Справа № 648/3328/20
Провадження № 2/648/250/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року Білозерський районний суд Херсонської області

в складі: головуючого судді Сокирко Л.М.,

секретаря судових засідань Онофрійчук Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Білозерка Херсонської області в залі судових засідань № 4 Білозерського районного суду Херсонської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 28 жовтня 2020 року звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, мотивуючого його тим, що з 19 листопада 2011 року по 19 березня 2019 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі та ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 .

У період шлюбу відповідач за договором купівлі-продажу від 22 червня 2017 року придбав за 53000 грн у власність житловий будинок АДРЕСА_1 .

У 2019 році відповідач звертався до суду із позовом про визнання права особистої приватної власності на спірний житловий будинок. У задоволенні позову рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 26 листопада 2019 року було відмовлено, а отже цей будинок є їх з відповідачем спільною сумісною власність та підлягає поділу відповідно до статті 70 СК України. Однак відповідач її право власності на житловий будинок не визнає, вирішити питання розподілу у позасудовому порядку не бажає.

Просила визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача судові витрати по сплаті нею судового збору та витрат на правову допомогу.

Ухвалою судді від 7 грудня 2020 року у справі відкрито провадження та справу прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 31 березня 2021 року у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі було відмовлено.

Ухвалою суду від 16 квітня 2021 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду.

Позивачка та її представник у судове засідання не прибули, однак представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Крупіца О.С. подав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, справу розглянути за його відсутності та відсутності позивачки.

Відповідач у судове засідання не прибув, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, заперечення не позов не подав.

Суд, дослідивши надані позивачкою докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони згідно свідоцтва про шлюб (серія НОМЕР_1 ) з 19 листопада 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 19 березня 2019 року було розірвано.

В період шлюбу ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу від 22 червня 2017 року придбано за 53 000 грн у власність житловий будинок АДРЕСА_1 .

Сторонами не досягнуто згоди на добровільний поділ вказаного вище нерухомого майна.

Згідно частини 3 статті 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя.

Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до частини 1 статті 70 СК України. у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України .

Зі змісту пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 26 листопада 2020 року (справа № 648/2854/18, провадження № 2/648/120/19), у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності було відмовлено.

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до зазначеного рішення, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання права особистої приватної власності на будинок, в якому посилаючись на норми статті 57 СК України просив визнати за ним право особистої приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 посилаючись на те, що вказаний будинок був придбаний 22 червня 2017 року в період шлюбу з відповідачкою ОСОБА_1 , але за кошти отримані ним від продажу іншого будинку 17 листопада 2016 року, який був його особистою власністю.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд послався на те, що позивачем не надані суду належні та допустимі докази на підтвердження придбання ним в період шлюбу з відповідачкою житлового будинку АДРЕСА_1 за його особисті кошти, які б давали суду підстави для задоволення вимог позивача, а сам факт продажу в 2016 році позивачем житлового будинку АДРЕСА_2 за значно іншу ціну, не дають суду підстав вважати, що спірний будинок придбаний саме за ці кошти, з урахуванням наявності у позивача в період шлюбу заробітку достатнього для придбання спірного будинку за вказану позивачем ціну.

Зазначене рішення суду переглядалося в апеляційному та касаційному порядку та залишено без змін.

Зокрема, в своїй постанові від 12 квітня 2021 року у цій справі Верховний суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, посилаючись на статті 57, 61, 70 СК України, постанову Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-32цс18) та встановивши, що спірний житловий будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_2 було придбано за згодою дружини ОСОБА_1 (пункт 8 договору купівлі-продажу житлового будинку від 22 червня 2017 року), а позивачем не доведено факт його придбання за особисті кошти, погодився, що суд першої інстанції (з яким погодився апеляційний суд), дійшов правильного висновку про належність зазначеного майна подружжю на праві спільної сумісної власності.

Враховуючи, що майно набуте сторонами за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивачка не зобов`язана доводити належність набутого за час шлюбу майна - до майна подружжя, в той же час відповідач не подав відзиву на позов, а судовим рішення від 26 листопада 2019 року не спростовано презумпції спільності майна, суд приходить до висновку щодо обгрунтовності позову та його задоволення.

Одночасно суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п.п. 21 п. 1 Постанови Верховної ради України «Про утворення та ліквідацію районів № 807-IX від 17 липня 2020 року (яка набула чинності 19 липня 2020 року), у Херсонській області утворений Херсонський район (з адміністративним центром у місті Херсон) у складі територій Білозерської селищної, Великокопанівської сільської, Виноградівської сільської, Дар`ївської сільської, Музиківської сільської, Олешківської міської, Станіславської сільської, Херсонської міської, Чорнобаївської сільської, Ювілейної сільської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 року № 726-р визначено адміністративні центри та території територіальних громад Херсонської області, згідно з яким на території Білозерського району Херсонської області розташовані населені пункти та територіальні громади: Білозерська, Дар`ївська, Музиківська, Станіславська та Чорнобаївська. Таким чином, на день ухвалення рішення адресу спірного нерухомого майно слід вважати вірною: АДРЕСА_1 .

У відповідності до положень статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути документально підтверджені витрати по сплаті судового збору, в сумі 840 грн.

Крім того, в силу статті 137 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу, в сумі 10000 грн.

Керуючись статтями 7-13, 81, 82, 247, 263, 265, 273, 293, 315, 354, 355 ЦПК України, статтями 368 ЦК України, 60, 63,69, 70 СКУкраїни,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 17 січня 2012 року Голопристанським РВ УМВС України в Херсонській області, ІПН: НОМЕР_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 ) право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 840 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду учасниками процесу шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Дата складання повного судового рішення 11 червня 2021 року.

Суддя: Сокирко Л.М.