Справа 461/87/19
Провадження 2/522/4696/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Шенцевої О.П.,

при секретарі - Кісліної В.І,

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» (65020, місто Одеса, вулиця Базарна, 104) про стягнення пені, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Галицького районного суду м. Львова з позовом до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про стягнення пені (а.с. 1-2).

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 02 липня 2019 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року справу було передано за підсудністю до Приморського районного суду м.Одеси.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 12 листопада 2019 року справу було прийнято до провадження, та ухвалено розглядати її за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначене на 31 січня 2020 року.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 01 червня 2020 року було закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20 липня 2020 року.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, надав заяву про розгляд справи за його відсутності суду.

Представник відповідача подав заяву про проведення судового засідання згідно ч. 2 ст. 247 України.

Суд зазначає, що у відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Засади статтей 3, 11 ЦПК України, статті 15 ЦК України, а також положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів безстороннім та належним судом, утвореним відповідно до закону.

За викладених обставин суд вважає за можливе розглянути заявлені вимоги за відсутності учасників у справі на підставі наявних доказів, та в зв`язку з таким висновком вказує наступне.

Судом встановлено, що 28 квітня 2012 року Приморським районним судом м.Одеси було прийнято заочне рішення у справі №1522/6783/12, яким стягнуто з відповідача на користь позивача суму внеску та відсотки по ньому за депозитним Договором № ЛВ-1/0120/09/1551 від 21 вересня 2009р. та договору № ЛВ-20/0041/08/986 від 19 вересня 2008, з урахуванням додаткового договору № 1 від 21 липня 2009 в розмірі 9507,57 грн.

Рішення суду набрало законної сили та на його виконання був виданий виконавчий лист, направлений позивачем на примусове виконання до Другого Приморського відділу ДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області. Водночас, відповідач рішення суду не виконує, отримані від позивача кошти за вказаними депозитними договорами не повернув.

Вказані обставини відповідачем у справі не заперечувались.

З огляду на викладене, позивачем нарахована пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання з повернення суми вкладів за вказаними депозитними договорами у сумі 68929.75 гривень за період з 01 січня 2018 року по 25 січня 2018 року та за період з 26 січня 2018 року по 31 січня 2018 року в сумі 18254.52 гривень.

Правовою підставою своїх вимог позивач визначив статті 11, 509, 524, 533-525, частину 2 статті 551, статті 599, 600, 601, 625, 604, 609, 631, 1048, 1054 Цивільного кодексу України, статтю 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань». Також зроблено посилання на постанови Верховного Суду України.

Відповідач заперечував проти задоволення позову та вказував, що позивач просить стягнути пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, хоча це не передбачено ані договорами між сторонами у справі, ані діючим законодавством, стягнення пені суперечить ЗУ «Про відповідальність за невиконання грошових зобов`язань», оскільки цим законом передбачений граничний розмір пені, а конкретний розмір має погоджуватись сторонами договору; стягнення пені не може ґрунтуватися й на статті 1048 ЦК України, оскільки вона не застосовується до наслідків невиконання рішення суду. Також відповідач зазначив, що його зобов`язання перед позивачем є припиненими відповідач в 2011-2016 роках перебував в межах процедури банкрутства. Відповідно до діючої на той час редакції ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», вимоги, що не були заявлені в межах справи про банкрутство - припинилися. Про це прямо зазначено в ухвалі господарського суду про припинення провадження у справі про банкрутство.

Надаючи оцінку вказаним доводам учасників справи, суд зазначає наступне.

31 травня 2011 року Господарським судом Одеської області було відкрито провадження у справі N 7/17-2087-2011 про визнання кредитної спілки "Перша кредитне товариство" банкрутом.

05 травня 2013 року судом затверджено реєстр кредиторів кредитної спілки.

05 квітня 2016 року Господарським судом винесено ухвалу про припинення провадження у справі та затверджено мирову угоду з кредиторами вкладниками, згідно умов якого сплата заборгованості відстрочується на один рік від моменту затвердження мирової угоди та сплачується після закінчення цього строку (а7с7. 24).

Пунктом 8 вказаної ухвали передбачено, що «вимоги конкурсних кредиторів відповідно до частини 2 статті 14 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі - не розглядаються і вважаються погашеними.

Відповідно до частини 1 статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

До Господарського суду Одеської області позивач не заявляв вимоги про визнання його конкурсним кредитором, що визнано ним у відповіді на відзив.

Постановою Одеського апеляційного суду від 24.02.2021 року у справі №1522/6783/12 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист Приморського районного суду м. Одеси №2/1522/6783/12 від 21 червня 2012 року по справі за позовом позивача до відповідача про стягнення заборгованості за вказаними в позові депозитними договорами з огляду на те, що грошові вимоги позивача до відповідача виникли до порушення справи про банкрутство відповідача (31 травня 2011 року) та не були заявлені до 13 серпня 2011 року (тридцять днів з дня опублікування в газеті «Урядовий кур`єр»), а отже, є погашеними і стягнення коштів за такими вимогами є протиправними.

Зважаючи на викладене, зобов`язання відповідача перед позивачем, які виникли на підставі депозитних договорів припинилися на підставі спеціальних норм ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Посилання позивача на положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», як на підставу для стягнення пені, є помилковими.

Згідно з преамбулою вказаного закону, предметом регулювання даного закону є договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», визначення в Законі певного переліку суб`єктів правовідносин, на які поширюється його дія, зумовило виняток із загального правила про поширення дії Закону на всіх учасників відповідних правовідносин. Таким чином, перелік суб`єктів правовідносин, встановлений Законом, є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. В аспекті конституційного звернення положення другого речення преамбули цього Закону, з наступними змінами, у взаємозв`язку з положеннями статей 1, 3 Закону потрібно розуміти так, що обмеження пені у грошових зобов`язаннях подвійною обліковою ставкою НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, поширюється на правовідносини, суб`єктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності (підприємці).

Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 16 квітня 2021 року у справі №461/709/19 між тими самими сторонами щодо стягнення пені за іншій проміжок часу.

З аналізу змісту депозитних договорів між сторонами у справі встановлено, що позивач у правовідносинах з відповідачем не виступав суб`єктом підприємницької діяльності, у зв`язку з чим положення ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» до спірних правовідносин не підлягають застосуванню.

Також, положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Згідно із частиною 1 статті 549 та частини другої статті 551 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Оскільки умовами укладених між сторонами депозитних договорів від 19 вересня 2008 року та 21 вересня 2009 року, не передбачено відповідальності відповідача за несвоєчасне виконання зобов`язання у вигляді сплати пені, у суду відсутні правові підстави для стягнення з відповідача пені.

Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 16 квітня 2021 року у справі №461/709/19 між тими самими сторонами щодо стягнення пені за іншій проміжок часу.

Додатково, суд погоджується з доводами відповідача про помилковість наданого позивачем розрахунку суми пені, оскільки позивач у своїх розрахунках не враховує необхідність поділу обрахованої суми пені на кількість днів у році та множення на кількість днів відповідного періоду прострочення.

Водночас, суд не проводить власний розрахунок суми пені, оскільки за встановлених обставин та відповідних їх норм права, підстави для стягнення з відповідача пені у справі відсутні взагалі.

Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення на його користь компенсації за відрив від звичайних занять, суд зазначає, що вона не підлягає задоволенню в силу відсутності в матеріалах справи будь-яких фактичних обґрунтувань, нормативних посилань та доказів на її підтвердження.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 "Про судове рішення у цивільній справі", враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Ващенко проти України" (Заява N 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Також в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Вказане доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п. 45 Рішення ЄСПЛ у справі "Бочаров проти України" від 17.06.2011 р., заява N 21037/05; п. 75 Рішення ЄСПЛ у справі "Огороднік проти України" від 05.05.2015 р., заява N 29644/10; п. 52 Рішення ЄСПЛ у справі "Єрохіна проти України" від 15.02.2013 р., заява N 12167/04).

Таким чином, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу, наданого позивачем окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов, в межах заявлених вимог, не підлягає задоволенню.

Додатково, суд не вбачає підстав для задоволення заяви позивача від 26 березня 2021 року, в якій він просить передати справу за підсудністю до Пустомитівського районного суду Львівської області. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 02 липня 2019 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року справу було передано за підсудністю до Приморського районного суду м.Одеси, у зв`язку з чим у суду відсутні правові підстави для наступної передачі справи до іншого суду. Відповідно до частини 2 статті 32 ЦПК України справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 141, 177, 209, 210, 223, 247, 265, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» (65020, місто Одеса, вулиця Базарна, 104) про стягнення пені, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя:

09.06.2021