Справа № 529/745/20
Провадження № 2/529/9/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року Диканський районний суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді Петренко Л.Є.

при секретарі - Звягольської В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за договором позики, в сумі 2 400 доларів США.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що 06.02.2020 передав відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 2 400 доларів США, які останній зобов`язався повернути до 03.03.2020, що підтверджується написаною ним власноручно розпискою. Однак у визначений строк відповідач ОСОБА_2 кошти не повернув та уникає від виконання боргового зобов`язання, що і слугувало зверненням позивача ОСОБА_1 з даним позовом до суду.

05.11.2020 ухвалою судді відкрито провадження по справі та визначено порядок її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання.

Позивач ОСОБА_1 на розгляд справи до суду не з`явився, однак в самому позові вказав, що просить розгляд такої проводити у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 на неодноразові виклики суду в судове засідання не з`явився, однак у встановленому законом порядку належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням, з якого вбачається, що ОСОБА_2 отримав 01.11.2020 копію ухвали про відкриття провадження та позовну заяву з додатками. Окрім того, відповідач повідомлений про дату проведення судового засідання, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку.

З оригінала боргової розписки вбачається, що відповідач ОСОБА_2 06.02.2020 отримав від позивача ОСОБА_1 кошти в сумі 2 000 доларів США та 400 доларів США, які зобов`язується повернути в строк до 03.03.2020. Також у розписці ОСОБА_2 зазначено, що остання написана власноручно, без тиску сторонніх осіб.

Зі змісту вказаного документу - боргової розписки, вбачається наявність між сторонами боргових зобов`язань у вигляді договору позики та вбачається факт передачі відповідної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Позичальник - відповідач ОСОБА_2 у добровільному порядку суму боргу не повернув.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже, наявність оригінала боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Зазначений висновок узгоджується із висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2018 року № 707/2606/16-ц.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками - ст.. 1046 ЦК України

Частина 2 ст. 1047 ЦК України передбачає, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених обставин робити відповідні правові висновки.

Крім того, за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором - ч. 1 ст. 1049 ЦК України.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16.

В той же час, суд звертаю увагу на положення ст.. 192 ЦК України, яка передбачає, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч.1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Вказана позиція також узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду України, висловленою у постанові суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем ОСОБА_2 жодних доказів на спростування доводів позивача ОСОБА_1 , зазначених ним у позові, або ж сплати останньому боргу за договором позики, до суду не подано.

Отже, враховуючи вище викладене, а також те, що боргова розписка від 06.02.2020 підтверджує факт укладення договору позики, а відтак і отримання коштів ОСОБА_2 та виникнення у нього обов`язку в їх поверненні, який ним в свою чергу не виконано, оскільки оригінал боргової розписки знаходився у позивача по справі, тому з сукупності вказаних підстав, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 заборгованості за договором позики в сумі 2 400 доларів США.

Керуючись ст. ст. 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (ІПН НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики в сумі 2 400 (дві тисячі чотириста) доларів США.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Диканський районний суд Полтавської області.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Головуюча Л.Є. Петренко