА_3 у спілкуванні та особистому вихованні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передавати та забезпечувати побачення позивача з сином; встановити наступний порядок участі батька у вихованні сина особисті побачення позивача з сином за місцем проживання позивача протягом вихідних днів (з п`ятниці до неділі) не менше 2 разів на місяць без присутності матері; безперешкодне спілкування батька та сина за допомогою будь-яких засобів зв`язку, у тому числі, шляхом використання програм Viber, Skype чи інших, у вільний для дитини час протягом дня, не менше 5 разів на тиждень; під час відпустки позивача передавати дитину до нього , не менше одного разу на рік, тривалістю не менше одного тижня з метою спільного відпочинку та оздоровлення; відповідальність за забезпечення для сина можливості спілкування з позивачем в телефонному режимі, в тому числі, шляхом відеозв`язку через Viber та/або Skype, чи будь-який інший месенджер покласти на відповідача.

Позовну заяву мотивує тим, що рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 27.03.2020 р. шлюб між сторонами розірвано. Від такого мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з відповідачкою. Зазначив, що бажає проводити час із сином, однак відповідачка не дозволяє йому навідувати дитину та брати будь-яку участь у його вихованні, вважає, що зустрічі з дитиною мають відбуватися без участі колишньої дружини, оскільки син у присутності матері боїться висловити свої почуття, поводить себе сковано. Вказав, що він є відповідальним та люблячим батьком, цікавиться життям свого сина, у тому числі успіхами в його навчанні, з покликанням на норми Сімейного кодексу України, вважає, що відповідачкою порушується його право на участь у вихованні їхньої спільної дитини та спілкуванні з нею, тим самим завдано шкоди інтересам сина, з огляду на що виникла необхідність усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною та встановити порядок побачень.

Позивач в судові засідання не з`являвся, його представник у поданій суду заяві від 30.10.2020 р. позов підтримав з мотивів, наведених у ньому, просив справу розглядати у його та позивача відсутності. Крім того, представниками позивача адвокатом Водопийко Х.Т. та адвокатом Кульчицьким О.С. неодноразово подавались клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 32, 87, 123, 131, 162, 169-172).

Представник відповідачки та відповідачка в суді та у відзиві на позов вважають його надуманим та таким, що викликаний не справжнім бажанням батька спілкуватись з дитиною. Зазначила, що батько дитини після закінчення будівництва їхнього спільного житлового будинку в с. Бартатів Городоцького району Львівської області у 2016 році, після чергової сварки вигнав їх з дитиною на вулицю та не впускав додому, згодом змінив усі замки. Позивачка з сином орендувала квартиру в м. Городок Львівської області, де проживають і зараз. З того часу батько життям дитини та його здоровям, яке після вищезазначеного інциденту погіршилось, не цікавився, фінансово не підтримував, до неї із мирним врегулюванням спору щодо зустрічей з сином не звертався.

У лютому 2017 року позивач звернувся до органу опіки та піклування із заявою про визначення порядку побачень з дитиною, графіком якого скористався один раз зателефонувавши відповідачці пізно ввечері, та забажав вивести дитину на вулицю без присутності матері, на що отримав відмову.

В лютому 2018 року позивач повторно звернувся до органу опіки та піклування із заявою про визначення порядку побачень з дитиною, за його бажанням було змінено графік спілкування з дитиною на два дні на тиждень за попередньою домовленістю з матір`ю. Цим графіком він не користувався зовсім, зрідка відвідував дитину на перервах у школі, крім того, погрожував, що буде забирати дитину коли і куди він захоче, син має його слухати.

З огляду на відсутність будь-якої матеріальної підтримки позивача, відповідачка звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, а згодом і про їх збільшення. Вважає саме це приводом подання зазначеного позову до суду, між тим, зазначила, що враховуючи інтереси дитини, право сина на спілкування з батьком, добросовісно виконувала б вимоги вказаного розпорядження, однак бажання бачитись з дитиною, крім пояснень, викладених у позовній заяві, позивач не виявляє, жодних перешкод щодо побачень батька з дитиною у визначені в Розпорядженні органу опіки та піклування час та порядок нею позивачу не здійснюється.

Відповідачка в суді зазначила, що ініціативі позивача щодо зустрічей батька з сином не заперечує, однак просить суд врахувати першочергово інтереси дитини та проводити побачення з батьком лише за її участі та у денну пору доби, з огляду на побоювання сина, що батько відмовиться його повернути додому, а також з урахуванням дотримання розпорядку дня дитини, забезпечення відвідування ним гуртків, школи, лікарів, якщо такі заняття (відвідини) заплановані завчасно.

Позивач у відповіді на відзив заперечив пояснення відповідачки, вказав, що нею здійснювались перешкоди в побаченнях з дитиною, тому він звернувся в орган опіки та піклування Городоцької РДА, де йому визначено порядок та умови зустрічей з сином. Вказав, що відповідачка і надалі перешкоджає йому у побаченнях з дитиною, значив, що на дитину жодного негативного впливу не здійснює, взятий на себе обов`язок зі сплати аліментів він виконує вчасно та в повному розмірі. З покликанням на те, що його право на побачення з дитиною без присутності матері порушено, відповідачка, на його думку, у відзиві на надала доказів, які підтверджують те, що вона не чинить йому перешкод у спілкуванні з сином, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Львівської районної державної адміністрації Магерус Є.М. в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечила, оскільки позивачем не надано доказів того, що відповідачка чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, крім того, підтримала винесене органом опіки та піклування розпорядження, яким визначено спосіб участі у вихованні та спілкуванні позивача з сином, яке відповідачка зобов`язана виконувати. Зазначила, що жодних звернень, про перешкоди у спілкуванні з дитиною не надходило.

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Крім того, як зазначає у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії»).

Враховуючи те, що позивач та його представники неодноразово заявляли клопотання про відкладення розгляду справи, які були задоволені судом, в матеріалах справи наявні відповідь позивача на відзив відповідачки на позовну заяву, позивачем неодноразово долучались докази до матеріалів справи, які судом приймались, а тому суд вважає, що неявка позивача та його представників в судове засідання пов`язана із затягуванням розгляду справи, а відтак вважає за можливе розглянути справу у їхній відсутності на підставі доказів, які наявні в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення відповідачки та її представника, представника третьої особи, свідків, врахувавши думку дитини, вивчивши матеріали справи, всебічно, повно та об`єктивно оцінивши докази наявні у справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі, коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 153 Сімейного кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 155 Сімейного кодексу України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з положеннями статей 157, 159 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього кодексу. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Частиною 2 ст.159 Сімейного кодексу України передбачено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

За змістом ст. 19 Сімейного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, який рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 27.03.2020 р. розірвано.

За час шлюбу у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 (а.с. 9).

Згідно копій витягу з медичної картки ОСОБА_5 , медичної картки амбулаторного хворого, виписки з лікувального закладу ТОВ «Лазер Плюс», психолого-педагогічної характеристики директора НКВ № 5, вбачається, що дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із матір`ю по АДРЕСА_1 , навчається у 5-Б класі ОЗ Городоцького НВК № 5, характеризується позитивно, користується повагою серед вчителів та однокласників, мати приділяє належну увагу його вихованню, цікавиться навчанням, поведінкою та взаємовідносинами з іншими дітьми (а.с. 45-49, 56).

За положеннями ст.. 171 Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Із заслуханої думки дитини ОСОБА_4 , якому вже виповнилось 10 років та його рівень та розвиток дозволяє заслухати його думку, у присутності педагога ОСОБА_6 , в суді, вбачається, що хлопчик проживає разом з матір`ю, у них теплі, довірливі та дружні відносини, не бажає бачитись з батьком наодинці без матері, а також телефонувати йому, обґрунтовуючи тим, що у дитинстві батько вигнав його з мамою з дому, повторюючи, що вони йому не потрібні.

Із пояснень свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , класного керівника ОСОБА_6 , в суді, а не вірити таким у суду немає підстав, вбачається, що мати ОСОБА_1 самостійно здійснює догляд за дитиною, орендує квартиру, в якій проживає разом з сином, хлопчик прихильний до матері, відвідує заняття з англійської мови, які оплачує ОСОБА_1 , забезпечує належні умови для його розвитку, дитина час від часу їздить у село Мильчиці Городоцького району Львівської області до баби і діда, батько на шкільні заходи, сімейні та інші свята до дитини не навідується, ОСОБА_6 в суді показав, що батько один раз приходив у школу, де спілкувався з дитиною в його присутності, надавав сину кошти, від яких останній відмовився та бажання спілкуватись з батьком не виявляв (а.с. 57-84).

Із копій Розпорядження Городоцької РДА № 46 від 03.02.2017 р. вбачається, що на підставі заяви ОСОБА_3 , останньому визначено порядок участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_5 два вихідних дні на місяць у присутності матері та за попередньою домовленістю з нею (а.с. 11).

Розпорядженням Городоцької РДА № 153 від 19.02.2018 р. ОСОБА_3 змінено порядок участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином два дні на тиждень за попередньою домовленістю з матір`ю (а.с. 12).

Судом встановлено, що вказане Розпорядження до суду не оскаржувалось та ніким не скасовувалось, а отже є чинним та таким, що підлягає виконанню.

В свою чергу відповідачка стверджує, що виконує розпрядження № 153 від 19.02.2018, не чинить позивачу перешкод у спілкувані з дитиною, ОСОБА_3 , у свою чергу, сам не здійснює спроб до виконання положень вищевказаного розпорядження, навідується до дитини один раз у півроку. Після чергових відвідин дитини, просив його поїхати з ним, на що син не погодився, в результаті чого викликав поліцію, вказавши, що відповідачкою чиняться перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Згідно із копій заяви від 16.05.2020 р., письмових пояснень ОСОБА_3 від 16.05.2020 р., листа начальника Городоцького ВП Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області від 17.06.2020 р., убачається, що позивач звертався до поліції із заявою про те, що колишня дружина не дозволяє бачитися з сином, що зареєстроване в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України. Від 16.05.2020 р. за № 2269. За результатами перевірки по вказаному факту працівниками Городоцького ВП не було встановлено ознак кримінального правопорушення, у зв`язку з чим відомості про дану подію не було внесено в ЄРДР, рекомендовано звернутись в суд, перевірка по даному зверненню припинена (а.с. 14, 15-16, 18).

Покликання сторони позивача на перешкоди у спілкуванні з сином, не знайшли свого підтвердженя в показах свідків та в ході судового розгляду справи. Жодних доказів з моменту винесення Розпорядження Городоцькою РДА № 153 від 19.02.2018 р. у здійсненні перешкод в спілкуванні з дитиною станом на момент пред`явлення позову до суду та протягом розгляду справи в суді останнім не надано, що підтвердила відповідачка та малолітній ОСОБА_4 в суді.

За вимогами ст.ст. 12, 80, 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності.

Беручи до уваги вищенаведене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, забезпечуючи якнайкращі інтереси дитини, що є визначальною обставиною, яка має значення для вирішення цього спору, а також, вислухавши думку дитини, враховуючи ставлення та прихильність його до кожного з батьків, його вік, інші обставини, які здатні вплинути на фізичне і психічне здоров`я дитини, його моральний розвиток, суд дійшов висновку, що достатніх доказів на підтвердження існування будь-яких перешкод у вихованні дитини та спілкування з нею позивачем не надано та у суді доказів на їх підтвердження не здобуто.

Враховуючи наведене, суд вважає, що заявлені позивачем позовні вимоги є не обґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 89, 141, 211, 258-259, 265, 354 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні позову представника позивача ОСОБА_3 адвоката Кульчицького Олександра Сергійовича до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей Львівської районної державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення порядку побачень з дитиною, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Городоцький районний суд Львівської області шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14.06.2021 р.

Головуючий суддя Перетятько О.В.