Житомирський апеляційний суд
Справа №290/602/20 Головуючий у 1-й інст. Кірічук М. М.
Категорія 32 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Миніч Т. І., Трояновської Г.С.,

за участю секретаря Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №290/602/20 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ПолоннеАгро» до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Б. Хмельницького, ОСОБА_1 про визнання договору оренди недійсним за апеляційною скаргою сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Б. Хмельницького на рішення Романівського районного суду Житомирської області від 15 лютого 2021 року, ухвалене під головуванням судді Кірічука М.М. в смт Романові,

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю "Полонне-Агро" звернулося до суду із даним позовом у якому просило визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 1,1873 га з кадастровим номером :04:000:0514, що укладений 30 липня 2019 року між відповідачами, посилаючись на те, що на момент укладення вказаного правочину, право оренди на вказану земельну ділянку належало ТОВ "Полонне-Агро".

Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 15 лютого 2021 року позов ТОВ «ПолоннеАгро» задоволено. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 1,1873 га з кадастровим номером :04:000:0514, що укладений 30 липня 2019 року між сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю ім. Б. Хмельницького та ОСОБА_1 , який зареєстрований державним реєстратором Харковиною А.І. 30 липня 2019 року, номер запису про інше речове право: 32652959. Стягнуто з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Б. Хмельницького та ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Полонне-Агро" судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору по 1051,00 грн з кожного.

Додатковим рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 23 лютого 2021 року задоволено заяву ТОВ «ПолоннеАгро» про ухвалення додаткового рішення. Припинено право оренди сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Б. Хмельницького на земельну ділянку площею 1,1873 га з кадастровим номером :04:000:0514, що зареєстроване державним реєстратором згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 48059950 від 1 серпня 2019 року, номер запису про інше речове право 32652959 від 30 липня 2019 року.

В апеляційній скарзі сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю ім. Б. Хмельницького, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що державну реєстрацію спірної земельної ділянки було здійснено 04.11.2013, тобто після відкриття Поземельної книги на неї, а тому не міг бути зареєстрованим договір оренди земельної ділянки 18.05.2011, як посилається позивач, як на підставу своїх вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно державного акту серії ЖТ 07-05-467 від 11 лютого 2003 року ОСОБА_2 була власником земельної ділянки площею 1,1873 га розташованої на території Врублівської сільської ради Романівського району Житомирської області, кадастровий номер :04:000:0514.

12 квітня 2011 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Полонне-Агро» було укладено договір оренди землі № 101В, відповідно до умов якого, позивачу передано в оренду спірну земельну ділянку строком на 10 років.

Договір зареєстрований відділом Держкомзему у Романівському районі Житомирської області 18 травня 2011 року за № 01251.

Згідно з актом приймання-передачі земельної ділянки від 12 квітня 2011 року на виконання умов укладеного договору оренди орендодавець передав, а позивач прийняв земельну ділянку у користування.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 1,1873 га, що знаходиться на території Врублівської сільської ради Романівського району Житомирської області.

23 липня 2019 року державний нотаріус Романівської державної нотаріальної контори Назарець Д.В. після смерті ОСОБА_2 , видав ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,1873 га, з кадастровим номером :04:000:0514, що знаходиться на території Врублівської сільської ради Романівського району Житомирської області.

Згідно інформаційної довідки №223792523 із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна земельна ділянка з кадастром номером :04:000:0514, площею 1,1873 на праві власності належить ОСОБА_1 , згідно свідоцтва про право на спадщину № НОМЕР_1 , виданого 23.07.2019 Романівською державною нотаріальною конторою.

30 липня 2019 року між відповідачами укладено договір оренди, за яким, новий власник земельної ділянки з кадастровим №:04:000:0514, площею 1,1873 ОСОБА_1 передано сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю ім. Б. Хмельницького в оренду цю ж саму належну їй земельну ділянку.

Правочин зареєстровано державним реєстратором відділу економічного розвитку, інфраструктури та торгівлі Романівської районної державної адміністрації Житомирської області 30 липня 2019 року.

Позивач вказував, що на час укладення оскарженого договору щодо тієї самої земельної ділянки був чинним укладений орендодавцем з позивачем договір оренди від 12 квітня 2011 року.

За змістом приписів статей 210 і 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (частина друга статті 792 ЦК України).

Згідно з частиною п`ятою статті 126 Земельного кодексу України (далі - ЗК України; тут і далі - у редакції, чинній на час укладення договору оренди від 24 березня 2010 року) право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Статті 18 і 20 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час укладення договору оренди від 24 березня 2010 року, передбачали, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною (пункт «в» частини третьої статті 152 ЗК України).

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша статті 203 ЦК України).

Згідно з абзацом четвертим частини другої статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які би перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав, що укладення оскарженого договору у період дії договору оренди від 12 квітня 2011 року щодо тієї самої земельної ділянки порушує права позивача на користування цією ділянкою.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону.

Згідно зі статтею 202 ЗК України державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель (частина перша). Державний реєстр земель складається з двох частин: а) книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок (далі - Книга записів); б) Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку (частина друга).

Порядок державної реєстрації договору оренди земельної ділянки станом на 12 квітня 2011 року регулювався постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року № 1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі» (далі - Порядок).

Записи до розділів Книги записів вносилися при видачі документа, що посвідчує право на земельну ділянку, яким, зокрема, був договір оренди землі (пункт 10 Порядку). Дата внесення запису до розділу Книги записів була датою державної реєстрації документа, що посвідчує право на земельну ділянку (пункт 11 Порядку). Згідно з пунктом 16-2 Порядку підставою для державної реєстрації договору оренди була заява власника або набувача права, подана до відповідного територіального органу Держземагентства разом з іншими, визначеними цим пунктом, документами.

Отже, на час укладення позивачем договору оренди від 12 квітня 2012 року його державна реєстрація була пов`язана із датою внесення запису до відповідного розділу Книги записів.

Факт державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, якщо така відбулася, відображався у тексті цього договору відповідно до Типового договору оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2004 року № 220. У тексті, зокрема, зазначалися інформація про орган, котрий провів державну реєстрацію договору та його посадову особу, а також дата вчинення та номер запису в Державному реєстрі земель. На підтвердження вказаної інформації державний реєстратор посвідчував напис своїм підписом та печаткою органу реєстрації за наявності (далі - реєстраційний напис).

Судом першої інстанції встановлено, що на договорі оренди від 12 квітня 2011 року є відмітка посадової особи з прикладенням «мокрої» гербової печатки про те, що цей договір зареєстрований у Відділі Держкомзему у Романівському районі Житомирської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 18 травня 2012 року за № 01251.

Таким чином, позивач здійснив усі обов`язкові для нього дії щодо реєстрації договору оренди землі від 12 квітня 2011 року, а не внесення інформації про зареєстроване право до поземельної книги, якщо це відбулося з вини суб`єкта владних повноважень, а не з вини орендодавця, не може бути підставою вважати таку реєстрацію відсутньою.

У зв`язку з наведеним, є безпідставними доводи відповідача ТОВ ім. Б.Хмельницького про те, що договір оренди земельної ділянки від 12 квітня 2011 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Полонне-Агро» не пройшов державну реєстрацію.

Встановивши, що 30 липня 2019 року ОСОБА_1 уклала із СТОВ ім. Б. Хмельницького договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0514, розташованої на території Врублівської сільської ради Романівського району Житомирської області, загальною площею 1,1873 га, до закінчення дії договору оренди цієї ж земельної ділянки від 12 квітня 2011 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Полонне-Агро» на 10 років, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спірний договір порушує право ТОВ «Полонне-Агро», як орендаря вказаної земельної ділянки, та правильно визнав його недійсним на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Посилання представника СТОВ ім. Б. Хмельницького про застосування апеляційною інстанцією правових висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №610/1030/18 ( провадження №14-436 цс19) відхиляє з наступних підстав.

У пунктах 42-44, 46.1-46.4 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року зазначено, що звернувшись із позовом за два тижні до закінчення строку дії первинних договорів оренди та не реалізувавши переважне право на продовження строку їх дії у передбачений ними строк, позивач заявив вимоги, які не могли забезпечити поновлення його прав користування відповідними земельними ділянками. Велика Палата зазначила, що позивач звернувся до суду тоді, коли з огляду на встановлені процесуальним законом строки він завідомо не міг мати чинного права оренди земельних ділянок на момент набрання законної сили судовим рішенням про задоволення позову, оскільки на час розгляду справи й ухвалення судом першої інстанції рішення від 27 листопада 2018 року строк дії первинних договорів оренди закінчився, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність у позивача права користування спірними земельними ділянками та внаслідок цього -про відмову у задоволенні позову.

Разом з тим, аналіз матеріалів даної справи свідчить, що оспорюваний договір оренди, між ОСОБА_1 та СТОВ ім. Б. Хмельницького укладений за два роки до закінчення строку первинного договору, з позовом до суду ТОВ «Полонне Агро» звернулося майже за рік (15.06.2020) до закінчення строку цього договору оренди ( 18.05.2021), строк дії первинного договору оренди на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення не закінчився. У матеріалах справи немає доказів, які би свідчили про визнання недійсним, припинення чи розірвання договору оренди від 12 квітня 2011 року.

Крім того, 11 вересня 2019 року листом №655 позивач звернувся до СТОВ ім. Б.Хмельницького із письмовою вимогою про припинення права оренди, посилаючись на укладений 12.04.2011 договір оренди землі, та врегулювання даного спору в позасудовому порядку. Оскільки такі вимоги залишились не задоволеними, то позивач за захистом своїх порушених прав звернувся до суду із зазначеним позовом.

За нормами ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції на час його ухвалення.

Отже, доводи ТОВ ім. Б. Хмельницького, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки доказів.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Б. Хмельницького залишити без задоволення.

Рішення Романівського районного суду Житомирської області від 15 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 16 червня 2021 року.

Головуючий

Судді