Справа № 682/2690/19
Провадження № 2/682/40/2021
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2021 року м. Славута
Славутський міськрайонний суд Хмельницької області у складі :
головуючої судді Зеленської В.І,
з участю секретарки судових засідань Козир О.П.,
представника позивачки - адвоката Жилюка О.В.,
представника відповідача - адвоката Новосад Н.В.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини і на утримання матері,
05.09.2019 р ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання його батьком неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; про стягнення на її користь аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; про стягнення аліментів на її утримання в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку та стягнення з відповідача судових витрат .
У вступному слові позивачка та її представник адвокат Жилюк О.В. пояснили, що з березня 2012 року сторони перебували у фактичних шлюбних стосунках: спільно проживали, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, відповідач брав участь у вихованні дитини позивачки від шлюбу з ОСОБА_5 . У вересні 2015 року вони подали заяву в РАЦС про реєстрацію шлюбу, але у зв`язку з потребою в грошах, не дочекавшись реєстрації шлюбу, поїхали на заробітки в Польщу. У Польщі разом працювали в кондитерській, спільно винаймали житло, продовжували фактичні шлюбні відносини до жовтня 2017 року. Протягом всього часу спільного проживання відповідач бажав і наполягав на тому, щоб у них народилася спільна дитина. У жовтні 2017 року позивачка завагітніла та за спільним рішенням з відповідачем поїхала в Україну до батьків в с. Ганнопіль Славутського району, щоб стати на облік, як вагітна, і народити в Україні дитину. З метою створення повноцінної сім`ї у листопаді 2017 р за згодою з відповідачем та за його посильної участі була придбана квартира в м. Славута Хмельницької області. У квітні 2018 р відповідач приїхав в Україну. Позивачка наполягала на реєстрації шлюбу з тим, щоб дитина народилася у шлюбі. Проте, відповідач всіляко ухилявся від одруження, а потім повідомив, що має іншу жінку в Польщі, з якою має намір одружитися. З цього часу стосунки з відповідачем погіршилися. Але вона мала надію, що після народження дитини, вона зможе зберегти сімейні стосунки з відповідачем. ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилася дочка ОСОБА_4 . Вона повідомила відповідачу про народження дитини, однак, він відмовився приїхати в Україну, щоб зареєструвати своє батьківство. Тому запис про батька в актовому записі про народження дочки ОСОБА_4 був вчинений на підставі ст. 135 СК України зі слів матері. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, хоча зобов`язаний приймати участь в її утриманні і має можливість сплачувати аліменти, оскільки офіційно працює за кордоном. Позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, є непрацездатною і потребує матеріальної допомоги як на утримання дитини, так і на своє утримання. Тому просять позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи судом, в судове засідання не з`явився.
Представник відповідача адвокат Новосад Н.В. у вступному слові та у відзиві на позов заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивачка не перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, в ході судового розгляду не довела факт спільного проживання з відповідачем, не довела, що відповідач є батьком її дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . А отже відсутні підстави для визнання ОСОБА_2 батьком малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягнення з нього алміентів в користь позивачки на утримання дитини до досягнення повноліття і на її утримання до досягнення дитиною трьох років. Просить відмовити в задоволенні позову.
Свідок ОСОБА_6 показала, що позивачка та відповідач з березня 2012 року проживали разом однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, мали намір зареєструвати шлюб. Проте, восени 2015 року вони поїхали на заробітки в Польщу, де разом проживали до листопада 2017 року: разом винаймали житло, працювали на одному підприємстві. Вона декілька разів приїжджала до них та проживала з ними в одній квартирі, оскільки періодично влаштовувалась там на роботу, і бачила, що між ОСОБА_7 і ОСОБА_8 хороші, подружні відносини. У жовтні 2017 р позивачка повідомила їй, що вагітна. За згодою з ОСОБА_2 у листопаді 2017 р ОСОБА_7 повернулася в Україну, стала на облік в лікаря, як вагітна, за посильної допомоги відповідача купили квартиру в м. Славута для їх подальшого сімейного життя. Протягом всього часу перебування в Україні ОСОБА_7 спілкувалася з ОСОБА_2 за допомогою мобільного зв`язку, ділилася своїм самопочуттям. У квітні 2018 р відповідач приїхав в Україну та повідомив, що має в Польщі іншу жінку, з якою буде одружуватися. ІНФОРМАЦІЯ_4 народила дочку ОСОБА_4 та повідомила про це ОСОБА_2 , але він не бажав визнавати своє батьківство.
Свідок ОСОБА_9 показала, що ОСОБА_10 та ОСОБА_2 з 2012 року співмешкали та вели спільне господарство, разом виховували дочку позивачки від першого шлюбу. У 2015 році ОСОБА_7 і ОСОБА_2 разом поїхали на заробітки в Польщу. Позивачка їй повідомляла, що проживає разом з ОСОБА_8 і вони хочуть мати спільну дитину. У 2018 році Позивачка повідомила, що вагітна від ОСОБА_2 та повернулася в Україну народжувати. Проте, навесні 2018 р ОСОБА_2 повідомив, що має в Польщі іншу жінку і продовжувати стосунки з ОСОБА_7 не буде. Влітку 2018 р ОСОБА_10 народила дочку ОСОБА_4 .
На підставі викладеного суд знаходить доведеним факт перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах з березня 2012 року по квітень 2018 року.
09 липня 2018 року в м. Славута Хмельницької області ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , українка, громадянка України, урнодженка с. Ганнопіль Славутського району Хмельницької області, народила дочку - ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 18 липня 2018 року, виданим Славутським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 226 (а.с.4).
Батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в актовому записі про народження записаний зі слів матері відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, що стверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька: " ОСОБА_12 " (а.с.5-6), так як мати - ОСОБА_11 на час народження доньки в зареєстрованому шлюбі не перебувала .
Відповідно до частини другої статті 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.
Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів.

У зв`язку з наведеним, за клопотанням позивачки 25 жовтня 2019 р судом була призначена у справі судова медична молекулярно-генетична експертиза для виряшення питання чи є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженець та житель с. Хоросток Славутського району хмельницької області, біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проведення експертизи було доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи (м. Київ, вул. Докучаєвська, 4).

Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.

Згідно з частиною четвертою, пунктами 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

В ухвалі від 25 жовтня 2019 р про призначення експертизи суд роз`яснив учасникам, що відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Суд враховує, що справа перебуває у провадженні суду більше року, а відповідач, який був обізнаний про розгляд судом спору і належним чином повідомлений судом про дати та місце проведення судової медичної молекулярно-генетичної експертизи, систематично не з`являвся для забору біологічних зразків, незважаючи на явку позивачки разом із дитиною, що свідчить про ухилення ОСОБА_2 від проведення судової молекулярно-генетичної експертизи з метою встановлення істини у справі (а.с. 90, 92-93, 102-106, 116-117, 121-122, 130-136, 139).

Письмові клопотання представника відповідача про перенесення дати експертного відібрання зразків для проведення експертизи суд знаходить безпідставними, так як відповідачем та його представником не надано доказів про неможливість явки відповідача для проведення експертизи. Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з 2015 року перебуває за кордоном, востаннє перетнув кордон України на виїзд в Польщу 24.05.2018 р (а.с. 128). Обмежень для виїзду громадян України в Польщу на роботу протягом часу дії карантину, запровадженого у зв`язку з коронавірусною хворобою CОVID-19, не було. Тому посилання представника відповідача на необхідність самоізоляції у зв`язку з карантином, враховуючи яке значення має ця експертиза для ОСОБА_2 , є необгрунтованим.

Системне та неодноразове нез`явлення відповідача до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення молекулярно-генетичної експертизи свідчить про його небажання отримати точні висновки щодо походження дитини, спростувати доводи позивачки про його батьківство щодо дитини. Судом вжито належних процесуальних заходів з метою проведення судової медичної молекулярно-генетичної експертизи та забезпечення участі відповідача разом із дитиною у її проведенні.

Бездіяльність відповідача, що призвела до неможливості проведення експертизи, надає суду можливість визнати факт, який відповідачем заперечується, та встановити, з урахуванням інших доказів, походження дитини від відповідача.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 17.06.2020 р у справі № 201/6094/18, від 05.02.2020 р у справі № 760/5368/15-ц.

Визнання ОСОБА_2 батьком малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідає інтересам малолітньої дитини.

Охорона дитинства в Україні є стратегічним загальнонаціональним пріоритетом і має метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні. Державна політика у цій сфері ґрунтується на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Стаття 18 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Тому суд знаходить, що негативних наслідків для дитини у разі визнання ОСОБА_2 батьком ОСОБА_4 не настане.

Згідно зі ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частина 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" вказує, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників, разом з яким проживає дитина.

Натомість статтею 182 Сімейного кодексу України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Тому, вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів в користь позивачки, яка 11 червня 2019 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_13 та змінила прізвище " ОСОБА_5 " на " ОСОБА_14 " (а.с.7), суд враховує відсутність відомостей про незадовільний стан здоров`я та матеріальне становище дитини; про незадовільний стан здоров`я та матеріальне становище відповідача; відсутність доказів про наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків. Суд також враховує інші обставини, що мають істотне значення для вирішення спору про утримання малолітньої дитини, зокрема те, що відповідач працездатний, зі слів представника відповідача, ОСОБА_2 працює, і тому не може приїхати в Україну, а отже має доходи у вигляді заробітку і може сплачувати аліменти на утримання дитини.

Відповідно до ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Статтею 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

За встановлених обставин цієї справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позовних вимог.

Стаття 141 ЦПК України встановлює порядок розподілу судових витрат між сторонами, зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною третьою статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У справі, що розглядається, судова медична молекулярно-генетична експертиза не проведена з вини відповідача, тому відсутні витрати на її проведення.

Разом з тим, позивачкою надано докази про витрати, пов`язані із вчиненням процесуальних дій, а саме: чеки на придбання бензину для поїздок до експертної установи для проведення судової медичної молекулярно-генетичної експертизи на підставі ухвали суду від 25.10.2019 р.

З досліджених чеків АЗС встановлено, що витрати позивачки, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи, становлять 1899,64 грн (а.с.150).

На підставі викладеного суд знаходить за необхідне стягнути з відповідача в користь позивачки витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи, в розмірі 1899,64 грн та стягнути з відповідача в користь держави судовий збір відповідно до пп.1, 2 п. 1 ч. 2. ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за вимогами майнового і немайнового характеру.

Керуючись ст. ст. 4-13, 17, 18, 76, 77, 78, 81, 109, 133, 137, 141, 263, 265, 273 ЦПК України, ст. ст. 80, 84, 125, 128, 135, 180, 181, 182 СК України, Законом України "Про охорону дитинства", суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , українця, громадянина України, уродженця с.Хоросток Славутського району Хмельницької області, батьком неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про народження №226 від 17 липня 2018 р, вчинений Славутським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, матір`ю якої є ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , українка, громадянка України, урнодженка с. Ганнопіль Славутського району Хмельницької області.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця с.Хоросток Славутського району Хмельницької області, в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованої в АДРЕСА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову - 05.09.2019 р і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця с.Хоросток Славутського району Хмельницької області, в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованої в АДРЕСА_1 , аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову - 05.09.2019 р і до досягнення донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

Рішення суду в частині стягнення аліментів з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 в межах платежу за один місяць звернути до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 1899,64 грн судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави 908 грн судового збору за вимогами майнового характеру та 908 грн судового збору за вимогами немайнового характеру.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду через Славутський міськрайонний суд.

Повний текст рішення буде виготовлений протягом десяти днів - до 15.02.2021 року.

Головуючий суддя Зеленська В. І.