ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 червня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/973/20

Головуючий у першій інстанції - Олійник В. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/561/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Губар В.С., Харечко Л.К.

секретар: Позняк О.М.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кубгаз-Борова»

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кубгаз-Борова» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, індексації заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, моральної шкоди (суддя Олійник В.П.), ухвалене о 09 год. 40 хв. у м.Ніжин, повний текст рішення складено 20 січня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ТОВ «Кубгаз-Борова» 13 102 грн 17 коп. заборгованості по заробітній платі протягом 2017 та 2018 року (без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів); 389 136 грн середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку (без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів); 159 грн 75 коп. індексації заробітної плати (без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів); 2684 грн 58 коп. компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати (без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів); 30 000 грн на відшкодування моральної шкоди. Позов мотивовано тим, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 07 жовтня 2016 року по 08 липня 2019 року на посаді охоронника. ОСОБА_1 посилався, що відповідачем фальсифікувалися дані в розрахункових щомісячних листах, де зазначалися дані про повне використання позивачем щорічної відпустки, хоча фактично у змінних графіках роботи малися інші дані щодо відпрацьованих днів. Позивач вказував, що оскільки відповідач не провів повний розрахунок при звільненні (не нарахована та не сплачена заробітна плата за роботу під час відпустки в 2017-2018 роках), то відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За доводами ОСОБА_1 , індексація є складовою заробітної плати в частині додаткової заробітної плати, відтак за її невиплату роботодавець несе відповідальність як за невиплату заробітної плати, а працівник у свою чергу може звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому суми індексації. Заподіяну товариством моральну шкоду позивач обґрунтовує тим, що порушення його трудових прав призвело до моральних страждань, втрати душевного спокою, роздратованості через злочинне свавілля відповідача, позбавленого часу у щорічних відпустках на виховання двох неповнолітніх доньок та зароблених коштів для родини, вжиття додаткових зусиль для організації життя, що пов`язане з оформленням документів, листів, звернень на Урядову гарячу лінію, багаточисельних скарг.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що подія безпосереднього виконання позивачем обов`язків охоронника під час перебування у щорічних основних відпустках у встановленому порядку не доведена.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, щовідповідачем надано сфальсифіковані, вигідні йому табелі обліку робочого часу з 01.05.2017 по 14.05.2017 та з 28.05.2018 по 07.06.2018, які кардинально різняться із змінними графіками роботи за травень та червень 2018 року. Позивач вказує, що судом не враховано інформацію щодо телефонних з`єднань номерів ОСОБА_1 в період щорічної відпустки у розташуванні базових станцій виключно в Луганській та Донецькій областях (за місцем розташування роботодавця), а не в м.Ніжині Чернігівської області за місцем проживання позивача. За доводами ОСОБА_1 , суд не надав висновку з мотивуванням щодо наданих позивачем журналів передання змін, про контрольно-пропускний режим в`їзду та виїзду транспортних засобів на територію ТОВ «Кубгаз-Борова». Натомість відповідачем не надано уточнюючу інформацію, які існують на підприємстві виробничі журнали чергувань, обліку рухомого, нерухомого майна, які були б пов`язані з роботою охоронників. Також ОСОБА_1 посилається, що судом не з`ясовано питання щодо належності чи неналежності витягу із рапортом за 28.05.2018 року про прийом чергування охоронником ОСОБА_1 . Позивач вважає, що фактичні дати надання відпусток працівникам повинні повністю збігатися із даними, внесеними до графіків змінності робочого часу, а саме в травні і червні 2018 року. Крім того, ОСОБА_1 вказує, що графіки змінності робочого часу в ТОВ «Кубгаз-Борова» умисно не передбачають місця для 24-х днів щорічної відпустки, щоб 14 днів відпочинку після 14 днів робочої вахти вважались одночасно 14-тю днями щорічної відпустки. Позивач зазначає, що свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надали показання щодо роботи позивача у його щорічних відпустках, посилаючись на те, що всі разом одним транспортом пересувалися, чітко бачили один одного, хто коли змінюється, хто коли їде на вахту, хто коли з вахти повертається, про роботу працівника під час відпустки зазначалося в журналах, які згодом зникли. За доводами ОСОБА_1 , у його клопотанні було доведено обґрунтованими, неспростовними доводами, що табельник Шевченко С.В. вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1, ч.4 ст.358 КК України, а саме підроблення офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, та використав завідомо підроблений документ, а саме табелі обліку робочого часу у спірні періоди, проте суд не встановив підстав для постановлення окремої ухвали. Позивач вважає, що оскільки ТОВ «Кубгаз-Борова» не проведено з позивачем розрахунок за періоди роботи квітень-травень 2017 року, травень-червень 2018 року під час щорічних відпусток, тому відлік тримісячного строку не розпочато та процесуальний строк на стягнення середнього заробітку не пропущено.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Кубгаз-Борова» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Відповідач вважає, що судом вірно не взято до уваги неналежні додані позивачем до позовної заяви докази та сумнівні показання свідків. ТОВ «Кубгаз-Борова» посилається, що додана до позову Робоча інструкція охоронників товариства від 29 … 2017 (місяць неможливо прочитати) не є локальним актом товариства, більш того, містить назви структурних підрозділів та виконавчого органу, що не відповідають організаційній структурі товариства. За доводами відповідача, товариство не веде журналів чергувань чи журналів рапортів. Також відповідач вказує, що графіки змінності, затверджені на підприємстві, та фактичні дати надання відпусток працівникам можуть не збігатися, в той час як на підприємстві ведеться Табель обліку робочого часу, який відображає фактичне використання робочого часу, а не планове (тобто заплановане графіками роботи, наказами про відпустки/відрядження) або обґрунтоване (листками непрацездатності, довідками тощо). ТОВ «Кубгаз-Борова» зазначає, що поширена позивачем інформація щодо фальсифікації відповідачем табелів обліку робочого часу є твердженням про факти, яких не існувало та які не можуть бути підтверджені.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції не відповідає.

По справі встановлено, що наказом ТОВ «Кубгаз-Борова» №24-к тр від 06 жовтня 2016 року ОСОБА_1 прийнято охоронником Відділу охорони та контрольно-пропускного режиму з 07 жовтня 2016 року в порядку переведення із ТОВ «КУБ-ГАЗ» (а.с.16-17, 137 зворот т.1).

Згідно з Наказом ТОВ «Кубгаз-Борова» №49-к тр від 08 липня 2019 року ОСОБА_1 звільнено 08 липня 2019 року за власним бажанням, ст.38 КЗпП України, відмінено з 08 липня 2019 року доручення ОСОБА_1 , охороннику Відділу охорони та контрольно-пропускного режиму, виконання обов`язків водія автотранспортних засобів в порядку суміщення професій (а.с.138 т.2).

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 , вказував, що протягом 2017-2018 років під постійними погрозами звільненням начальник відділу охорони та контрольно-пропускного режиму та інші керівні особи відповідача змушували його використовувати щорічну відпустку не 24 календарних дні, а фактично тільки 14 календарних днів, маючи 10 невикористаних днів відпустки.

Відповідно до ст.10 КЗпП України з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань укладається колективний договір.

Відповідно до умов Колективного договору між власниками і трудовим колективом ТОВ «Кубгаз-Борова» на 2015-2017 роки, затвердженого Протоколом загальних зборів трудового колективу 05.05.2015 №3, норма тривалості робочого часу працівників підприємства складає 40 годин на тиждень, вихідні дні - субота і неділя; тривалість щорічної основної відпустки для працівників підприємства складає 24 календарні дні; графік чергових щорічних відпусток затверджується працедавцем до 5 січня поточного року з урахуванням побажань працівників, які надаються відділу кадрів до 20 грудня попереднього року (а.с.139-142 т.1).

Згідно з пунктами 2.1, 3.1 Положення про оплату праці працівників ТОВ «Кубгаз-Борова» (Додаток 1 до Колективного договору) на підприємстві встановлюється почасово-преміальна система оплати праці, при якій працівникам оплачується за фактично відпрацьований час, а також виплачуються премії за результатами роботи за квартал. При цьому фактично відпрацьований час оплачується виходячи з встановленого окладу. Облік фактично відпрацьованого часу працівників, оплата праці яких здійснюється за почасово-преміальною системою, ведеться на підставі табелів обліку використання робочого часу.

Згідно з пунктом 6.7 Правил внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «Кубгаз-Борова» (Додаток 3 до Колективного договору) на безперервно діючих підприємствах, а також в окремих виробництвах, цехах, дільницях, відділеннях і на деяких видах робіт, де за умовами виробництва (роботи) не може бути додержана встановлена для даної категорії працівників щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, допускається за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації запровадження підсумованого обліку робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин (статті 50 і 51). При змінних роботах працівники чергуються в змінах рівномірно, відповідно графіків.

Позивач 23 березня 2017 року був під підпис ознайомлений про зміну істотних умов праці, а саме про те, що з 01 червня 2017 року йому буде встановлено змінний режим роботи та почасова тарифна ставка (а.с.208 зворот т.1).

31 травня 2017 року відділ охорони та контрольно-пропускного режиму було включено до переліку окремих виробництв, цехів, дільниць, відділів, професій, посад і деяких видів робіт, де застосовується підсумований облік робочого часу (а.с.167 т.1).

У зв`язку з запровадженням змін в організації виробництва і праці Відділу охорони та контрольно-пропускного режиму для забезпечення щоденної охорони та контрольно-пропускного режиму УПГ Ольгівського ГКР наказом ТОВ «Кубгаз-Борова» №20-ОД від 31 травня 2017 року встановлено з 01 червня 2017 року змінний режим роботи з підсумованим обліком робочого часу погодинну систему оплати праці та оплату праці згідно зі штатним розписом працівникам відділу охорони та контрольно-пропускного режиму, зокрема ОСОБА_1 (а.с.209 т.1). При цьому наказано затвердити змінні графіки роботи для працівників Відділу охорони та контрольно-пропускного режиму.

Статтею 74 КЗпП України встановлено, що громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору - ч.1 ст.75 КЗпП України.

Відповідно до Наказу ТОВ «Кубгаз-Борова» №10-к тм від 13 квітня 2017 року ОСОБА_1 надано щорічну основну відпустку на 24 календарних дні з 18 квітня 2017 року по 14 травня 2017 року за період з 07.10.2016р. по 06.10.2017р. (а.с.175 т.1).

Наказом ТОВ «Кубгаз-Борова» №25-к тм від 08 травня 2018 року ОСОБА_1 надано основну щорічну відпустку на 24 календарних дні з 14 травня 2018 року по 07 червня 2018 року за період роботи з 07 жовтня 2017 року по 06 жовтня 2018 року (а.с.45 т.1).

29 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Кубгаз-Борова» із письмовою вимогою нарахувати та виплатити йому заробітну плату за роботу 10 днів в період відпустки з 18.04.2017 року по 14.05.2017 року, а також в період відпустки з 14.05.2018 року по 07.06.2018 року, компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати в 2017 та 2018 роках, середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати з 18 квітня 2017 року по дату звільнення - 08 липня 2019 року (а.с.53 т.1).

Згідно з довідкою ТОВ «Кубгаз-Борова» №40 від 15 травня 2020 року товариство не має заборгованості перед ОСОБА_1 з виплати заробітної плати за період з 07.10.2016 року по 08.07.2019 року (а.с.131 т.2).

Позивач направляв на адресу Головного управління держпраці у Харківській області та Державної служби України з питань праці звернення про проведення інспекційного відвідування ТОВ «Кубгаз-Борова», на які надані відповіді, що згідно наданих табелів обліку використання робочого часу, відомостей нарахування та виплати заробітної плати за період роботи на підприємстві заробітна плата нараховувалась та виплачувалась за фактично відпрацьований час (а.с.23-25 т.1). Також встановлено, що відповідно до наданих адміністрацією підприємства наказів про надання позивачу основної щорічної відпустки та табелів обліку робочого часу за відповідні періоди йому надавались у 2017 та 2018 роках основні щорічні відпустки на 24 к.д. (а.с.29-33 т.1).

Згідно із табелями обліку робочого часу ОСОБА_1 з 18 квітня по 14 травня 2017 року, а також з 14 травня по 07 червня 2018 року перебував у відпустці (а.с.108 зворот-109 т.2).

Проте відомості табелів обліку робочого часу за травень-червень 2018 року не узгоджуються із змінними графіками роботи на травень-червень 2018 року, які погоджені головним інженером товариства і уповноваженим представником трудового колективу, а також з якими були ознайомлені під підпис охоронники, в тому числі і позивач, і відповідно до яких ОСОБА_1 не працював лише 14 днів - в період з 14 по 27 травня 2018 року, а в період з 28 травня по 10 червня 2018 року він відбував свою робочу 14-денну робочу зміну (а.с.55-56 т.1). При цьому відповідачем не надано доказів на підтвердження внесення змін у вже затверджені змінні графіки роботи та доказів на спростування наданих позивачем доказів (змінних графіків).

Дані змінних графіків роботи не було враховано і Управлінням держпраці при проведенні інспекційних відвідувань ТОВ «Кубгаз-Борова».

За заявою ОСОБА_1 щодо порушення його трудових прав керівництвом ТОВ «Кубгаз-Борова» Ізюмською місцевою прокуратурою Харківської області 04 лютого 2020 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000010 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172 КК України (а.с.36 т.1). 23 червня 2020 року винесена постанова про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України (а.с.223, 266 т.2).

ОСОБА_1 до позовної заяви додано копію рапортів, відповідно до яких позивач 30 квітня 2018 року разом з іншим охоронником прийняв чергування, а 14 травня 2018 року він здав чергування, 28 травня 2018 року прийняв чергування (а.с.52 т.1).

Також до суду першої інстанції позивачем було надано копії журналу пропусків автотранспорту на режимний об`єкт ТОВ «Кубгаз-Борова», який стосується періоду травень-червень 2018 року і який містить підписи як ОСОБА_1 , так і інших охоронників підприємства (а.с.102-104 т.1).

Пунктом 2.10. Робочої інструкції охоронника відділу охорони та контрольно-пропускного режиму, затвердженої директором ТОВ «Кубгаз-Борова» 05 жовтня 2016 року, встановлено, що охоронник приймає та здає об`єкт або вантажі, що перевозяться, із записом про це в журналі приймання-здавання об`єкта під охорону (а.с.231 зворот - 235 т.1). Відповідно до пунктів 6.2., 7.1. вказаної інструкції охоронник виконує роботу у складі бригади охоронників (не менше двох працівників). В робочому порядку взаємодіє з напарниками: приймає і здає чергування згідно з графіком роботи, доповідаючи про всі виявлені порушення та недоліки, що виникли на протязі зміни. Місцезнаходженням робочого місця охоронника є контрольно-пропускний пост охорони Установки з підготовки газу Ольгівського газоконденсатного родовища, що знаходиться за адресою: Луганська область, Кремінський район, Макіївська сільська рада «Газове родовище».

ТОВ «Кубгаз-Борова» заперечує наявність на підприємстві журналів приймання-здавання об`єкта під охорону, в`їзду-виїзду транспортних засобів на територію об`єкта, прийняття і здачі чергування згідно з графіком роботи. Проте при цьому відповідач не надає доказів наявності інших способів ведення контролю за роботою охоронників товариства, враховуючи специфіку роботи такого підприємства та його контрольно-пропускний режим.

Оскільки працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах, у разі неоднозначного трактування прав працівника чи роботодавця, коли є можливість прийняття рішення на користь того чи іншого, рішення приймається на користь працівника.

З урахуванням того, що ведення відповідних журналів передбачено робочою інструкцією охоронника відділу охорони та контрольно-пропускного режиму, а відповідачем не спростовано належними, допустимими та достатніми доказами факту ведення працівниками товариства таких журналів, колегія суддів приймає до уваги надані позивачем копії витягів із журналу про контрольно-пропускний режим в`їзду та виїзду транспортних засобів та копії рапортів про здачу-приймання охоронниками чергування, відповідно до яких ОСОБА_1 14, 28, 29, 30 травня, 05, 07 червня 2018 року перебував на робочому місці, в той час як повинен був перебувати у відпустці.

Відповідно до договору №54/10 від 22 листопада 2013 року ОСОБА_1 є абонентом ПрАТ «ВФ Україна» з телефонним номером НОМЕР_1 (а.с.80-81 т.1).

На виконання вимог ухвали суду першої інстанції про витребування доказів (інформації про телефонні з`єднання абонентських номерів позивача) ПрАТ «Київстар» надано довідку, що телефонний номер НОМЕР_2 в періоди часу з 01.05.2017 року по 15.05.2017 року та з 28.05.2018 року по 11.06.2018 року обслуговувався на умовах передплаченого зв`язку знеособлено (анонімно) (а.с.163-180 т.2). Згідно з наданою інформацією отримання вхідних та здійснення вихідних дзвінків у періоди часу з 01.05.2017 року по 15.05.2017 року та з 28.05.2018 року по 11.06.2018 року відбувалося в зоні дії базових станцій, зокрема у смт Кремінна Луганської області, с.Чернещина Борівського району Харківської області, сел.Нове Червонолиманського району Донецької області, с.Нововодяне Кремінського району Луганської області. Також відповідно до наданої ПрАТ «ВФ Україна» інформації телекомунікаційні послуги по номеру мобільного телефону НОМЕР_3 за вищевказані періоди часу надавалися у зоні дії базових станцій, зокрема м.Ізюм Харківської області, с.Залиман Кремінського району Луганської області, сел.Нове Лиманського району Донецької області, с.Чернещина Борівського району Харківської області, с.Ставки Лиманського району Донецької області, с.Макіївка Кремінського району Луганської області.

ОСОБА_1 на підтвердження своїх позовних вимог надав також фіскальні чеки на придбання товарів у спірні періоди у населених пунктах Луганської області та Харківської області, які свідчать про місце перебування позивача у періоди наданих йому відпусток за місцем розташування його робочого місця, а не за місцем проживання у Чернігівській області.

Крім того, факт роботи позивача у період його відпусток підтверджувався показаннями інших охоронників підприємства.

Вищевказані докази колегія суддів апеляційного суду трактує на користь позивача і вважає, що ОСОБА_1 доведено факт виконання своїх посадових обов`язків у щорічних відпустках у 2017 та 2018 роках і відповідно використання ним 14 днів щорічних відпусток замість наданих йому 24 днів.

Згідно з відповіддю Головного управління держпраці у Харківській області від 18 вересня 2019 року (а.с.23-25 т.1) на звернення ОСОБА_1 згідно із штатним розписом (конфіденційне повідомлення №30 від 06.10.2016 року) позивачу був встановлений оклад до 01 червня 2017 року у розмірі 8700 грн. За один день такої зміни заробітна плата складає 621,43 грн (8700 грн : 14 днів). Отже, заборгованість за 10 днів роботи у 2017 році становить 6214,30 грн (621,43 х 10).

Відповідно до конфіденційних повідомлень №21 від 29.12.2017 року та №15 від 10.05.2018 року погодинна тарифна ставка охоронника з 01 січня 2018 року становить 52,39 грн, з 1 червня 2018 року - 67,00 грн. Згідно з долученим змінним графіком роботи на травень 2018 року робота в денний час з 28 по 31 травня становить 11 год за день. Отже, заробітна плата за період з 28 по 31 травня 2018 року становить 1728,87 грн. Робота за період з 01 по 07 червня 2018 року включно також становила 11 год за день. При тарифній ставці 67,00 грн за вказаний період заробітна плата складає 5159,00 грн (67 х 11 х 7). Загальна сума заборгованості за 10 днів роботи становить 6887,87 грн (1728,87 + 5159,00).

Враховуючи викладене, заборгованість ТОВ «Кубгаз-Борова» перед ОСОБА_1 по заробітній платі за 2017 та 2018 рік складає 13102,17 грн (6887,87 грн + 6214,30 грн), яку належить стягнути з відповідача на користь позивача.

Статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» встановлено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Об`єктом індексації грошових доходів населення є, зокрема, оплата праці - ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Відповідно до пункту 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. N 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення". Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Розрахунок індексації невиплаченої заробітної плати ОСОБА_1 проведено вірно і відповідачем не спростовано. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 159,75 грн індексації заробітної плати.

Підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) - ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Відповідно до ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема заробітна плата.

Відповідно до ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженої постановою КМУ від 20 грудня 1997 року №1427, встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.

За період невиплати заробітної плати (з червня 2017 року по березень 2020 року) у розмірі 6214,3 грн сума компенсації обчислюється шляхом множення суми невиплаченої заробітної плати на коефіцієнт приросту споживчих цін і становить 2684,58 (6214,30 х 43,2). Відповідачем вказаний розрахунок втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати не спростований і вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення позивача) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу.

Згідно із ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обо`язку виникають передбачені статтею 117 КЗпП України правові підстави для застосування матеріальної відповідальності.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Втім, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Необхідно також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у таких відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) зазначила, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутися до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи свої права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим стосовно роботодавця, а також стосовно третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру застосовуваного судом заходу відповідальності може призводити до об`єктивно нерозумних і несправедливих наслідків.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване також на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані передусім не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу матеріальної відповідальності роботодавця, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті насамперед відповідає стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення зазвичай ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та визначених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16 критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Обчислення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку проводиться згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок № 100).

Згідно абзаців першого та третього пункту 2 Постанови № 100 (в редакції, чинній на час подання позову) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку № 100 (в редакції, чинній на час подання позову) встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Враховуючи, що ОСОБА_1 був звільнений у липні 2019 року, а у травні-червні 2019 року він працював неповний місяць, оскільки перебував у відпустці, для розрахунку середнього заробітку враховуються дані за березень і квітень 2019 року. Згідно із табелями обліку робочого часу тривалість робочого дня у вказані місяці для позивача становила 11 год, а згідно з конфіденційним повідомленням №15 від 10 травня 2018 року погодинна тарифна ставка охоронника становила 67,00 грн. Отже, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становила 737 грн (67,00 грн х 11 год).

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач підтримував позовні вимоги щодо суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, зазначеної у позові, і зазначав, що середній заробіток за весь час затримки він просить стягнути не по день постановлення судового рішення, а по день подання позову (06 березня 2020 року).

Вбачається, що з часу затримки розрахунку (з червня 2017 року) по день звернення до суду минуло 33 повних місяці, з яких в середньому для позивача 16 робочих днів кожного місяця - всього 528 робочих днів. Отже, середній заробіток за весь час затримки розрахунку складає 389 136 грн (528 х 737).

Колегія суддів апеляційного суду, аналізуючи обставини справи, приходить до висновку про констатацію тривалого порушення прав позивача на відпочинок, небажання відповідача добровільно відновити порушені права, тривалий розгляд справи судом першої інстанції та в зв`язку з цим можливість позивача розраховувати на значно більшу суму компенсації своїх майнових втрат, не знаходить підстав для зменшення суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, заявленої позивачем.

У п.9 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма права містить перелік юридичних фактів, що є підставою виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до абз.2 ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Колегія суддів апеляційного суду вважає такими, що заслуговують на увагу, доводи ОСОБА_1 про те, що порушення його трудових прав призвело до заподіння моральної шкоди, оскільки позивача було позбавлено часу у щорічних відпустках на виховання двох неповнолітніх доньок та зароблених коштів для родини, а також змушено вживати додаткові зусилля для організації свого життя, що пов`язане з оформленням документів, листуванням з Управлінням праці, ініціюванням проведення перевірок роботодавця, написанням скарг та витрачанням часу для звернення до суду за захистом свої прав.

Враховуючи обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер майнових втрат, зокрема, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, суд апеляційної інстанції вважає, що справедливою сумою компенсації моральних страждань є 10 000 грн.

Доводи ОСОБА_1 про наявність підстав для задоволення клопотання про постановлення окремої ухвали не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до ч.1 ст.262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

У вересні 2020 року позивач подав до суду клопотання про постановлення окремої ухвали, в якому просив повідомити СВ Борівського відділення поліції Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області про порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1, ч.4 ст.358 КК України, та зобов`язати його внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення начальником відділу охорони та контрольно-пропускного режиму ТОВ «Кубгаз-Борова» Шевченко С.В. дій, що містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1, ч.4 ст.358 КК України. В обгрунтування підстав клопотання позивач посилався на те, що табельник ТОВ «Кубгаз-Борова» надав табелі обліку робочого часу з 01 по 31 травня 2017 року, з 01 по 31 травня 2018 року, з 01 по 30 червня 2018 року, які є повністю підробленими, сфальсифікованими, такими, що є використані та вигідні товариству, не відповідають дійсним обставинам.

Проте питання щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань вирішується в порядку, встановленому кримінальним процесуальним кодексом України, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення клопотання позивача.

Враховуючи викладене в сукупності, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі у розмірі 13 102,17 грн, індексації заробітної плати 159,75 грн, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати 2684,58 грн, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку 389 136 грн, моральної шкоди 10 000 грн.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовом сплачено 840,80 грн за вимоги про стягнення моральної шкоди (а.с.1 т.1), а також 3891,36 грн за вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку (а.с.2 т.1).

У зв`язку із тим, що вимоги про стягнення моральної шкоди задоволено частково (на 33,3%), то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 280 грн судового збору (840,80 грн х 33,3%) за вказані вимоги. Також за задоволені позовні вимоги про стягнення середнього заробітку підлягають стягненню сплачені позивачем 3891,36 грн судового збору, а всього за розгляд справи судом першої інстанції з відповідача на користь позивача належить стягнути 4171,36 грн (3891,36 + 280).

Згідно із ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Вбачається, що за позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку, індексації заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати позивач мав сплатити 4050,83 грн судового збору ((13102,17 + 389136 + 159,75 + 2684,58) х 1%).

Враховуючи, що позивачем сплачено 3891,36 грн судового збору, залишок судового збору, від сплати якого позивач звільнений, а саме 159,47 грн (4050,83 - 3891,36) належить стягнути з відповідача на користь держави.

За подання апеляційної скарги до сплати підлягало 6526,24 грн судового збору (389136 +13102,17 + 159,75 + 2684,58 + 30000)) х 1% х 150%).

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 15 березня 2021 року задоволено клопотання ОСОБА_1 і зменшено йому розмір належних до сплати судових витрат до 4142,35 грн.

Судом апеляційної інстанції апеляційну скаргу задоволено частково (на 95%).

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3935,23 грн судових витрат за апеляційний розгляд справи (4142,35 х 95%). При цьому залишок судового збору, від сплати якого позивач звільнений, а саме 2383,89 грн (6526,24 - 4142,35) належить стягнути з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 січня 2021 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кубгаз-Борова» (місцезнаходження: 63801, Харківська область, Борівський район, смт Борова, вул.Підлиманська, буд.25, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) 13 102 (тринадцять тисяч сто дві) грн 17 коп. заборгованості по заробітній платі (без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів), 389 136 (триста вісімдесят дев`ять тисяч сто тридцять шість) грн 00 коп. середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку (без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів), 159 (сто п`ятдесят дев`ять) грн 75 коп. індексації заробітної плати (без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів), 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 58 коп. компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати (без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів), 10 000 (десять тисяч) грн на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кубгаз-Борова» на користь ОСОБА_1 4 171 (чотири тисячі сто сімдесят одна) грн 36 коп. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кубгаз-Борова» на користь держави 159 (сто п`ятдесят дев`ять) грн 47 коп. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кубгаз-Борова» на користь ОСОБА_1 3 935 (три тисячі дев`ятсот тридцять п`ять) грн 23 коп. за апеляційний розгляд справи.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кубгаз-Борова» на користь держави 2 383 (дві тисячі триста вісімдесят три) грн 89 коп. судового збору за апеляційний розгляд справи.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 14 червня 2021 року.

Головуючий: Судді: